РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017Справа №910/19924/16

За позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаФонду гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання перерахувати грошові кошти
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Голєв Ю.В., Шматко В.О.
від відповідача:Герасименко С.В.
від третьої особи:Башаров В.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України (надалі - НБУ) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» (надалі - ПАТ «Златобанк») про зобов'язання перерахувати грошові кошти.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договорів застави майнових прав №12/ЗПМ від 05.03.2014 р., №12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., №34/ЗМП від 08.04.2014 р. та №34/ЗМП/1 від 03.10.2014 р. відповідачем не було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 75 283 799,74 грн., що надійшли від позичальників (фінансових та майнових поручителів), з метою погашення існуючої заборгованості за кредитними договорами №12 від 05.03.2014 р. та №34 від 08.04.2014 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.11.2016 р., залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - «Фонд») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2016 р. розгляд справи відкладено на 28.11.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

28.11.2016 р. представником третьої особи до канцелярії суду подані письмові пояснення, в яких Фонд вказував на те, що станом на момент подання даного позову виконавчою дирекцією Фонду не надавалось погодження на перерахування спірних грошових коштів, які надійшли для погашення заборгованості за кредитами відповідача та майнові права за якими передані в заставу НБУ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2016 р. розгляд справи відкладено на 14.12.2016 р. у зв'язку із неявкою представника позивача та неподанням витребуваних доказів.

Представником відповідача в судове засідання подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ним належним чином було виконано зобов'язання з перерахування на користь позивача заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими передані НБУ, та в розмірі, передбаченому пунктами 2.3.10 кредитних договорів №12 від 05.03.2014 р. та №34 від 08.04.2014 р.

В судових засіданнях 14.12.2016 р. та 16.01.2017 р. судом оголошувались перерви на 16.01.2017 р. та 23.01.2017 р. відповідно.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, вимоги ухвал суду виконали, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача надав суду письмові доповнення до відзиву на позову заяву, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з огляду на викладені у відзиві обставини.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Стосовно строку розгляду даної справи суд відзначає наступне.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на наявність згоди представників сторін та неможливість розгляду даної справи у встановлені приписами Господарського процесуального кодексу України строки, справа була розглянута в межах розумного строку, передбаченого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 р. між НБУ (кредитор) та ПАТ «Златобанк» (позичальник) був укладений кредитний договір №12 (надалі - «Кредитний договір 1»), відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит для забезпечення ліквідності у сумі 670 000 000,0 грн. на строк з 05.03.2014 р. по 26.02.2015 р. включно.

Додатковими договорами до Кредитного договору сторонами було збільшено суму кредиту до 750 000 000,00 грн., та змінено строки сплати процентів за кредитами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Златобанк» за вказаним договором, між сторонами були укладені:

- договір застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 р., предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ «Златобанк» і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 26.02.2014 р. заборгованість за кредитними договорами становить 3 082 025 020,89 грн.;

- договір застави майнових прав №12/ЗМП/2 від 26.03.2014 р., предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ «Златобанк» і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 26.03.2014 р. заборгованість за кредитними договорами становить 400 691 890,51 грн.

Також 08.04.2014 р. між НБУ (кредитор) та ПАТ «Златобанк» (позичальник) був укладений кредитний договір №34 (надалі - «Кредитний договір 2»), за змістом п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит для забезпечення ліквідності у сумі 175 000 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Златобанк» за Кредитним договором 2, між сторонами були укладені:

- договір застави майнових прав №34/ЗМП від 08.04.2014 р., предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ «Златобанк» і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 08.04.2014 р. заборгованість за кредитними договорами становить 868 530 719,79 грн.;

- договір застави майнових прав №34/ЗМП/1 від 03.10.2014 р., предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ «Златобанк» і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 03.10.2014 р. заборгованість за кредитними договорами становить 69 962 025,05 грн.

Пунктом 2.3.10 Кредитних договорів передбачено, що позичальник зобов'язується протягом двох робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані НБУ в забезпечення, перерахувати в погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

Відповідно до п. 3.4.6 Договорів застави заставодавець (відповідач) зобов'язаний протягом 2 робочих днів після отримання коштів від боржників в погашення (повного або часткового) заборгованості за кредитними договорами перерахувати в погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

Позивач вказує, що станом на 19.09.2016 р. на рахунок відповідача від юридичних та фізичних осіб надійшли грошові кошти у розмірі 88 125 451,50 грн. в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані НБУ в забезпечення за Договорами застави.

На виконання умов Кредитних договорів та Договорів застави відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 12 841 651,76 грн., в тому числі 12 718 626,76 грн. за Кредитним договором 1 та 123 025,00 грн. за Кредитним договором 2.

Спір у справі виник у зв'язку з безпідставною, на думку позивача, відмовою відповідача перераховувати на рахунок позивача залишок грошових коштів у розмірі 75 283 799,74 грн. в якості погашення заборгованості за Кредитним договорами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку спірні правовідносин між сторонами виникли на підставі Кредитних договорів та Договорів забезпечення, а тому вони підпадають під правове регулювання в т.ч. § 6 Глави 49, Глави 71 Цивільного кодексу України та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з положеннями статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Матеріалами справи підтверджується, що в забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Златобанк» за Кредитними договорами, між сторонами були укладені Договори застави майнових прав, предметом застави за якими є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ «Златобанк» і юридичними та фізичними особами (боржниками).

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 р. № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 р. № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 р. по 13.05.2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12.05.2015 р. № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 р. № 99, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 р. до 12 травня 2016 р. включно.

З метою виконання всіх заходів, пов'язаних з ліквідацією ПАТ «Златобанк», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 24 березня 2016 р. № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно.

03.06.2015 р. НБУ звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Златобанк» із заявою про кредиторські вимоги у розмірі 878 955 477,32 грн. за Кредитними договорами.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду №210/5 від 03.09.2015 р. вимоги НБУ у розмірі 878 955 173,41 грн. були акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк» до складу сьомої черги.

Позивач вказує, що відповідачем отримано від боржників погашення кредитів на загальну суму 88 125 451,50 грн., проте відповідач перерахував НБУ кошти на погашення заборгованості за Кредитними договорами у сумі 12 841 651,76 грн.

Таким чином, на думку позивача, відповідач, всупереч положенням чинного законодавства України, не здійснив перерахування НБУ 75 283 799,74 грн., отриманих від боржників в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими, знаходяться в заставі позивача на підставі Договорів застави майнових прав.

Частинами першою та третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частинами першою та третьою статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону.

Усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Таким чином, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ «Златобанк», задоволення вимог кредиторів банку, зокрема НБУ, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Суд відзначає, що підстави для застосування в даному випадку приписів ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні, оскільки така стаття передбачає обов'язок використання майна банку, що є предметом застави, для позачергового задоволення вимог заставодержателя, виключно у разі його реалізації (продажу) Фондом.

Рішенням №2 від 05.07.2012 р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердила Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (надалі - «Положення»), згідно з п. 6.14 якого майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень).

У разі продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої Законом.

Відповідно до пункту 6.6 вказаного Положення Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі НБУ, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

Із матеріалів справи вбачається, а представниками учасників судового процесу не заперечується, що на виконання умов Кредитних договорів відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 12 841 651,76 грн., в тому числі 12 718 626,76 грн. за Кредитним договором 1 та 123 025,00 грн. за Кредитним договором 2.

Вказаний розрахунок був здійснений з урахуванням приписів п. 2.3.10 Кредитних договорів, згідно з умовами яких ПАТ «Златобанк» зобов'язаний протягом двох робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані НБУ в забезпечення, перерахувати в погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

При цьому, пункт 2.3.10 Кредитних договорів повністю відповідає приписам п. 8 постанови Правління НБУ №91 від 24.02.2014 р. «Про затвердження Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності», чинної на момент укладення сторонами Кредитних договорів.

Відтак, відповідачем добровільно було сплачено на користь позивача частину грошових коштів, які надійшли від боржників в погашення заборгованості за основним боргом за кредитами, та у розмірі, визначеному положеннями укладених між сторонами Кредитних договорів та нормативно-правових актів НБУ.

В той же час, матеріали справи не містять, а сторонами не надано суду належних доказів на підтвердження факту існування погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право задовольнити вимоги позивача та перерахувати грошові кошти у сумі 75 283 799,74 грн.

У своїх поясненнях відповідач і третя особа підтвердили, що всі грошові кошти, які надійшли від боржників обліковуються на окремому аналітичному рахунку та будуть спрямовані на задоволення вимог НБУ як кредитора після відповідного погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому, чинним законодавством України не встановлено конкретних строків та сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів забезпечених заставою.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог НБУ до ПАТ «Златобанк» з викладених в позові правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Національного банку України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2017 р.

Суддя В.П. Босий