РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 906/66/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.16 р. у справі № 906/66/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (Житомирська обл., м. Коростишів)

про стягнення 9 215 506,06 грн

Рішенням господарського суду Житомирської області від 19.12.2016 р. у справі №906/66/16 (суддя Прядко О.В.) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" про стягнення 9 215 506,06 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 708 536,22 грн пені, 553 725,82 грн втрат від інфляції, 94 208,63 грн 3% річних, 20 353,95 грн судового збору. В частині стягнення 459,35 грн основного боргу провадження у справі припинено. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 19.12.2016 р. у справі №906/66/16 відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить відстрочити сплату судового збору до прийняття судового рішення по суті справи №906/66/16, прийняти апеляційну скаргу до провадження, рішення господарського суду Житомирської області від 12.12.2016 р. у справі №906/66/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз".

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" посилається на ту обставину, що господарський суд Житомирської області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №13-289-Н від 04.01.2013 р., зокрема сторони погодили, що дана оплата проводиться за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

З огляду на викладене є відсутніми підстави для стягнення санкцій, передбачених Договором купівлі-продажу природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, оскільки сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ. Апелянт вважає, що виконував положення спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання останнім своїх зобов'язань в цій частині за №13-289-Н від 04.01.2013 р.

Також, спільними протокольними рішення був проведений розрахунок на суму 20 122 164,79 грн. А тому, є недопустимим застосування штрафних санкцій у вигляді пені та нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, і нарахування інфляційних втрат.

На підставі вищевикладеного, кошти сплачені Спільними протокольними на суму 20 122 164,79 грн. необхідно врахувати як авансовий платіж здійснений поза межами строків оплати по договору купівлі-продажу природного газу №13-289-Н від 04.01.2013 року.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обовязку за договором щодо повернення актів приймання - передачі природного газу, суди дійшли вірного висновку, що у позивача не виникло, право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., призначено до розгляду та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.2016 р. в межах строків апеляційного провадження до 12.03.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду -ОСОБА_3 від 23.01.17 р. у справі №906/66/16 у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Бучинської Г.Б. та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 р. призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.16 р. у справі № 906/66/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В.

Позивач не скористалися правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

У судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.16 р. у справі №906/66/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.16 р. у справі №906/66/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач/продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (відповідач/покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №13-289-Н, згідно з умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ для подальшої реалізації населенню, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (далі договір).

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до укладеного договору сторонами підписано ряд додаткових угод, а саме: № 1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, № 3 від 28.04.2014, № 4 від 15.05.2014, № 5 від 10.06.2014, №6 від 22.12.2014, № 7 від 27.03.2015, № 8 від 19.06.2015.

Так, відповідно до додаткової угоди №7 від 27.03.2015 сторони узгодили обсяги поставки природного газу за період 01.01.2013 - 31.12.2015 в об'ємі до 67538,123 тис. куб. м, в тому числі: у 2013 році - 22963,198 (тис. куб. м), у 2014 році - 22381,681 (тис. куб. м), у 2015 році - до 22193,244 (тис. куб. м), а згідно з додатковою угодою № 8 від 19.06.2015 - змінили строк дії договору від 04.01.2013 № 13-289-Н, вказавши, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Положеннями п. п. 3.3 договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані і скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником і скріплений печаткою, або надати письмову мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1 договору (в редакції змін, внесених додатковими угодами № 2 від 31.12.20163 та № 3 від 28.04.2014), сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив протягом січня 2013 - червня 2015 років, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 36100951,28 грн. доказом чого є акти приймання - передачі природного газу від 31.01.2013 за січень 2013 року, від 25.06.2014 за лютий 2013 року, від 31.03.2013 за березень 2013 року, від 30.04.2013 за квітень 2013 року, від 31.05.2013 за травень 2013 року, від 30.06.2013 за червень 2013 року, від 31.07.2013 за липень 2013 року, від 31.08.2013 за серпень 2013 року, від 30.09.2013 за вересень 2013 року, від 31.10.2013 за жовтень 2013 року, від 18.08.2014 за листопад 2013 року, від 31.12.2013 за грудень 2013 року, від 22.09.2014 за січень 2014 року, від 28.02.2014 за лютий 2014 року, від 28.10.2014 та від 31.03.2014 за березень 2014 року, від 30.04.2014 за квітень 2014 року, від 31.05.2014 за травень 2014 року, від 30.06.2014 за червень 2014 року, від 31.07.2014 за липень 2014 року, від 31.08.2014 за серпень 2014 року, від 30.09.2014 за вересень 2014 року, від 31.10.2014 за жовтень 2014 року, від 30.11.2014 за листопад 2014 року, від 31.12.2014 за грудень 2014 року, від 31.01.2015 за січень 2015 року, від 28.02.2015 за лютий 2015 року, від 31.03.2015 за березень 2015 року, від 30.04.2015 за квітень 2015 року, від 31.05.2015 за травень 2015 року, від 30.06.2015 за червень 2015 року (а. с. 30 - 60).

Судом першої інстанції встановлено, що частина боргу із загальної суми поставки газу у розмірі 36 100 951, 28 грн була сплачена відповідачем власними коштами, а залишок боргу був погашений на державному рівні, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету № 403 від 18.02.2013 на суму 649548,54 грн, № 965 від 18.04.2013 на суму 561564,05 грн, № 1522 від 19.08.2013 на суму 250000,00 грн, № 1616 від 17.09.2013 на суму 70000,00 грн, № 1791 від 17.10.2013 на суму 250000,00 грн, № 1982 від 18.11.2013 на суму 374653,00 грн, № 863 від 15.04.2014 на суму 657631,00 грн, № 1377 від 17.06.2014 на суму 361000,00 грн, № 1470 від 27.06.2014 на суму 1009406,00 грн, № 1602 від 17.07.2014 на суму 280000,00 грн, № 1759 від 21.08.2014 на суму 208854,00 грн, № 1850 від 17.09.2014 на суму 54385,92 грн, № 2066 від 17.10.2014 на суму 9977,79 грн, № 2667 від 17.10.2014 на суму 53018,00 грн, № 2272 від 20.11.2014 на суму 529970,00 грн, № 2273 від 20.11.2014 на суму 76732,00 грн, № 2462 від 17.12.2014 на суму 1000390,00 грн, № 2463 від 17.12.2014 на суму 597597,00 грн, № 115 від 20.01.2015 на суму 511713,00 грн, № 432 від 20.02.2015 на суму 976419,00 грн, № 435 від 20.02.2015 на суму 291533,00 грн, № 702 від 20.03.2015 на суму 703318,00 грн, № 703 від 20.03.2015 на суму 82675,00 грн, № 1177 від 20.05.2015 на суму 1712489,00 грн, № 1179 від 20.05.2015 на суму 2000000,00 грн, № 1407 від 18.06.2015 на суму 1009596,00 грн, № 1577 від 16.07.2015 на суму 20480,59 грн, № 1578 від 16.07.2015 на суму 28503,45 грн, № 1579 від 16.07.2015 на суму 378554,04 грн, № 1967 від 18.09.2015 на суму 534877,41 грн, № 2945 від 17.12.2015 на суму 2912668,00 грн, № 2946 від 17.12.2015 на суму 701611,00 грн, № 69 від 19.01.2016 на суму 1263000,00 грн (а. с. 6 - 169 у т. 2).

В розділах 2, 3 вказаних спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-289-Н від 04.01.2013.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, на підставі спільних протокольних рішень було погашено заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу на загальну суму 20 122 164,79 грн. Грошові кошти в зазначеній сумі були перераховані відповідачем позивачу, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту звірки розрахунків, підписаного та скріпленого печатками обох сторін (а. с. 14 - 47 у т. 3), отримані позивачем субвенції в загальному розмірі 20 122 164,79 грн зараховувались в порядку черговості (хронологічному порядку) в рахунок оплати газу за місяць, заборгованість за яким існувала на момент надходження кожного платежу окремо та з урахуванням визначеного відповідачем призначення платежу, а саме:

- 649548,54 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2013 року;

- 561564,05 грн, 250000,00 грн, а також 36654,43 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 70000,00 грн, було зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у березні 2013 року;

- 33345,57 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 70000,00 грн та 250000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2013 року;

- 61516,54 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у червні 2013 року;

- 157899,79 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у липні 2013 року;

- 155236,67 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у серпні 2013 року;

- 312667,49 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 1009406,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у листопаді 2013 року;

- 696738,49 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1009406,00 грн, 280000,00 грн, 208854,00 грн, 54385,92 грн, 53018,00 грн та 9977,79 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у грудні 2013 року;

- 582581,73 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 657631,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2014 року;

- 75049,27 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 657631,00 грн та 361000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у лютому 2014 року;

- 76732,00 грн та 510473,41 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 529970,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2014 року;

- 19496,59 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 529970,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у травні 2014 року;

- 317283,10 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 597597,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у липні 2014 року;

- 280313,90 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 597597,00 грн та 55819,22 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у серпні 2014 року;

- 473341,74 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у вересні 2014 року;

- 471229,04 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у жовтні 2014 року;

- 511713,00 грн, 291533,00 грн та 112804,20 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 976419,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у листопаді 2014 року;

- 863614,80 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 976419,00 грн, 703318,00 грн та 82675,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у грудні 2014 року;

- 151865,76 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1712489,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2015 року;

- 1560623,24 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1712489,00 грн та 587072,22 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2000000,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у лютому 2015 року;

- 1412927,78 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2000000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у березні 2015 року;

- 1009596,00 грн, 20480,59 грн, 28503,45 грн, 378554,04 грн та 534877,41 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2015 року;

- 701611,00 грн та 2560948,92 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2912668,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у травні 2015 року;

- 351719,08 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2912668,00 грн, 1263000,00 грн та 0,02 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1009406,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у червні 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що позов у цій справі заявлено позивачем з підстав порушення ПАТ "Коростишівгаз" строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п. 6.1 договору. Заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 20-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу.

Відповідач, згідно з уточненим відзивом на позовну заяву від 17.05.2016, з розрахунком позивача щодо нарахованих штрафних санкцій не погоджується, вважає, що оскільки окремі акти приймання-передачі газу, а саме: за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року підписані сторонами лише 25.06.2014, 18.08.2014, 22.09.2014 та 28.10.2014, граничним терміном виконання зобов'язань є 20.07.2014, 20.09.2014, 20.10.2014 та 20.11.2014, тоді як в розрахунку позивача вказано - 20.03.2013, 20.12.2013, 20.02.2014 та 20.04.2014.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом взято до уваги, що сторони по-різному тлумачать окремі положення укладених ними договорів. Так, у сторін спору є розбіжності щодо тлумачення положень пунктів 3.4 та 6.1, зміст яких стосується порядку та строків оплати за придбаний природний газ.

Встановивши, з якої правової позиції виходить кожна з сторін, місцевий господарський суд надав правильну правову оцінку, керуючись положеннями ч. 3 ст. 213 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з таким тлумаченням, яке відповідає усталеній практиці розгляду судових справ цієї категорії, зазначає про наступне.

Так, ч. 1 ст. 530 ЦК України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 договору (зі змінами) передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення примірника оригінала акта покупцю.

Дійсно, згідно з п. 3.4 договору, акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів, чим спростовуються доводи відповідача про зворотне.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Звідси прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Також слід зауважити, що умови договору не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акта покупцем. Тому час підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

Судом першої інстанції в процесі розгляду справи було встановлено відсутність спору між сторонами щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом спірного періоду, тому прострочення в оформленні окремих актів приймання-передачі газу (за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року) не може змінювати конкретний строк оплати, визначений пунктом 6.1 договору.

Вбачається, що є правильним висновок про те, що актами приймання-передачі газу лише фіксується остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач володіє необхідними відомостями стосовно фактичного обсягу отриманого природного газу за попередній місяць. З цього випливає, що підписання актів за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року у більш пізній період жодним чином не перешкоджало здійсненню своєчасного проведення розрахунків з постачальником.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що не врахувавши приписи ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що обставини прострочення підписання позивачем актів приймання-передачі газу за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року та їх несвоєчасного повернення відповідачу, а саме з недотриманням 8-денного терміну, передбаченого п. 3.4 договору, вказують на встановлення іншого строку платежу за поставлений газ, оскільки наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов'язання з оплати поставленого газу виконав у повному обсязі, однак з простроченням термінів платежів (а. с. 86 - 102, 140 - 189 у т. 1). В той же час, місцевий господарський суд правильно встановив, що станом на момент звернення до суду позовом борг відповідача за поставку природного газу складав 459,35 грн. Згідно з наданого до справи акту звірки розрахунків випливає, що борг у розмірі 459,35 грн був оплачений відповідачем після порушення провадження у справі, а саме: 05.02.2016.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо іншої суми основного боргу, вбачаються підстави для відмови в позові в частині стягнення 5 141 511,32 грн основного боргу, з огляду на погашення даної суми заборгованості по простроченим зобов'язанням до моменту звернення до суду з даним позовом (4 877 279,02 грн по спільним протокольним рішенням № 1470 від 27.06.2014 (залишок на суму 0,02 грн), № 2945 від 17.12.2015 (на суму 2 912 668,00 грн), № 2946 від 17.12.2015 (на суму 701 611,00 грн), № 69 від 19.01.2016 (на суму 1 263 000,00 грн) + 264 232,30 грн (власні кошти)).

Апеляційна скарга відповідача грунтується на твердженні про відсутність з його боку порушення строків проведення розрахунків за придбаний ним природний газ, а відтак і про відсутність підстав для нарахування йому штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязань. Мотивуючи ці твердження, апелянт надає власне тлумачення умов договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 , додаткової угоди №2 від 31.12.2013 та додаткової угоди №8 від 19.06.2015 у частині встановлених строків виконання зобовязань з оплати газу. Скаржник помилково вважає, що строк дії договору, зазначений у пункті 2 додаткової угоди №8 від 19.06.2015 повинен використовуватися для встановлення часу, від якого розпочинається обрахування прострочення у виконанні зобовязань. З таким твердженням не можна погодитись, враховуючи наступне.

Слід врахувати, що згідно з п. 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 до договору), у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Приписами статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, розмір нарахованої до стягнення з відповідача пені складає 1744428,61 грн, 3% річних - 253275,51 грн, інфляційних втрат - 2075831,26 грн. Нарахування здійснено на всі суми заборгованості, що виникли в період дії договору купівлі-продажу.

Відповідач надав суду власний розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних, за яким вважає, що позивач має право на нарахування йому лише 122,11 грн пені, 7,55 грн річних та 17,49 грн втрат від інфляції. Обґрунтовуючи правомірність власного розрахунку, відповідач вказує, що дані нарахування можуть бути здійснені лише починаючи з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на складові суми боргу, які існували станом на дату закінчення строку дії договору, тобто з 20.07.2015 на суму боргу у розмірі 459,35 грн.

Слід вказати, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, у даному випадку необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відповідно до яких сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу № 13-289-Н від 04.01.2013.

Натомість судом першої інстанції вірно встановив, що позивач здійснив розрахунки за природний газ на суми заборгованості, що були сплачені за спільними протокольними рішеннями, що є невірним, оскільки суд вказує про відсутність правових підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати якої змінений спільними протокольними рішеннями. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, який згідно зі ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

У той же час, колегія суддів зазначає про право позивача на нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на суми заборгованості, що не охоплюється спільними протокольними рішеннями, а є частиною вартості одержаного природного газу, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів з простроченням строків оплати, визначених договором купівлі-продажу.

До того ж, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо безпідставності посилання відповідача на те, що право на нарахування штрафних санкцій виникає у позивача з 20.07.2015 виключно на суму боргу, що була сплачена відповідачем за поставку газу після настання вказаної дати, оскільки п.7.2 договору сторони погодили умови настання відповідальності у вигляді сплати пені, а не суму простроченого платежу станом на 20.07.2015, на яку має бути здійснене нарахування. Таким чином, оскільки відповідач не здійснив повну оплату фактично отриманого за договором природного газу до 20.07.2015, позивач має право на нарахування пені на всю суму простроченого платежу, здійсненого з порушенням строку, встановленого п. 6.1. договору.

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних щодо обґрунтованості стягнення з відповідача сум у розмірі 1744428,61 грн та 253275,51 грн, судом було встановлено, що при їх перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, останнім при визначенні суми пені та річних було безпідставно включено день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється їх нарахування (п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Також здійснивши перерахунок пені та річних по кожному акту поставки природного газу окремо, за період з моменту виникнення по дату погашення заборгованості, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, суд дійшов висновку, що при нарахуванні пені та 3% річних позивачем, всупереч ч. 5 ст. 254 ЦК України, було невірно визначено початок періоду їх нарахування за зобов'язаннями квітня, вересня 2013 року, березня, червня 2014 року, березня та червня 2015 року, оскільки не враховано, що якщо останній день оплати за надані послуги з поставки газу припадає на вихідний день, то останнім днем виконання боржником свого зобов'язання вважається перший наступний за ним робочий день. До того ж, позивачем здійснено нарахування пені та 3% річних у місяці, за які прострочка у виконанні грошового зобов'язання була відсутня повністю у зв`язку зі зміною строків оплати за спільними протокольними рішеннями (за зобов'язаннями липня, грудня 2013 року, серпня, вересня 2014 року, лютого 2015 року).

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та річних, а також перевіривши правильність їх нарахування за визначений позивачем період прострочки, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення з відповідача пені складає 708 536,22 грн, а 3% річних 94 208,63 грн.

Таким чином у стягненні на користь позивача 1 035 892,39 грн пені та 1 590 66,88 грн 3% річних відмовлено правомірно.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку інфляційних втрат, позивач просить стягнути з відповідача їх суму у розмірі 2 075 831,26 грн.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних втрат становить 553725,82 грн, а в розрізі по місяцях: 134,33 грн за серпень 2013 року, 781,84 грн за вересень 2013 року, 2615,91 грн за жовтень 2013 року, 1623,48 грн за листопад 2013 року, 9466,92 грн за січень 2014 року, 33081,16 грн за лютий 2014 року, 80096,70 грн за березень 2014 року, 2000,08 грн за квітень 2014 року, 36272,80 грн за травень 2014 року, 26123,71 грн за червень 2014 року, 79,38 грн за липень 2014 року, 9435,88 грн за жовтень 2014 року, 21902,75 грн за листопад 2014 року, 39742,54 грн за грудень 2014 року, 286085,32 грн за січень 2015 року, 4283,02 грн за березень 2015 року.

Судом встановлено, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14). Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у місяці, за які прострочка у виконанні грошового зобов'язання була відсутня повністю (за зобов'язаннями липня, грудня 2013 року, серпня, вересня 2014 року, лютого 2015 року).

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо відмови у стягненні 1 522 105,44 грн інфляційних втрат, оскільки їх заявлено до стягнення безпідставно.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог на суму 1 356 470,67 грн, з яких: 708536,22 грн пені, 94 208,63 грн 3% річних та 553 725,82 грн інфляційних втрат. У стягненні 5 141 511,32 грн основного боргу, 1035892,39 грн пені, 159066,88 грн 3% річних та 1522105,44 грн інфляційних втрат відмовлено судом першої інстанції правомірно, а також у відповідності до вимог чинного законодавства судом першої інстанції правомірно припинено провадження на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині стягнення 459,35 грн основного боргу.

З урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 р. р. у даній справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Альянс - Трансгруп" було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення постанови.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.2016 р. в межах строків апеляційного провадження до 12.03.2017 р.

Однак, станом на день розгляду даної апеляційної скарги у судовому засіданні 25.01.2017 р. таких доказів до суду апеляційної інстанції апелянтом не надано.

Підпунктом 3.3 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" з подальшими змінами та доповненнями, визначено, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

З урахуванням наведеного, за результатами розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що несплачену суму судового збору у розмірі 152 055,86 грн. за подання апеляційної скарги слід стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.16 р. у справі № 906/66/16 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №906/66/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська обл., Коростишівський район, місто Коростишів, вул. Київська, будинок 55, ) до Державного бюджету України 152 055,86 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Житомирській області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.