ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017р. Справа№ 914/2966/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З. при секретарі судового засідання Прокопів І.І. розглянув справу

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про розірвання договору оренди, виселення з нежитлових приміщень та стягнення заборгованості в розмірі 28 568,35 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Литовченко Л.Л. - представник (довіреність №2302-вих-97 від 11.01.2017 р.);

від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені статями 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, виселення з нежитлових приміщень та стягнення заборгованості в розмірі 28 568,35 грн.

Ухвалою суду від 24.11.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.12.2016р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду від 07.12.2016 р., 11.01.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України може бути розглянута за відсутності відповідача, за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 23.01.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

21.08.2015 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Орендар) було укладено договір оренди № Ш-9765-15 (далі Договір) нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), відповідно якого, Орендарю було передано у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 44,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1.Договору).

Договір укладено на термін до 20.08.2018р. включно (п.4.1. Договору).

Відповідно до умов договору об'єкт оренди використовується орендарем для господарських потреб (п.2.1. договору).

За приписами п. 5.6 Договору орендар зобов'язувався сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок Орендодавця.

Відповідно до п. 5.8 Договору, несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання цього Договору.

Згідно п. 7.1.2 Договору Орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті орендних платежів в повному обсязі не виконав, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 28 568,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати, позивач просить розірвати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9765-15 та виселити відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 44,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Також представник позивача стверджує, що станом на 23.01.2017р. відповідач заборгованості не погасив. Докази сплати відповідачем заборгованості за оренду приміщення в матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2015 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Орендар) було укладено договір оренди № Ш-9765-15 (далі Договір) нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), відповідно до якого Орендарю було передано у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 44,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1.Договору).

Договір укладено на термін до 20.08.2018р. включно (п.4.1. Договору).

Відповідно до умов договору, об'єкт оренди використовується орендарем для господарських потреб. (п.2.1. договору).

За приписами п. 5.6 Договору орендар зобов'язувався сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок Орендодавця.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексуУкраїни за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 Господарського кодексуУкраїни визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Аналогічний обовязок відповідача закріплений в п. 7.1.2 Договору.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за оренду приміщення становить 28 568,35 грн. Докази сплати орендної плати в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача про стягнення 28 568,35 грн. заборгованості з відповідача в судовому порядку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 5.8 Договору несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання цього Договору.

Як зазначив Верховний суд України в постанові №3-26гс12 від 08.05.2012р. можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору у позасудовому порядку, передбачена ст. 782 ЦК, є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, встановлене ч. 1 ст. 782 ЦК, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Як стверджує позивач, відповідачем за період з серпня 2015 року по серпень 2016 року не здійснено жодних платежів по сплаті орендної плати згідно Договору, про що, зокрема, свідчить Довідка Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № Н-2302-1331 від 05.10.2016 року (в матеріалах справи відсутні докази протилежного).

З огляду на викладені положення законодавства, враховуючи факт несплати відповідачем орендної плати за користування приміщенням протягом тривалого часу, що є істотним порушенням умов договору, вимоги позивача про розірвання Договору є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача із займаних приміщень, то відповідно до положення ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка регламентує, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених договорі оренди, такі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Розірвати договір № Ш-9765-15 від 21.08.2015р. оренди нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 44,6 кв.м., укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл.Галицька 15, ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

3. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,6 кв.м.

Стягувач: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл.Галицька 15, ).

4. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл.Галицька 15, ) - 28 568 грн. 35 коп. - основного боргу, 4 134грн. 00 коп. - судового збору

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Накази видати у відповідності до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.01.2017 р.

Суддя Галамай О. З.