РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017Справа №910/20226/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум"
простягнення 13 565, 39 грн.
За зустрічним позовомОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"
провизнання недійсним договору
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача (за первісним позовом):Мельник Н.В. - представник за довіреністю;
від відповідача (за первісним позовом):Барабан Є.Г. - представник за довіреністю; Бондаренко О.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - позивач за первісним позовом, ТОВ "Євро-Реконструкція") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" (далі - відповідач за первісним позовом, ОСББ "Просперіті Хоум") про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 11 098, 70 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 1 151, 78 грн., 3% річних у розмірі 528, 76 грн., пені у розмірі 786, 15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за період з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року відповідачем за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 440576 від 02.07.2012 року було отримано теплову енергію, вартість якої складає 18 856, 28 грн., проте свої зобов'язання за договором відповідач виконав неналежним чином, оплату спожитої теплової енергії здійснив невчасно та не в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/20226/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні 14.12.2016 року.

12 грудня 2016 р. через загальний відділ суду від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" (відповідача) надійшла зустрічна позовна заява.

Відповідно до приписів ст. 60 ГПК України дана позовна заява буде розглянута судом, за наслідком якої буде винесена відповідна ухвала.

Безпосередньо у судовому засіданні 14.12.2016 року представник позивача наполягав на позові, надав усні та письмові пояснення по справі. Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2016 р. надав додаткові документи по справі, в тому числі акт звірки взаєморозрахунків, проте даний акт не містить посилання на договір.

Представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на клопотанні про витребування доказів, а саме:

- копії листів та/або заяв від власників квартир житлового будинку по вул. Російській, 45-б, які заявили про свою незгоду з умовами публічного договору на надання послуг з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води, опублікованим 06 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" №111(4511), протягом місяця з моменту опублікування.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 38, 43 ГПК України, судом було задоволено клопотання відповідача та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (позивача) вищезазначені документи.

Крім того, у судовому засіданні відповідач звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи на 18.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року зустрічну позовну заяву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду.

27.12.2016 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" повторно звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", яку прийнято Господарським судом міста Києва для спільного розгляду з первісним позовом, який призначено у судовому засіданні 18.01.2017 року.

Судом, з урахуванням клопотання відповідача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 18.01.2017 року наполягав на задоволенні первісного позову та заперечував проти вимог заявлених у зустрічній позовній заяві, посилаючись, зокрема, на доводи викладені у письмовому відзиві на зустрічний позов.

Крім того, 16.01.2017 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшли пояснення щодо Акту звіряння розрахунків, а також копія реєстру надання платіжних документів.

Представники відповідача за первісним позовом підтримали зустрічну позовну заяву та навели заперечення стосовно доводів, на яких ґрунтується первісний позов.

Також, 16.01.2017 року відповідачем за первісним позовом було подано через канцелярію суду заяву про зміну предмету зустрічного позову, у якій він просить:

- визнати недійсним з 26.04.2014 року договір № 440576 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води укладений між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ОСББ "Просперіті Хоум".

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Після розгляду заяви позивача за зустрічним позовом про зміну предмету позову суд дійшов висновку, що фактично відбулася зміна підстав зустрічного позову, з огляду на що зустрічний позов буде розглядатися судом з урахуванням вказаної заяви.

На виконання п. 3 Ухвали Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року, відповідачем за первісним позовом подано письмові пояснення стосовно підстав для визнання недійсним договору на постачання теплової енергії.

З урахуванням особливостей розглядуваної справи та предмету спору, у судовому засіданні 18.01.2017 року судом було оголошено перерву до 19.01.2017 року.

У судовому засіданні 19.01.2017 року представник позивача за первісним позовом наполягав на первісному позові та заперечував проти зустрічного. Через відділ діловодства суду звернувся із уточненим розрахунком ціни позову.

Представники відповідача за первісним позовом надали усні пояснення по справі посилаючись, зокрема, і на доводи викладені у запереченні на відзив ТОВ "Євро-Реконструкція" на зустрічний позов.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.01.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - енергопостачальна організація) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" (далі - покупець) укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір постачання) відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю ОСББ "Просперіті Хоум" вул. Російська, 45 б, теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар, теплоносій) в період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року у кількості 1 690, 552 Гкал.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору постачання покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах договору, а передача товару у власність покупцю здійснюється після виконання всіх вимог договору постачання.

Поставка товару здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену у додатку № 1 до договору. Подача теплової енергії покупцю та заповнення систем тепло споживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією (п.п. 2.1., 2.2. Договору постачання).

Облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та АК "Київенерго" у відповідності до "Тимчасових правил обліку відпускання та споживання теплової енергії" (п. 5.1. Договору постачання).

Розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (Рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують, погоджують, встановлюють тарифи на теплову енергію) для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію (п. 6.1. Договору постачання).

За пунктами 6.5, 6.6 Договору покупець щомісячно з 07 по 14 число отримує в енергопостачальної організації оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії за поточний місяць з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають в себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного договором). Покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

У пункті 10.1. Договору постачання сторони визначили, що даний договір укладений на термін з 01.07.2012 року по 30.06.2016 року та вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору.

Як вбачається із позовної заяви, спір у справі виник у зв'язку з тим, що за період з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року відповідачем за Договором постачання було отримано теплову енергію, вартість якої складає 18 856, 28 грн., проте своїх зобов'язань за вказаним договором відповідач виконав не у повному обсязі, оскільки ним сплачено лише 7 757, 58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 440576 від 02.07.2012 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Заперечуючи проти вимог, заявлених у первісному позову, відповідач за первісним позовом посилався на наступні обставини:

- позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема, актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та/або видаткових накладних на отримання товару (теплової енергії) за вказаний період, підписаних відповідачем;

- Договір постачання № 440576 від 02.07.2012 року є недійсним, з огляду на що ОСББ "Просперіті Хоум" було подано зустрічну позовну заяву.

На підтвердження факту споживання відповідачем за первісним позовом теплової енергії є реєстр отримання платіжних документів, зокрема за травень 2015 року, які видаються згідно реєстру під особистий підпис представника споживача.

Крім того, підтвердженням споживання теплової енергії є відомості фактичного споживання за підписом та печаткою відповідальної особи ОСББ "Просперіті Хоум", який самостійно знімає показники лічильників та надає відомості до енергопостачальної організації, на підставі цих даних ТОВ "Євро-Реконструкція" виставляє рахунки-фактури, акти приймання товарної продукції.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що факт існування у відповідача за первісним позовом заборгованості належним чином підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема:

- Актами приймання-передавання товарної продукції;

- банківськими виписками;

- виписками по особовому рахунку споживача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмежено відповідальністю "Євро-Реконструкція" щодо стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" основного боргу у розмірі 11 098, 70 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем за первісним позовом також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 528, 76 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 151, 78 грн. та пені у розмірі 786, 15 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано до стягнення:

- 3% річних у розмірі 528, 76 грн.

- інфляційні нарахування у розмірі 1 151, 78 грн.

- Рахунками-фактурами.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 1 151, 78 грн. за період з 26.05.2015 року по 30.09.2016 року не підлягають задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача з огляду на наступне.

Листом Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Як вбачається з розрахунку позивача за первісним позовом, ним нараховані інфляційні поденно у зв'язку із здійсненням Відповідачем часткової оплати за надані послуги, що є неправильним, з огляду на те, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% відсотків річних, судом встановлено, що розрахунок стягуваних сум було проведено позивачем вірно та становить 528, 76 грн.

Таким чином, стягненню з ОСББ "Просперіті Хоум" підлягають 3 % річних у розмірі 528, 76 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 9.2. Договору постачання встановлено, що в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки, енергопостачальна організація нараховує пеню за кожен прострочений день у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

19.01.2017 року на виконання вимог суду позивачем за первісним позовом було подано уточнений розрахунок, відповідно до якого, зокрема розмір пені зменшився до 476, 34 грн.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду становить 1 917, 00 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у розмірі 476, 34 г грн.

27.12.2016 року Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про визнання недійсним з 06.08.2014 року договору № 440576 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні 2014 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-18 від 10.04.2014 року на підставі якого було внесено суттєві зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Так, зокрема, статтею 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" було встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. З огляду на це, з 06.08.2014 року, з моменту укладання власниками житлових приміщень житлового будинку по вул. Російській, 45-б індивідуальних договорів з ТОВ "Євро реконструкція" про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом приєднання, опублікованим 06.08.2014 року в газеті "Хрещатик" № 111 (4511), дія договору № 440576 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води припинилось.

Крім того, як вбачається із зустрічного позову, законодавцем не було визначено правовий статус договорів, укладених до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-18 від 10.04.2014 року та нової редакції Закону України "Про житлову-комунальні послуги".

Як стверджує позивач за зустрічним позовом, ТОВ "Євро-Реконструкція" в порушення вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" продовжувало ї надалі проводити нарахування за договором № 440576 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на ОСББ, замість проведення нарахувань власникам квартир в житловому будинку по вул. Російська, 45-б за договорами приєднання, справжнім споживачам житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Згідно нормами статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Заперечуючи проти зустрічного позову відповідач за застрічним позовом зауважує, що:

- у липні 2014 року, незважаючи на Закон України № 1198-18 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", ОСББ "Просперіті Хоум" наполягало на продовженні дії договору від 02.07.2012 року № 440576 та стверджувало, що дія зазначеного договору не суперечить змінам в Законі україни "Про житлово-комунальні послуги";

- ОСББ "Просперіті Хоум" володіє належним обсягом дієздатності та правоздатності для укладення та виконання договору від 02.07.2012 року № 440576;

- позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору постачання був виконавцем житлово-комунальних послуг і укладення договору від 02.07.2012 року № 440576 відповідало вимогам законодавства України;

- зміни внесені в Закон України "Про житлово-комунальні послуги" жодним чином не стосуються договорів на постачання теплової енергії, оскільки регулюють зовсім інші правовідносини;

- господарськими судами розглядалася справа № 910/16949/15 про стягнення з ОСББ "Просперіті Хоум" заборгованості за період з 01.07.2012 року по 01.05.2015 року по договору від 02.07.2012 року № 440576, та рішенням судів підтверджують дійсність договору.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги", а також внесені до нього зміни Законом України № 1198-18 від 10.04.2014 року не передбачають вимог щодо розірвання всіх договорів на постачання теплової енергії укладених до набрання чинності змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" або припинення зобов'язань за такими договорами. Даний закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2015 року у справі № 910/16949/15 стягнуто з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРОСПЕРІТІ ХОУМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" 42495,05 грн. боргу, 9308,03 грн. пені, 11815,37 грн. інфляційних, 1352,73 грн. трьох процентів річних.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 910/16949/15, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому встановлено факт того, що у червні 2014 року позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з проханням надати інформацію про абонентів послуг центрального опалення та гарячого водопостачання. За результатами розгляду листа ТОВ "Євро-Реконструкція" 04.07.2014 повідомило ОСББ "Просперіті Хоум" (лист № 04/07) про намір забезпечити власними силами опалення та гаряче водопостачання квартир будинку та просив здійснювати постачання теплової енергії за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 440576.

Крім того, як вбачається із правової позиції, викладеної у Постанові Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року у справі № 910/16949/15, твердження ОСББ "Просперіті Хоум" про те, що Товариство х обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у зв'язку з набранням чинності Закону України № 1198-VII від 10 квітня 2014 року "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергію", яким внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яким визначено, що теплопостачальна організація є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, і укладає договори на надання послуг із споживачами - фізичними особами, повинно було припинити дію договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги є безпідставними, оскільки законом не передбачено односторонньої зміни чи розірвання договору.

У встановленому законом порядку цей договір не змінено та не розірвано.

Крім того, відповідачем не враховані вимоги ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах і, що особливим учасником цих відносин є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами житлово-комунальних послуг.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСББ "Просперіті Хоум" за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд дійшов висновку, про часткове задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову покладають на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову покладаються на позивача на зустрічним позовом - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум".

.На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" (02099, м. Київ, вул. Російська, 45-Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вул. П. Мирного, 28, оф. 20; ) борг за спожиту теплову енергію у розмірі 11 098, 70 грн., 3% річних сумою 528, 76 грн., пеню у розмірі 476, 34 грн. та судовий збір у розмірі 1 229, 53 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 24.01.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко