Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24"січня 2017 року Справа № 927/1152/16

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна

компанія Нафтогаз України

01001, вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ,

до відповідача: Виробничого підприємства теплових мереж

Борзнатеплокомуненерго

16400, вул. Незалежності,б.2, м.Борзна, Чернігівської обл. ;

про стягнення 10817,21грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: - не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 - начальник;

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до виробничого підприємства теплових мереж Борзнатеплокомуненерго про стягнення боргу в сумі 10817,21 грн., що складається з пені в сумі 5890,25 грн., 3% річних у сумі 308,68 грн., інфляційних витрат у сумі 4618,28 грн. відповідно до договору купівлі продажу природного газу № 3113/15-КП-39 від 05.12.2014.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги порушенням відповідачем строків виконання своїх зобовязань за договором купівлі продажу природного газу № 3113/15-КП-39 від 05.12.2014 у звязку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.12.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 26.12.2016, після чого розгляд справи відкладався до 24.01.2017.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 24.01.2017.

Відповідач подав відзив на позов яким проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що розрахувався за природний газ, поставлений позивачем на підставі договору № 3113/15-КП-39 від 05.12.2014, в повному обсязі станом на 05.01.2016. Відповідач зазначає про те, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, згідно ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В судовому засіданні 24.01.2017 представником відповідача подано суду копію статуту, копію ліцензій на постачання та виробництво теплової енергії для залучення до матеріалів справи. Суд залучив подані відповідачем документи до матеріалів справи.

Представники позивача в судове засідання не зявились.

До початку судового засідання від позивача по електронній пошті надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 20.01.2017 у звязку з великим навантаженням в судах інших областей та великою кількістю захворівших юристів, працюючих у позивача. Крім того, позивач зазначив, що підтримує позов в повному обсязі.

Доказів на підтвердження клопотання про відкладення розгляду справи позивачем не надано.

Враховую зазначене вище та ту обставину, що спливає двомісячний строк вирішення спору, клопотання позивача від 20.01.2017 є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалою господарського суду Чернігівської області від 26.12.2016 суд задовольняв клопотання позивача про відкладення розгляду справи та відкладав розгляд справи до 24.01.2017.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

05.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Продавець, позивач по справі) та Виробничим підприємством теплових мереж Борзнатеплокомуненерго (далі-Покупець, відповідач по справі) укладено договір №3113/15-КП-39 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних установ та організацій) .

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ за обсягом до 31тис. куб. м.

Відповідно до п.3.3. Договору, прийманняпередача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Покупець зобов'язується надати Продавцю підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцю та газорозподільному/газовидобувному/ газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами ( п.3.4. Договору в редакції Додаткової угоди №9 від 22.10.2015).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п.6.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №9 від 22.10.2015, акр. справи 31), оплата за газ природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін і на умовах, зазначених в п. 5.2.. Датою оплати вважається зарахування коштів на рахунок продавця. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором у період з січня 2015року по грудень 2015року на загальну суму 94330,37грн., що підтверджується трьохсторонніми актами приймання передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 23337,36грн., від 28.02.2015 на суму 15345,44грн., від 31.03.2015 на суму 11798,32грн., від 30.04.2015 на суму 825,62грн., від 31.10.2015 на суму 8237,42грн., від 30.11.2015 суму 13311,02грн., від 31.12.2015 на суму 21475,19грн., що підписані та скріплені печатками обох сторін, а також газотранспортного підприємства ПАТ по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз.

Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено несвоєчасний розрахунок за поставлений природний газ, поставлений у січні-грудні 2015 року.

Виходячи із змісту п. 6.1. договору, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов'язок щодо оплати природного газу, поставленого у лютому 2015 року до 15.03.2015, оплати природного газу поставленого в березні 2015 року до 15.04.2015, оплати природного газу, поставленого в квітні 2015 року до 15.05.2015, оплати природного газу поставленого у жовтні 2015 року до 15.11.2015, оплати природного газу, поставленого у листопаді 2015 року до 15.12.2015, оплати природного газу, поставленого у грудні 2015 року до 15.01.2016.

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався в повному обсязі станом на 05.01.2016, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також з наданих відповідачем банківських виписок.

Разом з тим, заборгованість відповідачем сплачувалась з порушенням строків, встановлених умовами договору (п.6.1 Договору).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5890,25грн. пені за період з 15.02.2015 по 05.10.2015, 308,68грн. 3% річних за період з 15.04.2015 по 05.10.2015 та 4618,28грн. інфляційних за період з 15.02.2015 по 31.01.2016.

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на норми Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 за № 1730-VIII, що набув чинності 30 листопада 2016 року.

Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до п. п. 2.1, 2.2 Статуту Виробничого підприємства теплових мереж Борзнатеплокомуненерго (наданого відповідачем), затвердженого рішенням двадцять пятої сесії Борзнянської міської ради пятого скликання від 21.10.2009, зареєстрованого за № 5000089, підприємство відповідача створене з метою надійної експлуатації джерел теплопостачання та теплових мереж для забезпечення тепловою енергією жилого фонду міської ради, бюджетних установ та інших категорій споживачів. Одним з основних напрямів діяльності відповідача є виробництво і транспортування теплової енергії. Відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на постачання теплової енергії (серія АГ за № 572246) та ліцензії на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використання нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) (серія АС за № 572244) .

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась підприємствами та організаціями (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 05 січня 2016 року, тобто до набрання чинності Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом (03.12.2016 штемпель відділення поштового звязку на конверті, в якому було направлено позовну заяву з додатками на адресу суду) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення 5890,25грн. пені за період з 15.02.2015 по 05.10.2015, 308,68грн. 3% річних за період з 15.04.2015 по 05.10.2015 та 4618,28грн. інфляційних за період з 15.02.2015 по 31.01.2016, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобовязань за договором №№3113/15-КП-39 від 05.12.2014, оскільки, виходячи зі змісту ч.3 ст.7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Виходячи з викладеного, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позову.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 30 січня 2017 року.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна