РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/20343/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "РИФ ПАСІФІК"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР АВВ УКРАЇНА"

про визнання договору не укладеним

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача не з?явився

Від відповідача Щеглов Є.Є. - представник , довіреність б/н від 04.05.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИФ ПАСІФІК" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР АВВ УКРАЇНА" про визнання договору не укладеним.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору монтажу № 2015-07 від 19.08.2015. Відповідно до п. 2.1 Договору монтажу відповідач зобов'язувався виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих конструкцій позивача протягом 25 робочих днів з моменту отримання від позивача попередньої оплати. Позивач сплатив відповідачу передоплату у сумі 131 040 грн. Відповідач повинен був виконати у визначені строки взяті на себе зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 порушено провадження у справі №910/20343/16 та призначено розгляд на 25.11.2016.

В судове засіданні 25.11.2016 представники сторін не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 09.11.2016 про порушення провадження у справі № 910/20343/16 не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою від 25.11.2016 розгляд справи відкладено на 16.12.2016.

07.12.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

13.12.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано заяву про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 16.12.2016 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, надав усні пояснення по суті спору.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника позивача на 16.01.2017р.

27.12.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву.

16.01.2017р. представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив відмовити у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РИФ ПАСІФІК» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР АВВ УКРАЇНА» (далі - Відповідач) був підписаний договір монтажу № 2015-07 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець (Відповідач) зобов'язується виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих розсувних конструкцій, а Замовник (Позивач) зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та на умовах, визначених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору монтажу Виконавець зобов'язаний виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих конструкцій Замовника протягом 25 робочих днів з моменту отримання від Замовника попередньої оплати в розмірі 131 040 грн. 00 коп.

Виходячи із матеріалів справи, Позивач зазначив, що сплатив Відповідачу в якості передоплати за Договором наступні суми: 19.08.2015р. - 103 040,00 грн.; 20.08.2015р. -28 000,00грн.; 02.09.2015р.-25 000, 00 грн., а отже, станом на 20.08.2015р. Позивач у повному обсязі виконав свої обов'язки щодо оплати передоплати згідно п. 3.2.1. Договору монтажу (131 040 грн. 00 коп.), що підтверджується змістом платіжних доручень № 13 від 02.09.15р., № 1 від 19.08.15р., № 169_1 від 20.08.15р.

Як вказано у позовній заяві, керуючись п. 2.1. Договору строком до якого Виконавець повинен був виконати роботи за Договором є 23.09.15р.

Відповідно до п. 2.1. Договору монтажу Виконавець зобов'язаний виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих конструкцій Замовника з використанням матеріалів, наданих Виконавцем, що визначені в специфікації № 1.

Позивач зазначає те, що за Договором монтажу (п. 2.1.) Сторони повинні були укласти специфікацію № 1 до Договору, в якій визначити істотні умови Договору, такі як предмет, а саме: матеріали з яких Виконавець зобов'язаний виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих конструкцій.

Відповідно до п. 5.1. Договору монтажу доповнення до даного договору вносяться по домовленості сторін та оформлюються у вигляді доповнення, з підписами обох сторін.

Проте, виходячи із позовної заяви, сторони жодної Специфікації № 1 до Договору монтажу не укладали.

Позивач звертає увагу суду на те, що всупереч п. 2.1. 5.1. Договору та ст. 638, 837 ЦК України Відповідачем не було визначено таку істотну умову договору, як предмет, зокрема не визначено з яких матеріалів повинні здійснюватися роботи, які саме алюмінієві конструкції повинні бути виготовлені та змонтовані, їх кількість, що підтверджується відсутністю укладеної між Сторонами Специфікації № 1 до Договору монтажу.

Таким чином, на думку позивача, в розумінні ст. 638 ЦК України, Договір, що підписаний між Сторонами, не є укладеним, оскільки сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо умови про предмет договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору монтажу після отримання передоплати Виконавець зобов'язується надати Замовнику робочу документацію протягом десяти робочих днів.

Як зазначає позивач, Відповідач, як виконавець за Договором, жодної робочої документації до Договору монтажу не передавав.

Відповідно до п. 2.2. Договору монтажу Замовник зобов'язаний прийняти матеріали на об'єкті і роботи також оплатити їх в порядку, визначеному розділом 3 даного Договору. У випадку, якщо Замовник не підпише акт приймання - передачі виконаних робіт протягом 3-х днів з моменту його отримання і не надасть письмової вмотивованої відмови, роботи вважаються прийнятими Замовнику повному об'ємі.

Також, як зазначає позивач, після укладання Договору між Сторонами у справі велися переговори в яких керівництво Відповідача вказувало, що при монтажі зовнішніх розсувних конструкцій в отвір без повної переробки гранітного облицювання знизу і з боків, можлива поява конденсату в зимовий час, у середині приміщення, по периметру конструкцій. Причиною цьому може послужити граніт, який виконує функцію отвору і фактично частково «спиняється» в теплій зоні, стаючи «мостом холоду», оскільки Позивача не влаштовувало наявність можливого конденсату, він вимагав у Відповідача надати пропозиції щодо усунення таких недоліків, проте Відповідач жодних таких пропозицій не надав.

Позивач зазначив у позовній заяві те, що ОСОБА_3 16 листопада 2015року надіслав складений в електронному вигляді, не підписаний та не завірений печаткою зі сторони Виконавця Акт виконаних робіт № ОУ-014 від 06.11.2015року та те, що вказаний Акт позивачем не може прийматися, як доказ виконання своїх обов'язків Відповідачем, оскільки вказаний Акт, на думку позивача, складено з грубими недоліками, він складений не у відповідності до Договору монтажу, не направлявся на адресу Позивача, і не підписувався представником останнього.

Відповідно до п. 4.4. Договору монтажу у випадку неналежного виконання Виконавцем своїх обов'язків по Договору, виконавець зобов'язаний виправити допущені ним недоліки та відшкодувати прямий нанесений документально підтверджений збиток у відповідності з нормами діючого законодавства України.

За п. 1.1. Договору монтажу у Замовника виникає обов'язок оплати виключно тих робіт, що виконані в порядку та на умовах, визначених даним Договором.

Така сама норма міститься і в п. 3.2.3. Договору, де визначено, що остаточний розрахунок здійснюється після прийняття Замовником виконаних робіт.

У відзиві відповідача, поданого 27.12.2016р. зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та незаконними, оскільки відповідно до ч.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

На підставі зазначеного, відповідач вказує, що специфікація була погоджена з керівництвом ТОВ "РИФ ПАСІФІК" в особі представників, які контролювали реконструкцію в приміщенні та надали доступ до приміщень для монтажу замовлених конструкцій. Матеріали з яких Виконавець зобов'язаний виконати роботи по виготовленню та монтажу алюмінієвих конструкцій було обумовлено сторонами та прийнято Позивачем.

У зазначеній специфікації було визначено фактичний об'єм робіт, що було погоджено з керівництвом ТОВ "РИФ ПАСІФІК" та прийнято у розмірі 87,12 метрів квадратних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Відповідач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, що Підтверджується копією Специфікації виготовлених конструкцій з відміткою Позивача про відсутність претензій щодо якості та об'єму виконаних Відповідачем робіт.

Також, виходячи із змісту поданого відзиву та додатків до нього, в подальшому 06.11.2015, Відповідачем на адресу Позивача було направлено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-О14 від 06.11.2015 на суму 392 233 грн., проте Позивачем зазначений акт підписано не було, як і не було виставлено у передбачений Договором строк письмової вмотивованої відмови від підписання акту.

Направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «РИФ ПАСІФІК» Акту здачі-приймання робіт, підтверджується копією опису вкладення у цінний лист із зазначенням направлення Акту здачі-прийняття робіт №ОУ-О14, поштовою квитанцією та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №991 відповідно до якого Позивач отримав зазначений акт 09.11.2015 року.

Відповідач зазначає, що при направленні поштою Позивачу Акту №ОУ-О14 здачі-прийняття робіт від 06.11.2015р. в описі поштового відправлення працівниками ТОВ «ПАРТНЕР АВВ Україна» було допущено технічну помилку - описку, та невірно зазначено дату виданого Акту №ОУ-014. На підставі чого, та відповідно до наданої копії Акту №ОУ-О14 здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається, що зазначений документ було видано 06.11.2015 року, оскільки всі інші реквізити (номер, дата відправки та сума акту) співпадають.

При цьому, відповідач вказує, що у відповідності до умов договору, Позивачем вказані роботи частково оплачені у сумі 156040 грн., внаслідок чого залишились неоплаченими виконані будівельні роботи, прийняті Позивачем відповідно до акту приймання виконаних робіт на суму 236193 грн.

Згідно з п.5.4 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання кожною із сторін своїх обов'язків.

Також, відповідач вказує на те, що Господарським судом міста Києва вже було розглянуто аналогічну справу №910/10232/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР АВВ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ ПАСІФІК" про стягнення 257 065 грн. 32 коп. за Договором монтажу №2015-07 від 19 серпня 2015 року, з тими самими сторонами, щодо того самого Договору, та було прийнято рішення Господарським судом м. Києва по зазначеній справі від 01.11.2016 року.

01.11.2016р. Господарським судом міста Києва у справі №910/10232/16 було винесено рішення про задоволення позову та стягнення 257 065,32 грн. за Договором монтажу №2015-07 від 19.08.2015р.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Частина перша статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст.12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не буде встановлено судом.

У відповідності до ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дана норма прямо кореспондується з ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в якій зазначено про те, що кожен суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Верховний Суд України згідно листа від 01.04.2014р. вказав про те, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове значення.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, вимога позивача про визнання Договору монтажу № 2015-07 від 19.08.2015р. не укладеним, є такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 24.01.2017р.)

Суддя Мельник В.І.