РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017Справа №910/22073/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Сагрул"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології"

про стягнення 7 817,16 грн.

Представники:

від позивача: Грищенко О.М. - представник за довіреністю № б/н від 26.02.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Сагрул" до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" про стягнення 7 817,16 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.01.2014 року відповідно до угоди №31/01-14 про заміну кредитора у зобов'язанні у нього виникло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 10 934,99 грн.

У зв'язку з чим, звернувся до суду про стягнення з відповідача пені в розмірі 542,96 грн., трьох процентів річних в розмірі 1 247,92 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6 026,28 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.12.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.12.2016 р.

12.12.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі та заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 542,96 грн., три проценти річних в розмірі 1 344,44 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 560, 72 грн.

В судове засідання 20.12.2016 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 02.12.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.12.2016 року розгляд справи відкладено на 24.01.2017 року.

16.01.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 542,96 грн., три проценти річних в розмірі 1 371,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 643,65 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 800,00 грн.

В судове засідання 24.01.2017 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 02.12.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Як вбачається з повернутого конверта №012 з направленням ухвали про порушення провадження у справі від 02.12.2016 року, він повернувся в суд у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01103, м. Київ, вулиця Лютеранська, будинок 20, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 02.12.2016 у є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

07.10.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лукаут» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (покупець) укладено договір №0710-1/10 купівлі-продажу обладнання., відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується відповідно до умов цього договору передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити обладнання (далі - товар), визначене у додатку № 1 до цього договору та відповідними накладними, іншими товаросупровідними документами, що є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору оплата товару здійснюється шляхом 100% попередньої оплати.

За видатковою накладною № 97 від 06.02.2012 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товару на суму 7200,00 грн.

Товар відповідачем не оплачений.

07.10.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лукаут" (виконавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (замовником) укладено договір № 0710-2/10 про надання послуг моніторингу), відповідно до п. 2.1 якого виконавець зобов'язується надавати замовнику на території України у зонах, які доступні для приймання сигналу GPS-пристроєм та в яких надається послуга передачі даних через GPRS у обраного замовником оператора стільникового зв'язку, послуги моніторингу GPS-пристрою транспортного засобу замовника та надавати інформацію про результати моніторингу, а також додаткові послуги, а замовник зобов'язується оплатити такі послуги згідно умов цього договору.

Позивачем надано, а відповідачем отримано послуг на суму 2014,49 грн., що підтверджується актом надання послуг №98 від 06.02.2012 р..

Відповідачем послуги не оплачені.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі №910/22414/13 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лукаут" до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" про стягнення 9214,49 грн. за договором про надання послуг моніторингу № 0710-2/10 від 07.10.2010 р. та договором купівлі-продажу обладнання № 0710-1/10 від 07.10.2010 р. задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (01103, м. Київ, вул. Лютеранська, 20, код 33301614) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лукаут" 9214,49 грн. боргу, 1720,50 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

31.01.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лукаут" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Сагрул" (новий кредитор) укладено угоду №31/01-14 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст..ст. 512-519 ЦК України).

Відповідно до п.1.1 договору первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (), що іменується надалі «боржник», зобов'язання, котрі витікають та набутих первісним кредитором на підставі рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі № 910/22414/13, яке набрало законної сили, та винесене у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договором купівлі-продажу обладнання № 0710-1/10 від 07.10.2010 р. та договором № 0710-2/10 про надання послуг моніторингу від 07.10.2010 р.

За цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника, сплати грошової суми згідно рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі № 910/22414/13, яке набрало законної сили, в тому числі й щодо розміру судового збору (п.1.2 договору).

Згідно з п.2.1 договору, вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою, становить 10 934,99 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі №910/22414/13 не виконано.

Відповідно до абз. 2,3 підпункту 7.1 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Позивач просить стягнути з відповідача 542,96 грн. пені, 1 371,80 грн. трьох процентів річних, 6 643,65 грн. інфляційних втрат нарахованих відповідно до договорів №0710-1/10 від 07.10.2010 року та №0710-2/10 від 07.10.10 року по акту надання послуг №98 від 06.02.2012 року та видаткової накладної №97 від 06.02.2012 року.

Проте, як вбачається з угоди №31/01-14 про заміну кредитора у зобов'язанні від 31.01.2014 року позивачу передані зобов'язання котрі витікають та набутих первісним кредитором на підставі рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі № 910/22414/13, а тому підлягають нарахування індекс інфляції та три проценти річних з моменту прийняття рішення.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
9214.4910.12.2013 - 13.01.201711313 %856.57

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню в розмірі 856,57 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних в розмірі 515,23 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
10.12.2013 - 31.12.20169214.492.0219406.2518620.74
За перерахунком суду загальний розмірі індексу інфляції становить 9 406,25 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 6 643,65грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення індексу інфляції підлягає задоволенню в розмірі 6 643,65 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 542,96 грн. за період з 07.02.2012 року по 07.08.2012 року посилаючись на п.6.2 договору №0710-1/10 від 07.10.2010 року.

Оскільки, судом встановлено, що позивачу відповідно до угоди №31/01-14 від 31.01.2014 року перейшло право вимоги від боржника по сплаті грошової суми згідно рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 800,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем укладено договір №28-11-16 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 28.11.2016 року., відповідно до п.1.1 якої адвокат зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ТОВ «Транс-Буд-Технології» () - боржник, які виникли на підставі договору купівлі-продажу обладнання №0710-1/10 від 07.10.2010 року та договору №0710-2/10 про надання послуг моніторингу від 07.10.2010 року, угоди №31/01-14 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 31.01.2014 року.

В матеріалах справи наявний акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 10.01.2017 року відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката склала 800,00 грн.

Також, наявний оригінал квитанції ;0.0.684645677.2 від 12.01.2017 року про сплату 800,00 грн. за адвокатські послуги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009 року на ім'я Грищенка Олександра Миколайовича, повідомлення про взяття на облік платника єдиного податку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" № 01-8/973 від 14.12.2007, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Частинами 1,2,3 статті 28 ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, залучення до участі у справі в якості представника іншої особи є правом, а не обов'язком сторони, і пов'язано лише з волевиявленням самої сторони, як і визначення між цією стороною та найнятим представником оплати останнього за надані цим представником послуги.

При цьому суд зазначає, що результати розгляду справи у суді залежить не від того хто представляє інтереси тієї чи іншої сторони у суді, а від встановлення судом наступних обставин: наявності у позивача права, на захист якого ним подано позов, а також наявності чи відсутності факту порушення такого права або його оспорення.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 5 статті 49 ГПК України передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката підлягають частковому задоволенню в розмірі 700,80 грн.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Буд-Технології" (01133, м. Київ, вулиця Лютеранська, будинок 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Сагрул" (03187, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, будинок 38, ) три проценти річних в розмірі 856 (вісімсот п'ятдесят шість) грн. 57 коп., індекс інфляції в розмірі 6 643 (шість тисяч шістсот сорок три) грн. 64 коп., витрати на послуги адвоката в розмірі 700 (сімсот) грн. 80 коп. та судовий збір в розмірі 1 207 (одна тисяча двісті сім) грн. 13 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 27.01.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий