УХВАЛА

24.01.2017Справа № 910/18104/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдмайстер Сервіс Юкрейн"

до Верховної Ради України в особі Управління справами апарату Верховної ради України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київська міська рада

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

представники сторін:

від позивача Берковський Р.О. (представник за довіреністю)

від відповідача Чоповський П.А.(представник за довіреністю)

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 Власенко І.І. (представник за довіреністю)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдмайстер Сервіс Юкрейн", 03 жовтня2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 29 вересня 2016 року до відповідача, Верховної Ради України в особі Управління справами апарату Верховної ради України, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач позбавлений можливості приступити до виконання умов договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року, у зв'язку з тим, що відповідач самовільно займає паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, пр. Бажана, 30 та своїми діями перешкоджає позивачу здійснювати господарську діяльність.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 року порушено провадження у справі № 910/18104/16, розгляд справи призначено на 25.10.2016 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 року розгляд справи відкладено на 15.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 06.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року розгляд справи відкладено на 10.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 року розгляд справи відкладено на 24.01.2017 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київську міську раду.

В судове засідання 24.01.2017 року представники сторін з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору. Представник третьої особи-2 пояснень по суті спору не надав, з огляду на те, що не отримував копію позовної заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі судової експертизи з метою встановлення чи має місце повне або часткове накладення земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену), на земельну ділянку, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що є предметом договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року; які межі, площа, координати та конфігурація земельної ділянки, на якій розташований спірний паркувальний майданчик та як співвідноситься площа, межі та конфігурація земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену) з земельною ділянкою, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За змістом ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, у відповідності з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

Так, за приписами ст.10 Закону України "Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

За змістом п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 року питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності.

Згідно з п.3 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду, у процесі підготовки справи до розгляду суддя не позбавлений можливості, викликавши представників сторін, з'ясувати їх думку щодо питань, які слід поставити перед експертом. Судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду на підставі пункту 5 статті 65 та пункту 1 частини другої статті 79 ГПК.

Пунктом 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 визначено основні види експертизи, серед яких, передбачено економічну експертизу.

Судовий експерт користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити паркувальний майданчик, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: м. київ, Дарницький район, пр. Бажана, 30, оскільки позивач позбавлений можливості приступити до виконання умов договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року, а відповідач самовільно займає паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, пр. Бажана, 30 та своїми діями перешкоджає позивачу здійснювати господарську діяльність.

Також, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 9 від 20.12.2016 року, в якому вказано, що згідно бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка за адресою: просп. Миколи Бажана, 34 у Дарницькому районі м. Києва, яка вказана на схемі організації дорожнього руху (додаток до листа вх. № 057/20143 від 01.12.2016), обліковується за Управлінням житловими будинками управління справами Верховної Ради України. Рішень Київська міська рада про передачу вказаної земельної ділянки не приймала, документи, що посвідчують право власності (користування) в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані (копія листа міститься в матеріалах справи).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідач не здійснював самовільне зайняття земельної ділянки, з огляду на те, що відповідно до розпорядження представника Президента України у Харківському районі міста Києва від 10 травня 1995 року № 190 Управлінню справами Верховної Ради України надано дозвіл на розташування тимчасової відкритої автостоянки у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж проспекту Бажана. Відповідач вказує, що на підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 30 травня 1996 року була прийнята в експлуатацію відкрита автостоянка на 250 автомобілів за вказаною вище адресою, яка в подальшому була передана з балансу Управління справами Верховної Ради України на баланс Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України (Авізо №183 від 20 листопада 1996 року). Також, відповідач зазначає, що згідно розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 31 грудня 2015 року № 100 (із змінами згідно розпорядження від 18 жовтня 2016 року № 108) автостоянка по проспекту Миколи Бажана, 34 передана з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України», тобто фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване державне майно - автостоянка по проспекту Миколи Бажана, 34 у місті Києві є Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України», тому Управління справами Апарату Верховної Ради України є неналежним відповідачем у даній справі.

З огляду на наведене, з'ясувавши обставини й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що для об'єктивного та правильного вирішення спору необхідно встановити чи має місце повне або часткове накладення земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену), на земельну ділянку, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що є предметом договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року; які межі, площа, координати та конфігурація земельної ділянки, на якій розташований спірний паркувальний майданчик та як співвідноситься площа, межі та конфігурація земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену) з земельною ділянкою, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30.

Втім, вищевказані обставини, які входять до предмета доказування у даній справі не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань.

Судом було запропоновано представникам сторін надати власні пропозиції щодо питань, які необхідно поставити на вирішення судового експерта, а також пропозиції щодо переліку експертних установ або атестованих експертів, яким доручити проведення зазначеної експертизи.

Представниками позивача та відповідача в судовому засіданні 24.01.2017 року було запропоновано доручити проведення судової експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Пропозицій щодо конкретного кола питань, які необхідно поставити на вирішення судового експерта від представників сторін не надійшло, тому суд дійшов висновку, що для правильного та об'єктивного розгляду даної справи слід призначити у справі судову експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, з правом залучення до її проведення крім судових експертів також інших фахівців з відповідних галузей знань.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством. Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Витрати по оплаті експертизи покладаються на позивача, як ініціатора судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79, ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

За таких обставин, у зв'язку з призначенням у справі судової експертизи, провадження у справі № 910/18104/16 підлягає зупиненню до отримання висновку експерта.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 31, 32, 41, 42, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/18104/16 судову експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

2. На вирішення експертів поставити наступні питання:

- Чи має місце повне або часткове накладення земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену), на земельну ділянку, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що є предметом договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року?

- Які межі, площа, координати та конфігурація земельної ділянки, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, яке фактичне становище межових знаків, які зовнішні межі земельної ділянки, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва?

- Як співвідноситься площа, межі та конфігурація земельної ділянки, внесеної до державного акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (тимчасова відкрита автостоянка у 10 мікрорайоні житлового масиву Осокорки-Північні вздовж просп. М.Бажана на трасі метрополітену) з земельною ділянкою, на якій розташований паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, 30, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що є предметом договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-11/21 від 25.11.2015 року?

3. У розпорядження експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надати матеріали справи № 910/18104/16.

4. Зобов'язати судового експерта повідомити та узгодити строки та порядок проведення експертизи.

5. Витрати по проведенню експертизи покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдмайстер Сервіс Юкрейн», відповідно до рахунку, виставленого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, докази чого надати у судове засідання, що буде призначене після проведення експертизи.

6. Зобов'язати судових експертів відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України після проведення дослідження та підготовки письмового висновку направити належним чином засвідчені копії висновку сторонам у справі, а також провести експертизу у строки, передбачені підпунктом 1.13 пункту 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. У разі необхідності дослідження великої кількості документів та у разі складності призначеної експертизи, дозволено проведення експертизи у більш довгий термін відповідно до чинного законодавства.

7. Зупинити провадження у справі № 910/18104/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдмайстер Сервіс Юкрейн" до Верховної Ради України в особі Управління справами апарату Верховної ради України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київська міська рада про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки до отримання висновку судової експертизи.

8. Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку.

Суддя О.С. Комарова