ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.2017 Справа № 904/12144/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів, м. Чернігів

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

про визнання недійсним п. 6.6 договору №600/132 від 09.06.2010 р.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - Марчук В.Р., довіреність від 17.01.17р.;

від відповідача - Войнов В.В., довіреність № 157/1551 від 28.12.16р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" (далі - відповідач), у якому просить господарський суд визнати недійсним п. 6.6 Договору №600/132 постачання від 09.06.2010 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що положення пункту 6.6 Договору суперечать приписам статті 61 Конституції України.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позов вказує, що в розумінні статті 207 ГК України положення пункту 6.6 Договору, є законними та чинними, а позивач, звертаючись з даним позовом до суду, намагається уникнути відповідальності.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

09.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (виконавцем) та відповідачем (замовник) укладено Договір №600/132 постачання (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов'язується поставити, а замовник прийняти й оплатити бортову апаратуру (далі - продукція) в кількості та за цінами відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Додатковою угодою №3 від 09.07.2012 року до Договору змінено найменування підприємства з Відкритого акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів" на Публічне акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів".

Згідно уточненої специфікації №35 від 23.07.15р. відповідачем було надано заявку на поставку продукції на загальну суму 3 912 933,60 грн., відповідно до якої було укладено Додаткову угоду №11 від 23.07.15р.

Протоколом розбіжностей до Додаткової угоди №11 від 23.07.15р. сторони погодили, що замовник за уточненою специфікацією №35 здійснює передоплату у розмірі 50%, яка становить 1 956 466,80 грн.

На виконання умов Договору відповідачем сплачено продукцію згідно платіжного доручення №823 від 17.03.2016 року.

Відповідно до ст.120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Згідно приписів статті 187.1 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом статті 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, після отримання коштів від відповідача, у позивача виникає зобов'язання щодо складання податкової накладної в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у визначеному законодавством порядку.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (п.201.10 ПК України).

Всупереч викладеному, 18.08.2016 року позивачем зареєстровано податкову накладну №28 від 17.03.2016р., у зв'язку з чим Чернігівською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №, згідно якого до позивача застосовано штраф у розмірі 130 431, 12 грн.

Між тим, Додатковою угодою №12 від 11.03.2015р. до Договору сторонами погоджено викласти пункт 6.6 Договору в наступній редакції:

«Виконавець обов'язково реєструє податкову накладну в ЄРПН та надає замовнику в електронному вигляді, шляхом електронного документообігу, у разі несвоєчасної реєстрації податкової накладної в ЄРПН, згідно діючого законодавства України, виконавець сплачує штраф у розмірі суми ПДВ цієї податкової накладної у строк не пізніше 30 календарних днів з дати виникнення зобов'язання».

Позивач, стверджує, що застосування до позивача відповідальності у вигляді штрафу за порушення термінів реєстрації податкової накладної на підставі положень пункту 6.6 Договору, вказує на притягнення позивача до відповідальності за одне й те саме правопорушення двічі, що суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним пункту 6.6 договору №600/132 постачання від 09.06.2010р.

Розглянувши позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За умовами ст.7 Господарського кодексу України та ст. 4 Цивільного кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, положеннями статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом пункту 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарським договорів) недійсними» недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Приписами ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Причиною виникнення спору є невідповідність, на думку позивача, положень пункту 6.6 Договору в редакції Додаткової угоди №12 від 11.03.2015р, приписам статті 61 Конституції України.

Так, згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом пункту 10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Таким чином, відповідач має право внести суми до ліміту податкового кредиту лише тільки після реєстрації позивачем податкової накладної у реєстрі, а відомості про збільшення податкового кредиту вносяться у податкову звітність у тому місяці, у якому позивач зареєстрував податкову накладну.

Згідно до ст.200-1 Податкового кодексу України позивач складає щодо визначеної формули ліміт податкового кредиту, який складається з усіх сум податкових кредитів (податкових дебетів), зареєстрованих контрагентами-продавцями. Ліміт податкового кредиту використовується для реєстрації податкових кредитів (податкових накладних) перед іншими контрагентами, перед якими позивач виступає продавцем.

Відповідач вказує, що внаслідок порушення позивачем податкового законодавства, відповідач не мав достатніх коштів на ліміті податкового кредиту ПДВ на суму 326 077,80 грн. за авансовим платежем та суму 326 077,80 грн. за кінцевим розрахунком, для можливості реєстрації податкових накладних перед іншими контрагентами, внаслідок чого відповідно до ст.120-1 Податкового кодексу України був вимушений сплатити штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Так, суд дійшов висновку про те, що з метою уникнення господарських збитків, які можуть виникнути у сторони замовника через несвоєчасну реєстрацію податкової накладної виконавцем, використовуючи звичаї ділового обороту, сторони погодили п.6.6 Договору Додатковою угодою №12 наступного змісту - «Виконавець обов'язково реєструє податкову накладну в ЄРПН та надає замовнику в електронному вигляді, шляхом електронного документообігу. У разі несвоєчасної реєстрації податкової накладної в ЄРПН, згідно діючого законодавства України, виконавець сплачує штраф у розмірі суми ПДВ цієї податкової накладної у строк не пізніше 30 календарних днів з дати виникнення зобов'язань».

З огляду на викладене, суд не вбачає суперечності відносин сторін за спірними положеннями договору звичайним умовам та сучасній діловій практиці, невідповідності умов пункту 6.6 Договору положенням чинного законодавства, та, з огляду на встановлені обставини справи, підстави визнання спірного пункту договору недійсним відсутні.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний - 01.02.2017р.