ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2017р. Справа№ 914/3020/16
Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Долінської О.З., при секретарі Думин В.Я., розглянувши матеріали справи
За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача-1: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, м. Львів

до відповідача-2: Військова частина НОМЕР_1 , м. Липники

про: стягнення 24 752, 33 грн.

За участю представників:
позивача: Куновська У.Я. дов. № 119-001/2 від 03.01.2017 р.,

відповідача-1: Куцак В.Л.- дов. № 49 від 05.01.2017 р.

відповідача-2: не з`явився.

Учасникам судового процесу роз`яснено права та обов`язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова про стягнення 24 752, 33 грн. Ухвалою від 30.11.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.12.2016 року.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 49337/16 від 08.12.2016 р. від представника позивача поступило клопотання яким на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2016 р. долучив документи.

В судове засідання 12.12.2016 року представник позивача з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 5923/16 від 12.12.2016 р. представник позивача подав клопотання про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВЧ НОМЕР_1 . Просить клопотання задоволити.

В судове засідання 12.12.2016 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, вимоги ухвали суду не виконав, відзиву не подав. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 49665/16 від 12.12.2016 р. від відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника КЕВ м. Львова.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов`язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов`язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Суд, вважає за доцільне задоволити клопотання представника позивача і залучити до участі у справі № 914/3020/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВЧ А 4324 так як прийняте рішення у даній справі може вплинути на її права та обов`язки.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.12.2016 року, залучено до участі у справі №914/3020/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_1 та розгляд справи відкладено на 12.01.2017 року.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 50278/16 від 14.12.2016 р. від представника відповідача поступила довідка на виконання вимог ухвали суду про те, що у провадженні господарських судів України та інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують спори, немає рішень і немає справ з господарського спору між КЕВ м. Львова і ПАТ «Львівобленерго» про стягнення заборгованості за спожитий газ в сумі 24 752, 33 грн.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 50276/16 від 14.12.2016 р. від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву і з долученими до нього документами, а саме долучив: копію положення КЕВ м. Львова, довідку про дебіторську кредиторську заборгованість КЕВ м. Львова № 4486 від и03.10.2016 р., копію платіжних доручень і реєстри. Як вбачається із відзиву, відповідач просить зменшити розмір нарахування пені на 90%, враховуючи його важкий фінансовий стан, що вбачається із доданих відповідачем документів до відзиву.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 52296/16 від 30.12.2016 р. від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поступив відзив на позовну заяву із додатками. У відзиві зазначається, що військова частина не є розпорядником коштів по КПКВ 2101020, КЕКВ 2273 стаття витрат 1127 та не отримувала відповідних кошторисних призначень та асигнувань (коштів) на 2006-2016 роки не зазначені цілі та не є їх платником. Військова частина є лише споживачем, а платником виступає КЕВ м. Львова.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 1076/17 від 12.01.2017 р. представник позивача подав клопотання на виконання вимог ухвали суду яким просить долучити до матеріалів справи копію Положення КЕВ м. Львова та докази надсилання позовної заяви з додатками Військовій частині НОМЕР_1 .

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 119/17 від 12.01.2017 р. представник позивача подав клопотання про залучення у даній справі третю особу ВЧ № 4324 відповідачем-2 у даній справі.

В судове засідання 12.01.2017 року представник позивача з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримує повністю із підстав викладених у позовній заяві. Просить залучити військову частину А-4324 в якості відповідача -2 у даній справі.

В судове засідання 12.01.2017 року представник відповідача з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов не визнає із підстав викладених у відзиві. Не заперечує проти залучення військової частини А-4324 в якості відповідача -2 у даній справі.

В судове засідання 12.01.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов не визнає із підстав викладених у відзиві. Щодо залучення його в якості відповідача -2 у даній справі, покладається на розсуд суду.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Суд, вважає за доцільне задоволити клопотання представника позивача і залучити до участі у справі № 914/3020/16 в якості відповідача-2 ВЧ А 4324 ( вх. № 119/17 від 12.01.2017 р.), виключивши його із числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.01.2017 року, залучено до участі у розгляді справи відповідача-2 ВЧ А 4324, виключивши її з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та розгляд справи відкладено на 23.01.2017 року.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. №2322/17 від 23.01.2017 р. представник позивача подав клопотання, в якому долучає до матеріалів справи докази сплати судового збору ПАТ «Львівобленерго». (довідка Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районні м. Львова від 17.01.2017 року №02-71/49 оригінал міститься в матеріалах справи)

В судове засідання 23.01.2017 року представник позивача з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримує повністю із підстав викладених у позовній заяві. Просить його задоволити повністю.

В судове засідання 23.01.2017 року представник відповідача-1 з`явився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов не визнає із підстав викладених у відзиві.

Із врахуванням важкого матеріального стану відповідача-1, що підтверджено доказами, долученими до відзиву (вх. №50276/16 від 14.12.2016 року), просить зменшити розмір нарахування пені за несвоєчасну сплату боргу за використану спожиту електричну енергію в/ч НОМЕР_1 (с. Липники) на 90 %.

В судове засідання 23.01.2017 року представник відповідача-2 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, (докази містяться в матеріалах справи), причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвали суду виконав частково.

Враховуючи вищенаведене, слід зазначити, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам судового процесу щодо обгрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Таким чином, судом вжито усі передбачені дії і дотримано встановлені вимоги щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 23.01.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, судом встановлено таке.
27.06.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго (перейменоване у ПАТ «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», правонаступником якого є позивач, постачальник) та Військовою частиною А-4324 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90528 (надалі-договір), відповідно до п.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема.

Пунктом 2.2.2. Договору, передбачено, що Постачальник зобов`язується постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього Договору та додатків до нього.

Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (п.2.3.4).

Як зазначено в п.2 додатку №2 від 20.01.2009р. до договору, розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальником електричної енергії.

У п.4 додатку №2 від 20.01.2009р. до договору зазначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Пунктом 6 зазначеного Додатку передбачено, що рахунки на сплату платежів, передбачених даним договором, виписуються Постачальником електричної енергії та надаються споживачу, а тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

Приписами п.4.2.1 Договору встановлено, що споживач несе відповідальність за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п.7 додатку №2 від 20.01.2009р. до договору, у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що спірні питання та розбіжності виконання умов договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

У п.9.4 договору зазначено, що договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008 року; договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. В матеріалах справи відсутні, сторонами не наведені доводи та не подані докази повідомлення однією із сторін іншої про припинення його дії або перегляд його умов. Таким чином, дія договору пролонгована.

Згідно доводів позивача, викладених у позовній заяві та підтверджених у судовому засіданні, відповідачем отримано під підпис рахунки позивача на оплату за використану електричну енергію (копії рахунків наявні в матеріалах справи). Проте, як пояснив представник Позивача, зазначені вище рахунки Відповідачем-1 оплачувались із порушенням термінів здійснення платежів. Основна заборгованість погашена повністю.

Відповідно до позовної заяви та представлених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором, заборгованість відповідача-1 перед позивачем становить 24 752,33 грн. з яких: 16 456,22 грн. пеня, 2 249,51 3 % річних та 6046,60 грн. - інфляційні втрати.

В матеріалах справи відсутні, сторонами не наведені доводи та не подані докази погашення 24 752,33 грн. заборгованості відповідачем-1 перед позивачем за договором чи здійснення повної або часткової оплати такої.

Разом з тим 04.03.2010р. між ВАТ Львівобленерго (правонаступником якого є позивач, кредитор), Військовою частиною НОМЕР_1 (боржник, відповідач-2) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (третя особа у договорі, відповідач-1) укладено договір №10/189 про виконання обов`язку боржника іншою особою.

Пунктом 1 цього Договору № 10/189 передбачено, що у відповідності до ст.528 ЦК України, боржник покладає, а третя особа приймає на себе обов`язок виконання всіх грошових зобов`язань Боржника перед Кредитором по оплаті за активну та реактивну електричну енергію, понадлімітне споживання електричної енергії, пеню, 3 % річних, інфляційні, згідно з Договором про постачання електроенергії №90528, укладеним між кредитором і боржником.

Відповідно до пункту 4 Договору №10/189 - договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31.12.2010 року. Даний Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 10 днів до терміну закінчення терміну дії цього Договору кожна Сторона не повідомить Сторону про припинення дії цього Договору.

Позивач зазначає, що станом на час розгляду справи судом доказів розірвання або визнання недійсним договору від 04.03.2010р. №10/189 сторонами суду не надано. А відтак, цей договір є діючим.

Не погоджуючись із доводами позивача, відповідач-1 подав відзив на позовну заяву в якому позов не визнає з наступних підстав.

Як зазначає відповідач-1, на момент подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області (23.04.2016 р.), сума основного боргу за використану електроенергію, за вказаний у позовній заяві період була проплачена. Предметом позовних вимог Позивача є нарахування неустойки у формі пені, 3% річних і інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 223 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій. При цьому береться до уваги:

- Ступінь виконання зобов`язань боржником;

- Майновий стан сторін;

- Інші інтереси, які заслуговують уваги.

На момент подання позовної заяви сума основного боргу за спожиту

електроенергію була погашена в повному обсязі.

Відповідач-1 доводить до відома суд, що на сьогоднішній день фінансовий стан КЕВ м. Львова залишається важким. Дебіторська заборгованість станом на 01.12.2016 року становить 6 354 084,07 грн., кредиторська - 152 887,06 грн. (довідка - додається).

КЕВ м. Львова є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України, є бюджетною організацією, що діє на підставі Положення КЕВ м. Львова від 22.10.2014 року виключно державної форми власності і фінансується за рахунок Державного бюджету України, а тому відповідно до п.6 ст.2 Бюджетного кодексу України є неприбутковим (копія Положення КЕВ м. Львова додається).

Борг між ПАТ «Львівобленерго» і КЕВ м. Львова виник не з вини КЕВ м. Львова, оскільки відповідні кошти для розрахунку з Позивачем не були вчасно перераховані з Державного бюджету. Тому прямої вини у невиконанні договірних зобов`язань Відповідача перед Позивачем немає.

В Міністерстві оборони України залишається складною ситуація з проведенням в повному обсязі розрахунків з постачальними організаціями за спожиту військовими частинами та установами ЗС України електроенергію.

Ця оплата здійснюється виключно в межах коштів Державного бюджету.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 13.05.2012 року було визначено пріоритетним питання безперебійного забезпечення електричною та тепловою енергією, природнім газом та водою саме тих військових частин, які несуть бойове чергування, тому кошти спрямовуються в першу чергу саме в такому порядку.

На 2016 рік кошти для оплати штрафних санкцій, в тому числі пені, не передбачені в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно застосування штрафних санкцій, як зазначає відповідач -1 буде відшкодовано з Державного бюджету, що принесе додаткові збитки нашій державі.

Згідно вимог ст.4 - 7 ГПК України суд приймає рішення дослідивши всі обставини справи. Принцип об`єктивної істини реалізується також положеннями ст.43 ГПК України, згідно якої Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом. Також, відповідач-1 просить суд врахувати і те, що згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити, у виняткових випадках, розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання. Винятковість, в даному випадку, відповідач-1 обґрунтовує наступним: Відповідач-1 належить до державного сектору, а його фінансування залежить від МОУ, відтак вина, за яку настає відповідальність у вигляді стягнення пені Відповідача-1 є неповною, оскільки проведення ним розрахунків за Договором залежить, в першу чергу від наявності відповідного фінансування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Доказування визначається не лише в поданні доказів, а і у доведенні їх переконливості. Тому, Відповідача-1 просить суд враховувати те, що КЕВ м. Львова є бюджетною організацією, інших доходів та фінансування - немає, а відповідні кошти для оплати виставлених рахунків не були вчасно перераховані з Державного бюджету, сума основного боргу на момент подачі позовної заяви до господарського суду була проплачена (довідка - додається), важкий матеріальний стан Відповідача і те, що нарахування штрафних санкцій принесе додаткові збитки державі, а також зважити на важке матеріальне становище, зокрема в Міністерстві оборони України, та необхідність у значному фінансуванні ЗСУ під час проведення антитерористичної операції і відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити стягнення розміру нарахованої до стягнення позивачем пені на 90 % у даній справі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.10.2013р. встановлено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних (п. 4.2 Постанови).

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Приписами ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, 27.06.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго (перейменоване у ПАТ «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», правонаступником якого є позивач, постачальник) та Військовою частиною А-4324 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90528 (надалі-договір), відповідно до п.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема.

Пунктом 2.2.2. Договору, передбачено, що Постачальник зобов`язується постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього Договору та додатків до нього.

Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (п.2.3.4).

Як зазначено в п.2 додатку №2 від 20.01.2009р. до договору, розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальником електричної енергії.

У п.4 додатку №2 від 20.01.2009р. до договору зазначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Пунктом 6 зазначеного Додатку передбачено, що рахунки на сплату платежів, передбачених даним договором, виписуються Постачальником електричної енергії та надаються споживачу, а тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

У п.4.2.1 договору встановлено, що споживач несе відповідальність за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п. 7 7одатку №2 від 20.01.2009р. до договору, у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписами ч.2 ст.343 ГК України, встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до п.2 Додатку №2 від 20.01.2009р. до договору, розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальником електричної енергії.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Перевіривши правильність розрахунку пені суд зазначає, що розмір пені, розрахований Позивачем вірно, не перевищує подвійного розміру облікової ставки НБУ.

У відзиві №5527 від 13.12.2016р. відповідач-1 просить суд зменшити розмір пені, посилаючись на п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Приписами ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відтак, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні доводи про завдані збитки, суд не вправі застосовувати наведену норму законодавства при вирішенні даного спору.

Проте, суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, приймаючи рішення, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Винятковість в даному випадку обґрунтовується тим, що відповідач належить до державного сектору, відтак вина, за яку настає відповідальність у вигляді стягнення пені, відповідача є неповною, оскільки проведення ним розрахунків за договором залежить, в тому числі, від державного фінансування.

Додатковою підставою для зменшення розміру пені Відповідач-1 зазначає важке матеріальне становище у Міністерстві оборони України та необхідність значного фінансування Збройних Сил України під час проведення антитерористичної операції, що заслуговує на увагу суду при прийнятті рішення.

Пунктом 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов`язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому-четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

У пункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами) № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

При цьому, діючим законодавством не передбачено необхідності звернення відповідача до суду з заявою про зменшення неустойки, а також не обмежено суд в розмірах зменшення неустойки (постанова Вищого господарського суду України від 21.08.2013р. у справі №911/571/13-г).

Враховуючи вищенаведене, в тому числі ступінь вини відповідача, винятковість випадку та те, що матеріалах справи відсутні, сторонами не наведені доводи та не подані докази того, що порушення відповідачем зобов`язання завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 80%, тобто на суму 13 164,98 грн., а відтак, до стягнення з відповідача-1 на користь позивача підлягає 3 291,24 грн. пені. Таким чином, в стягненні решта суми пені суд відмовляє.

Щодо стягнення 2 249,51 грн. 3% річних та 6 046,60 грн. інфляційних втрат.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши правильність розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, здійсненого позивачем, суд приходить до висновку, що в частині стягнення 2 249,51 грн. 3% річних та 6 046,60 грн. інфляційних втрат позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до вимог ст.4.-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Частиною 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Принцип об`єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача-1.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами ст.ст. 2, 3, 4-3, 4-7, 7, 12, 20, 22, 24, 28, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82-85, 115-116 ГПК України, - суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (79007, м.Львів, вул. Батуринська,2; ідентифікаційний код 07638027) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, вул. Козельницька, 3, м. Львів; ідентифікаційний код 00131587) 3 291,24 грн. пені, 2 249,51 грн. 3% річних, 6 046,60 грн. інфляційних втрат та 1 378,00 грн. витрат понесених на сплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.01.2017 р.

Суддя Долінська О.З.