КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/12332/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

При секретарі судового засідання - Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.01.2017 року по справі №910/12332/16 (в матеріалах справи).

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року по справі №910/12332/16 (головуючий суддя - Усатенко І.В., судді Плотницька Н.Б., Чинчин О.В.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк"

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопмент" про:

- розірвання договору оренди земельної ділянки, що розташована по вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва площею 3,2736 га (кадастровий номер :72:214:0001), укладеного між Київською міською радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код: 22883141) та Приватним акціонерним товариством "Іса Прайм Девелопментс" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 23-Б; ідентифікаційний код: 24580485), зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 10.07.2008 за № 72-6-00523.

- зобов'язання ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 23-Б; ідентифікаційний код: 24580485) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код: 22883141) земельну ділянку площею 3,2736 га (кадастровий номер :72:214:0001), яка розташована по вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва, у стані, придатному для її подальшого використання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Іса Прайм Девелопмент" всупереч умовам Договору оренди від 10.07.2008, а саме пункту 8.4 Договору та Закону України "Про оренду землі" не здійснювало внесення орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 3,2736 га розташованою за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 у місті Києві. Враховуючи зазначене порушення, яке виникло у відповідача з 30.08.2013, Прокуратура міста Києва просила розірвати Договір оренди від 10.07.2008 та зобов'язати відповідача повернути орендовану земельну ділянку у стані, придатному для її подальшого використання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 позов Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено повністю, розірвано договір оренди земельної ділянки, що розташована по вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва площею 3,2736 га (кадастровий номер :72:214:0001), укладений між Київською міською радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код: 22883141) та ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 23-Б; ідентифікаційний код: 24580485), зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 10.07.2008 за № 72-6-00523, зобов'язано ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 23-Б; ідентифікаційний код: 24580485) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код: 22883141) земельну ділянку площею 3,2736 га (кадастровий номер :72:214:0001), яка розташована по вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва, у стані, придатному для її подальшого використання.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись, при цьому на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено фактичні обставини справи.

Прокурор та Київська міська Рада не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надали колегії суддів письмові відзиви на скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції. Під час судового засідання прокурор та представник ради просили залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 залишити без змін, як таке, що прийняте відповідно до норм чинного законодавства України.

23.12.2016 від відповідача через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду надійшло клопотання, за прохальною частиною якого він просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 та припинити провадження по справі № 910/12332/16, посилаючись при цьому на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 було порушено провадження у справі № 910/5482/16 про банкрутство - Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс" (скаржника), а тому позов про розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення повинен розглядатись в межах справи про банкрутство.

Представник Київської місткої ради та прокурор заперечували проти задоволення зазначеного клопотання.

Колегія суддів, розглянувши назване клопотання відповідача, відмовила в його задоволенні, з огляду на його безпідставність та необгурнтованість. (Більш детальне обґрунтування наведено у мотивувальній частині постанови).

28.12.2016 від відповідача через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду надійшло клопотання про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Проект-"А", Приватне підприємство "Леко Україна", Публічне акціонерне товариство "ФІНЕКСБАНК", Товариство з обмеженою відповідальністю "Регус Бізнес Центри України".

Прокурор та представник Кївської міської ради заперечували проти задоволення клопотання про залучення третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу 12 Господарського процесуального кодексу України" згідно з частиною першою статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом 12 ГПК України. Таким чином, норми ГПК України щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК України прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім зазначеного у ст. 27 ГПК України права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Як зазначалось вище, прокуратурою заявлені дві позовні вимоги: про розірвання договору оренди земельної ділянки та про зобов'язання відповідача повернути спірну земельну ділянку, у стані, придатному для використання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення про розірвання договору оренди землі не вплине на права та обов'язки перелічених вище юридичних осіб, оскільки вони не мають будь-яких цивільно-правових відносин зі сторонами справи, а орендують нежитлові приміщення, розміщені на земельній ділянці по вул. Грінченка, 4 у м. Києві.

Таким чином, колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача, дійшла висновку відмовити у його задоволенні, в зв'язку з необґрунтованістю.

У судове засідання від 26.01.2016 представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, зокрема зворотнім поштовим повідомленням №09-33/51607/16, з якого вбачається, що ухвала про порушення провадження отримана банком заздалегідь.

За пунктом 3.9.2 постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої постанови пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутні прокурор, представники скаржника та Київської міської ради, не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника третьої особи, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача та Київської міської ради, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2008, яке набрало законної сили, у справі № 35/291 за позовом Закритого акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс" до Київської міської ради; Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки вирішено вважати укладеними з дня набрання даним рішенням законної сили договір оренди земельної ділянки для реконструкції, подальших обслуговування та експлуатації адміністративних будівель з вбудованими приміщеннями для торгівлі та кафе на вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі міста Києва між Закритим акціонерним товариством "ІСА Прайм Девелопментс" (м. Київ, вул. Генерала Наумова, 23-б, банківський рахунок №00 в АБ „Брокбізнесбанк", МФО 300249, ) та Київською міською Радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) в наступній редакції.

10.07.2008 між Київською міською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Іса Прайм Девелопментс" (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації за № 72-6-00523 від 10.07.2008.

Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 24.05.2007 № 669/1330, за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим Договором.

Об'єктом оренди, відповідно до п. 2.1 Договору, є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва; розмір - 3,2736 (три цілих і дві тисячі сімсот тридцять шість десятитисячних) га; цільове призначення - для реконструкції, подальших обслуговування та експлуатації адміністративних будівель з вбудованими приміщеннями для торгівлі та кафе; кадастровий номер :72:214:0001

Згідно з витягом з технічної документації № Ю-44396/2007 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 06.08.2007 № 580 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 18 419 296,70 грн. Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. (п. 2.2, 2.3 Договору).

Договір укладено на 10 років (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору, річна орендна плата за Земельну ділянку встановлюється у розмірі 5 (п'ять) відсотків від її нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно з п. 4.1 Договору визначена цим Договором орендна плата за Земельну ділянку становить платіж, який Орендар самостійно розраховує та вносить Орендодавцеві за користування Земельною ділянкою у грошовій формі.

Згідно листа Головного управління Державної фіскальної служби України від 25.03.2016 № 2890/9/26-15-17-01-13, прокуратуру повідомлено, що за ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" обліковується заборгованість зі сплати орендної плати за землю у сумі 764 790,00 грн. з 30.08.2013.

Листом від 27.05.2016 № 3566/9/26-58-09-02-02 Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві повідомила прокуратуру, що ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс", остання податкова декларація з орендної плати за землю подана за 2013 рік, де задекларована сума податкового зобов'язання по орендній платі за землю 1529589,60 грн., орендна плата за землю підприємством сплачувалась до 30.08.2013. Сума боргу станом на 25.04.2014 становить 764 793,00 грн. (копія останньої декларації додана).

За ствердженнями позивача та прокуратури, на момент звернення до господарського суду заборгованість з орендної плати відповідачем не погашена та становить 764 793,00 грн., а тому керуючись ст. 141 ЗК України, ст. 34 Закону України "про оренду землі" та п.п. 8.4, 11.5 договору останні просили суд розірвати договір оренди земельної ділянки та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку раді.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали даної справи дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відносини, пов'язані з орендою землі відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, вказаним Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини.

З положень статті 792 Цивільного кодексу України вбачається, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Орендна плата згідно статті 284 Господарського кодексу України є істотною умовою договору оренди.

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а також умови використання земельної ділянки, яка передається в оренду.

За ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2.23. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 3 статтею 291 Господарського суду України встановлено, що договір оренди може бути розірвано на вимогу однієї із сторін достроково з підстав передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку встановленому статті 188 Господарського кодексу України.

Пунктом 11.5 Договору передбачено дострокове розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання орендарем своїх обов'язків. Договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов'язків визначених у пунктах 5.1 та 8.4 цього Договору.

Відповідно до п. 8.4 Договору визначено права та обов'язки сторін, серед яких зазначено, що Орендар зобов'язаний: своєчасно вносити орендну плату; повернути Земельну ділянку Орендодавцю у стані, придатному для її подальшого використання після припинення дії цього Договору; у строки, встановлені чинним законодавством звітувати перед податковими органами району за місцем розташування Земельної ділянки про сплату орендної плати, тощо.

Відповідно до п. "д" ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час, разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція, щодо систематичної не сплати орендних платежів, викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012р. у справі № 6-146цс12.

Відповідно до п. 2.23 Постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком або орендною платою.

Відтак, місцевим господарським судом вірно відзначено, що несвоєчасна сплата відповідачем орендної плати є істотним порушенням умов договору, оскільки внаслідок несплати орендних платежів позивач не отримав грошові кошти, на які розраховував при укладенні спірного договору з відповідачем.

Як зазначено вище, про несвоєчасну сплату орендних платежів в тому числі свідчить лист від 27.05.2016 № 3566/9/26-58-09-02-02 Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві згідно якого вбачається, що за ПрАТ "Іса Прайм Девелопментс" обліковується заборгованість зі сплати орендної плати за землю у сумі 764 793,00 грн.

Тому, слід зазначити, що заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати (плати за землю) підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні чинного закону, в свою чергу, посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи належних доказів, є недоречним безпідставним, та таким, що спростовується матеріалами справи.

Таким чином, істотне порушення орендарем такої умови договору оренди земельної ділянки, як своєчасне внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору в судовому порядку.

Колегія суддів, враховуючи те, що факт систематичної несплати орендних платежів (плата за землю) доведений доказами та є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, вважає, що позовна вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.07.2008 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, висновок суду першої інстанції в цій частині є правомірним та законним.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повернути Київській міській раді, обумовлену договором, земельну ділянку площею 3,2736 га (кадастровий номер :72:214:0001), яка розташована по вул. Миколи Грінченка, 4 у Солом'янському районі м. Києва, у стані, придатному для її подальшого використання, слід відзначити про таке.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що орендар зобов'язаний повернути земельну ділянку орендодавцю у стані, придатному для її подальшого використання після припинення дії цього договору.

Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки є таким, що припинив свою дію (тобто розірвано судом), то відповідач на підставі приписів ст. 34 Закону України "Про оренду землі" зобов'язаний повернути об'єкт оренди (земельну ділянку) позивачу.

Таким чином, в цій частині колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позовна вимога про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку позивачу - є нормативно та документально доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Стосовно зауваження відповідача щодо правомірності звернення прокуратури з даним позовом до суду, за оцінкою колегії суддів, місцевим господарським судом цілком вірно відзначено про те, що прокурор може бути позивачем у даній справі, виходячи з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст.ст. 35, 36-1 Закону України "Про прокуратуру" захист і представництво інтересів держави покладено на органи прокуратури.

Згідно зі ст. 29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про прокуратуру", при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, крім інших заходів прокурорського реагування, звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до Господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.99 про офіційне тлумачення ст. 2 ГПК України визначено, що прокурор або його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному рішенні судом зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Інтереси держави потребують здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону У країни, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

У ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Позивачем за вказаним позовом є Київська міська рада, яка відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями на території міста Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Невиконання вимог земельного законодавства та умов договорів оренди земельних ділянок порушує інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися землями міста Києва, регулювати земельні відносини з метою створення умов для раціонального використання й охорони земель.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним звернення прокуратури з даним позовом до суду.

Серед іншого, відповідач у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що позов по даній справі повинен розглядатись в межах справи про банкрутство відповідача, тому наполягає на припиненні провадження у справі у відповідності до ст. 80 ГПК України без зазначення підпункту. При цьому, він посилається ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2016, за якою було порушено провадження у справі № 910/5482/16 про банкрутство - Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс" (скаржника), звертає увагу на п. 2, 7 ч.1 ст. 12 ГПК України,

ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, 23.12.2016 від відповідача через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду надійшло клопотання у якому він просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 та припинити провадження по справі № 910/12332/16, посилаючись при цьому на те, що позов про розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення повинен розглядатись в межах справи про банкрутство.

Стосовно наведених доводів апеляційного оскарження та клопотання відповідача про припинення розгляду справи колегія суддів відзначає про таке.

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2. ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Вказана стаття передбачає для боржника заборону виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати обов'язкових платежів.

Слід звернути увагу, що вимоги про розірвання договорів та повернення орендованого майна є немайновими вимогами, відтак, мораторій на їх задоволення, у розумінні зазначеної статті, не поширюється.

Таким чином, колегія суддів вважає хибними зазначені ствердження відповідача, оскільки предметом позовних вимог у даній справі є не стягнення орендної плати (майнові вимоги), а розірвання договору оренди з подальшими правовими наслідками, що, в свою чергу, не впливає на перебування підприємства відповідача у процедурі банкрутства та слід врахувати, що земельна ділянка не є власністю відповідача.

Окрім того, перебування відповідача у процедурі банкрутства не може свідчити про відсутність його вини у невиконанні договірних зобов'язань, у зв'язку з чим, позивач має право розірвати спірні договори оренди внаслідок порушення їх істотних умов. Повернення земельної ділянки власнику з користування не залежить від погашення вимог кредиторів у справі про банкрутство та виконання плану санації боржника.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про припиненя розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

Аналогічна правова позиція, стосовно відсутності підстав для припинення провадження у справі у даному випадку та розгляду позову про розірвання договору в межах справи про банкрутство, викладена у постановах Вищого господарського суду України від 31.08.2016 №918/985/15, від 09.08.2016 № 910/5814/15-г.

Інших обґрунтованих заперечень, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іса Прайм Девелопментс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 №910/12332/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12332/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна