ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 р. Справа № 909/1094/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01001

до відповідача: Державної організації "Івано-Франківська квартино-експлуатаційна частина району", вул. Національної гвардії, буд. 14- Г, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення заборгованості в сумі 3952,77 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт, довіреність № 14-90 від 18.04.14р.,

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт, довіреність № 11/1591 від 30.12.16р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державної організації "Івано-Франківська квартино-експлуатаційна частина району", м.Івано-Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 3952,77 грн., в тому числі 3838,21 грн. інфляційних та 114,55 грн. 3% річних.

В обгрунтування позовних вимог посилається на невчасне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №12/4144-ТЕ-15 від 12.11.12р.

Представник відповідача подав заперечення №11/83/1 від 23.01.17р., в якому зазначив, що питання несвоєчасного проведення оплати та стягнення заборгованості, в тому числі пені інфляційних та 3% річних вирішувалось в судовому порядку (Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.15 у справі №909/136/15), а також те, що ним на виконання умов договору №12/4144-ТЕ-15 від 12.11.12р. було своєчасно виставлено платіжне доручення на перерахування суми заборгованості позивачу за поставлений газ, однак кошти не були зараховані, натомість ГУ Державної казначейської служби України у Івано-Франківської області направлено відповідачу попередження №1 про неналежне виконання бюджетного законодавства. Відповідач звертався до позивача з листом-зверненням №3/267 від 11.03.13 з описом ситуації яка склалася та просив вказати поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, однак відповіді від позивача так і не надійшло. З врахуванням наведено в позові просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Між сторонами по справі 12.11.12р. укладено Договір купівлі-продажу природного газу №12/4144-ТЕ-15, згідно з умовами якого позивач (продавець) зобов"язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а відповідач зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Зазначений вище Договір укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України.

На виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу протягом листопада-грудня 2014 року природний газ на загальну суму 6543,39 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу за листопад-грудень 2012 року (а.с.18-19).

Порядок та умови проведення розрахунків визначені в розділі 6 Договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст. 188 ГК України.

Якщо у зобов"язанні встановлено строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю сплатив заборгованість за отриманий природний газ - 16.01.15, тобто, з порушенням умов п.6.1. договору.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України .

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 №62-97р. зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до п.1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд самостійно здійснив перерахунок інфляційних з врахуванням Рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 № 62-97р,) та 3 % річних з врахуванням п.1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.15 у справі №909/136/15 та встановив, що нарахована судом сума інфляційних є арифметично вірною, а обгрунтований розмір 3% становитиме 113,47 грн. (розрахунки 3% здійснені в ІПС "Законодавство додаються"). В стягненні 1,08 грн. 3% річних слід відмовити.

Що стосується заперечень відповідача то судом встановлено, що в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.15 у справі №909/136/15 інфляційні та 3% річних стягнуті за інший період ніж в даній справі, а щодо несвєчасного проведення оплати відповідач може заявляти претензії до ГУ Державної казначейської служби України у Івано-Франківської області, так як вина позивача відсутня, оскільки відносини між сторонами даного спору щодо оплати передбачені договором №12/4144-ТЕ-15 від 12.11.12р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 1377,62 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.121, 124 Конституції України, ст.ст. 509, 610, 629, 625 ЦК України, ст.ст.33, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення заборгованості у сумі 3952,77 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району (вул. Національної Гвардії, буд. 14-Г, м. Івано-Франківськ, 76014, код 08494013) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького,6, м.Київ, 01001, код 20077720) - 3838 (три тисячі вісімсот тридцять вісім) грн 21 коп. інфляційних, 113 (сто тринадцять) грн. 47 коп. 3% річних та 1377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В стягненні 1,08 грн. 3% річних відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.17

Суддя Цюх