РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017Справа №910/21935/16

За позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»

про розірвання договору та стягнення 116979,85 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Олейніков О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення суми боргу та санкцій за Договором про надання послуг № 490 від 01.03.2013 та про розірвання цього договору у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором з оплати наданих по договору послуг.

Відповідач відзиву на позов не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду - ухвали надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДР, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників у судове засідання покладаються на Відповідача відповідно.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали розгляду спору у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 01.03.2013 між Позивачем, як виконавцем, та Відповідачем, як замовником, Договору зберігання № 490 (з урахуванням додаткових угод №1 від 01.03.2013 та №2 від 29.10.2013, далі разом - Договір), Позивачем у період з 01.04.2013 (п. 3.2 Договору у редакції додаткової угоди №2) по 31.10.2016 надавалися Відповідачу послуги зберігання обладнання, заборгованість з оплати яких за період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року становить 98491,48 грн.

Судом перевірено розрахунок вартості наданих Позивачем послуг та суд визнає розрахунок заборгованості в сумі 98491,48 грн. обґрунтованим.

Відповідач заборгованість не погасив, надання на його замовлення послуг не спростував, і доказів наявності у Відповідача претензій щодо якості, обсягу та/або комплектності наданих Позивачем по Договору та отриманих Відповідачем послуг матеріали справи не містять, і також не містять доказів відмови Позивача у надання Відповідачу необхідних для здійснення оплат відомостей та документів.

При цьому, судом прийнято до уваги наявність у матеріалах справи підписаного між сторонами акта звірки розрахунків, яким сторони підтвердили, що за період з 30.09.2013 та станом на 01.06.2016 по бухгалтерському обліку обох підприємств рахується непогашеною з боку Відповідача заборгованість у розмірі 57682,05 грн. з обсягу послуг на суму 57682,05 грн. Також з ЄДРСР вбачається, що прострочена заборгованість за попередній період надання послуг, з 01.2014р. по 07.2015р. (включно) була підтверджена чинним рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 №910/11644/15 та присуджена до стягнення.

Наявність у Відповідача не погашеної заборгованості в сумі 98491,48 грн. за надані по Договору послуги за період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована, тому позовні вимоги про стягнення 98491,48 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені на підставі п. 5.2 Договору, ст.ст. 546, 549 ЦК України;

- втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок пені, втрат від інфляції та 3% річних судом також перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 14133,06 грн. пені, 4133,31 грн. втрат від інфляції та 222 грн. 3% річних визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, та зокрема, у вигляді припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору, у редакції додаткової угоди №1, Позивачу надано право достроково розірвати Договір, у випадку порушення Відповідачем умов Договору (невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов'язань), якщо після письмової вимоги Позивача Відповідач не усунув порушення у встановлений строк.

Як убачається з залучених до справи доказів, Позивач претензією від 07.06.2016 №2617/08 вимагав від Відповідача сплатити заборгованість по Договору з 01.08.2015 по 30.04.2016, чого Відповідачем зроблено не було (матеріали справи не містять доказів протилежного).

Враховуючи наведене судом на підставі ст. 611 ЦК України та п. 2.2.3 Договору задовольняються позовні вимоги про розірвання Договору.

Отже, позовні вимоги задовольняються повністю. Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір про надання послуг №490 від 01.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літера А; ідентифікаційний код 30753866) та Державним комунальним підприємством «Луцьктепло» (м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20; ідентифікаційний код 30391925).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літера А; ідентифікаційний код 30753866) на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20; ідентифікаційний код 30391925) 98491 (дев'яносто вісім тисяч чотириста дев'яносто одну) грн. 48 коп. заборгованості, 14133 (чотирнадцять тисяч сто тридцять три) грн. 06 коп. пені, 4133 (чотири тисячі сто тридцять три) грн. 31 коп. втрат від інфляції, 222 (двісті двадцять дві) грн. 3% річних, а також 3132 (три тисячі сто тридцять дві) грн. 70 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.01.2017

Суддя Сташків Р.Б.