ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р. Справа № 909/978/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21,м.Івано-Франківськ,76004

до відповідача: Івано-Франківська обласна організація товариства сприяння обороні України, вул. Гетьмана Мазепи, 144,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення 231109,83 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №1588/01-20/14в від 16.08.16),

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №1/231 від 31.10.16).

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся в суд із позовом до Івано-Франківської обласної організації товариства сприяння обороні України про стягнення 231109,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №124 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 23.08.07 та додаткової угоди до договору від 05.11.15 в частині сплати попереднього розміру пайового внеску.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, однак відзив на позов не подав.

Розглянувши матеріали справи, подані учасниками процесу та зібрані судом із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

23.08.07 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською обласною організацією товариства сприяння обороні України (замовник) укладено договір №124 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Згідно п.1.1 договору, замовник, що здійснює будівництво спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення (І-ІІ черги) на вул. ОСОБА_3, поруч буд.144, в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

У відповідності до пунктів 3.1., 3.2. та п.3.3. договору в редакції додаткової угоди від 05.11.15, розрахунок попереднього розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 2 до договору. Замовник сплачує не менше 20 відсотків попереднього розміру пайового внеску з суми 905123,84 грн. протягом 30-ти робочих днів з моменту реєстрації додаткової угоди.

Всупереч умов договору, замовник прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, у зв"язку із чим та з метою досудового врегулювання спору, 25.01.16 фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу відповідача направлено претензію-вимогу №2-15/49 щодо погашення заборгованості в розмірі 181024,77 грн. у десятиденний термін з моменту отримання вимоги, докази направлення долучено до матеріалів справи. Проте, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений момент пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Наведена правова норма кореспондується зі ст.193 Господарського кодексу України, якою встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо сплати пайового внеску не виконав, станом на дату судового засідання заборгованість відповідача перед позивачем становить 181024,77 грн., розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов"язань щодо сплати 20% попереднього розміру пайового внеску, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 181024,77 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

У відповідності до п. 5.1. договору №124 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 23.08.07 - при простроченні платежів, визначених пунктами 3.3, 3.4 договору, замовник сплачує виконкому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

На підставі зазначеного пункту договору та правових норм, позивачем нараховано відповідачу 37488,19 грн. - пені за період з 18.12.15-18.06.16.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищує суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені в сумі 37488,19 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної правовової норми, позивачем нараховано відповідачу 4450,76 грн.- 3% річних за період з 18.12.15 по 29.09.16 та 8146,11 грн. - інфляційних втрат за січень- вересень 2016 року.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 4259,06 грн. В решті суми нарахованих 3% річних слід відмовити.

Також судом, перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму інфляційних втрат заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних збитків в сумі 6073,72 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 230918,13 грн., з яких: 181024,77 грн. - основного боргу, 4259,06 грн. - 3% річних, 8146,11 грн. - інфляційних нарахувань та 37488,19 грн. - пені.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 11, 509, 526, 530, 546, 547, 610, 612, 614, 625, 629 ЦК України, ст. 173, 193, 216, 230, 231,232 ГК України, керуючись ст. 4-7, 43, 49, 55, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Івано-Франківської обласної організації товариства сприяння обороні України про стягнення 231109,83 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Івано-Франківської обласної організації товариства сприяння обороні України, вул. Гетьмана Мазепи, 144, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 02727367) на користь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004 (код 04054346, одержувач платежу: МБ м. Івано-Франківська 24170000, код 37952250, розрахунковий рахунок 0002 МФО 836014 УДКСУ в м. Івано-Франківську призначення платежу: на інфраструктуру міста) - 181024,77( сто вісімдесят одну тисячу двадцять чотири гривні сімдесят сім копійок ) - заборгованості, 4259,06 (чотири тисячі двісті п"ятдесят дев"ять гривень шість копійок) - 3% річних, 8146,11 (вісім тисяч сто сорок шість тисяч одинадцять копійок) - інфляційних втрат та 37488,19 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень дев"ятнадцять копійок) пені, а також 3463,77 (три тисячі чотириста шістдесят три гривні сімдесят сім копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 191,70 (ста дев"яноста однієї гривні сімдесяти копійок) 3% річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.17

Суддя Максимів Т. В.