Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "31" січня 2017 р. Справа № 906/111/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Костриця О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" (смт.В.Коровинці, Чуднівський район, Житомирська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" (смт.Вакуленчук, Чуднівський район, Житомирська область)

про стягнення 70409,47 грн.

В провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/111/15 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" (смт. В.Коровинці, Чуднівський район, Житомирська область) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" (смт.Вакуленчук, Чуднівський район, Житомирська область) про стягнення 70409,47 грн.

Позивач свого представника в засідання суду не направив, вимоги ухвали суду від 03.01.2017 не виконав.

Судом з'ясовано, що 18.01.2017 на адресу суду повернулась копія ухвали суду від 03.01.2017, яка була направлена на адресу Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод", з відміткою листоноші: "За закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідач свого представника також не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.75 том 3).

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, та зважаючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов'язковою, Господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що 04.06.2013 між Відкритим акціонерним товариством "Коровинецький цукровий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" було укладено договір оренди частини комплексу.

Згідно п.1.1. зазначеного договору, наймодавець передає наймачу, а наймач приймає від наймодавця в платне тимчасове користування на умовах оренди частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається з : будівель, споруд та 17 одиниць автотранспортної техніки, згідно акту приймання-передачі.

На виконання умов вищезазначеного договору, наймодавець передав, а наймач прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що підтверджується актом приймання - передачі № 6 від 04.06.2013 (а.с.19 том1).

Відповідно до п.4.1. договору оренди частини комплексу, плата за користування майном - це платіж, який наймач сплачує наймодавцю, встановлена за згодою сторін і становить 3 тис.грн. (в т.ч. ПДВ) щомісяця. Орендна плата сплачується наймачем щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого наймодавцем. Наймач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату за цим договором у випадку несвоєчасного виставлення наймодавцем рахунку.

В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання умов договору 08.04.2014 на адресу відповідача був надісланий рекомендований лист (штрихкодовий ідентифікатор - 689) з рахунком - фактурою №01/04 від 04.04.2014, в якому пропонувалось відповідачу сплатити існуючу заборгованість у сумі 27 000,00 грн. на протязі трьох днів. Однак, зазначений лист було повернуто поштовим відділенням з відміткою "за закінченням терміну зберігання" .

Крім того, позивач повідомляє, що 29.12.2014 було повторно направлено на адресу відповідача рахунок - фактуру №01/04 від 28.12.2014 та рахунок - фактуру №01/12 від 28.12.2014 з вимогою сплатити заборгованість за користування майном згідно договору оренди, що підтверджується описом вкладення, а також лист №01-12/14 від 28.12.2014 про відмову в односторонньому порядку від договору оренди частини комплексу від 04.06.2013 та необхідність повернення предметів оренди в строк до 04.01.2015.

Позивач зазначає, що вищезазначені вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, орендоване обладнання за актом приймання-передачі не повернуто.

З огляду на зазначене, за неналежне виконання договірних зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача 56700,00 грн. заборгованості по орендній платі, за період з 04.06.2013 року по 04.12.2014 року, 4570,42 грн. пені, 1206,45 грн. 3% річних, 7932,60грн. інфляційних нарахувань.

Оцінивши всі обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні

вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як убачається із матеріалів справи, 04.06.2013 між Відкритим акціонерним товариством "Коровинецький цукровий завод" (позивач у справі - наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" (відповідач у справі - наймач) було укладено договір оренди частини комплексу (а.с.16-18 том 1).

Згідно п.1.1. зазначеного договору, наймодавець передає наймачу, а наймач приймає від наймодавця в платне тимчасове користування на умовах оренди частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається з : цеху механізації МТС, загальною пл.1600 кв.м., 1987 р. з вартістю 93 173 грн.; піднавісу МТС, загальною площею 60 м.кв. вартістю 124 грн.; естакади МТС, вартістю 734 грн.; асфальтної площадки МТС, 1997 р. з вартістю 95181 грн.; огорожі МТС, вартістю 3024 грн.; колодязя питної води на вул.Пархоменко вартістю 2420 грн.; 17 одиниць автотранспортної техніки, згідно акту приймання-передачі. Загальна площа орендованого майна (споруди) складає 1660 кв.м.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди (найму).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п.2.1. договору оренди частини комплексу, майно вважається переданим з моменту підписання акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

Судом встановлено, що 04.06.2013 за актом приймання-передачі №6 позивач передав, а відповідач прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається із 23 найменувань одиниць будівель, споруд та автотракторної техніки, перелік яких зазначено в акті (а.с.19 том 1).

Відтак, датою початку користування відповідачем орендованим майном є дата підписання сторонами договору акту приймання-передачі орендованого майна, тобто 04.06.2013 року.

Згідно п. 1.6. договору оренди частини комплексу, майно передається наймачеві в користування терміном на 5 років.

У той же час представником відповідача було надано суду акт №8 про повернення спірного орендованого майна від 16 червня 2013 року, складений між сторонами, підписаний та скріплений відбитками печаток юридичних осіб, згідно якого, відповідач повернув (передав), а позивач прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається із 23 найменувань одиниць будівель, споруд та автотракторної техніки, перелік яких зазначено в акті (а.с.69 том 1).

Позивач в судових засіданнях неоднаразово зазначав, що даний акт у нього відсутній, відсутні також будь-які письмові доповнення, додаткові угоди, додатки до договору, тощо.

22.04.2015р. на адресу суду від колишнього керуючого санацією ВАТ "Коровинецький цукровий завод" ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він, зокрема, повідомив, що 16.06.2013р. ним було підписано акт №8 про повернення майна, у зв'язку з розірванням договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р.

Ураховуючи, те, що позивач - ВАТ "Коровинецький цукровий завод" заперечував факт повернення орендованого спірного майна по акту повернення майна №8 від 16.06.2013р., а відповідач наполягав на тому, що спірне майно було повернуто, а для усунення суперечностей щодо достовірності складеного між сторонами акта повернення майна №8 від 16.06.2013р. потрібні спеціальні знання, господарським судом було задоволено клопотання позивача про призначення експертизи по справі та ухвалою від 22.04.2015 року було, зокрема, призначено судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено експертній установі - Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта були поставлені питання, перелік яких зазначено в ухвалі суду (а.с.85-88 том 1).

06.10.2015р. на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист про направлення повідомлення про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів №7857-7860/15-34, призначеної у справі №906/111/15 за позовом ВАТ "Коровинецький цукровий завод" до ТОВ "Ільма Вельдіж" (а.с.133-135 том 1).

26.10.2015р. до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів №7857-7856/15-33 від 21.10.2015р.(а.с.139-142 том 1) за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у господарській справі №906/111/15, відповідно до якого встановлено:

1. В акті №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013: 1) в місці розташування реквізитів ВАТ "Коровинецький цукровий завод": спочатку був надрукований текст документу після чого виконаний підпис від імені Керуючого санацією ОСОБА_1, поверх якого нанесений відтиск печатки від імені ВАТ "Коровинецький цукровий завод"; 2) в місці розташування реквізитів ТОВ "Ільма Вельдіж": спочатку був надрукований текст документу поверх якого виконаний підпис від імені ОСОБА_2ОСОБА_3 і нанесений відтиск печатки від імені ТОВ "Ільма Вельдіж".

Встановити, у якій послідовності виконувались в досліджуваному Акті №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013 відтиск печатки від імені ТОВ "Ільма Вельдіж" та рукописний підпис від імені ОСОБА_2ОСОБА_3, не виявилося можливим в зв'язку з відсутністю місць їх взаємних перетинів.

2. Підпис від імені Керуючого санацією ОСОБА_1 виконаний рукописним способом за допомогою пишучої ручки, яка споряджена пастою фіолетово - синього кольору, тобто при виконанні підпису копіювально - множна техніка не використовувалась.

3. Відповідь ухвали суду викладена у висновку експертів КНДІСЕ №7857-7858/15-34/7860/15-33.

4. Відтиск печатки від імені ВАТ "Коровинецький цукровий завод", в Акті № 8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, нанесений тим самим рельєфним кліше печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод", вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

5. Встановити час нанесення відтиску печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод" в наданому Акті № 8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, не виявляється можливим з причини того, що експерту було надано лише 18 вільних зразки відтисків печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод", що є недостатньою кількістю для встановлення часу нанесення відтиску в цьому документі.

6. Вирішення питання про те, коли саме виконаний наданий на дослідження Акт № 8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, пов'язане з визначенням часу виконання кожного з реквізитів (друкованого тексту, відтисків печаток та підписів) з послідуючим співставленням отриманих результатів відповідно між собою і встановленням, таким чином, відповідності між часом виконання підписів, часом нанесення відтисків печаток і часом друкування тексту. З причин неможливості встановити в досліджуваному документі часу виконання друкованого тексту (відсутність науково-обгрунтованої методики) та нанесення відтисків печаток (відсутність необхідної кількості зразків, відтисків), встановити, коли саме виготовлений Акт №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, не виявляється можливим.

Ухвалою суду від 03.03.2016 було, зокрема, задоволено клопотання позивача - Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" та призначено у справі №906/111/15 почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено експертній установі - Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерта були поставлені питання, перелік яких зазначено в ухвалі суду (а.с.94-96 том 2).

21.03.2016 на адресу суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у справі №906/111/15 за позовом ВАТ "Коровинецький цукровий завод" до ТОВ "Ільма Вельдіж". Матеріали справи № 906/111/15 повернуто до господарського суду Житомирської області.

Ухвалою суду від 26.04.2016 було, зокрема, задоволено клопотання позивача - Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" №02-01/61 від 05.04.2016, призначено у справі №906/111/15 почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено експертній установі - Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерта були поставлені питання, перелік яких зазначено в ухвалі суду (а.с.131-133 том 2).

04.07.2016 на адресу суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної по справі №906/111/15, відповідно до якого встановлено: що підписи від імені ОСОБА_3 в договорі оренди частини комплексу між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013, акті № 6 приймання-передачі між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013, виконані однією особою.

Вирішити питання: "Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в акті № 8 повернення орендованого майна між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 16.06.2013 та підписи від імені ОСОБА_3 в договорі оренди частини комплексу між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013, акті № 6 приймання-передачі між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013 - однією чи різними особами?", не виявляється можливим у зв'язку із специфікою вирішуємого завдання (дані підписи могли бути виконані як однією особою в різні проміжки часу, так і різними особами) та відсутністю різнохарактерних зразків підпису ОСОБА_3, в тому числі виконаних в різних документах, що засвідчують особу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до частин 5, 6 статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи висновки судово-технічної експертизи документів та судово - почеркознавчої експертизи, суд вважає вказані висновки такими, що не викликають сумнівів у їх правильності, не містять розбіжностей і відповідають вимогам чинного законодавства, а тому приймаються судом як належний та допустимий доказ.

Отже, станом на день розгляду справи, доведено належними та допустимими доказами факт укладення спірного акту про повернення орендованого майна від 16.06.2013 №8 між сторонами по справі.

За таких обставин, суд вважає, що акт про повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013, складений між сторонами є належним доказом у підтвердження факту повернення майна з орендного користування.

Згідно ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 2.1. договору оренди частини комплексу, майно вважається переданим з моменту підписання акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, починаючи з дати складання зазначеного акта повернення орендованого майна відповідач фактично не міг використовувати орендоване майно, оскільки орендоване майно вибуло від нього та перейшло у розпорядження позивача.

Отже, беручи до уваги наведені факти, відповідач фактично користувався орендованим майном з 04 червня 2013 року по 16 червня 2013 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У розділі 4 (п. 4.1) договору оренди частини комплексу від 04.06.2013 сторони погодили, що плата за користування майном - це платіж, який наймач сплачує наймодавцю, встановлена за згодою сторін і становить 3 тис. грн. (в т.ч. ПДВ) щомісяця. Орендна плата сплачується наймачем щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого наймодавцем. Наймач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату за цим договором у випадку несвоєчасного виставлення наймодавцем рахунку.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

З наведеного положення договору вбачається, що наймач повинен був проводити оплату за оренду частини комплексу на підставі виставлених наймодавцем рахунків.

В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання умов договору 08.04.2014 на адресу відповідача був надісланий рекомендований лист з рахунком - фактурою №01/04 від 04.04.2014 (а.с.20 том 1), в якому пропонувалось відповідачу сплатити існуючу заборгованість у сумі 27 000,00 грн. (за період з 04.06.2013 по 04.04.2014 року) на протязі трьох днів, в підтвердження чого долучено копію поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) (а.с.21 том 1). При цьому, позивачем зазначено, що лист було повернуто поштовим відділенням з відміткою "за закінченням терміну зберігання" .

Дослідивши долучену позивачем до позовної заяви копію поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) (а.с.21), суд прийшов до висновку, що він не може свідчити про направлення позивачем на адресу відповідача рахунку-фактури №01/04 від 04.04.2014, виходячи з наступного.

З копії поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) (а.с.21) не можливо встановити, якому адресату було надіслано вказаний конверт.

На вимогу суду, позивачем не було надано для огляду оригінал зазначеного поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689).

Згідно даних з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, станом на день розгляду справи, інформація про відправлення за номером - 689 відсутня, тому що не зареєстрована в системі.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" від 05.03.2009р. №270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

З вищенаведеного вбачається, що належним доказом відправлення відповідачу рахунку є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в о р и г і н а л і.

Як убачається із матеріалів справи, опис вкладень в спірний поштовий конверт, з якого можливо було б встановити, що саме направлялось на адресу адресата та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), відсутні.

Відносно зазначення позивачем у своїй заяві, що 29.12.2014 ним повторно на адресу відповідача було направлено рахунок - фактуру №01/04 від 28.12.2014 та рахунок - фактуру №01/12 від 28.12.2014 (а.с.22-23 том 1) з вимогою сплатити заборгованість за користування орендованим майном, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком (а.с.24 том 1), слід зазначити наступне.

З вищезазначеного фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист від 29.12.2014, вбачається, що позивачем на адресу відповідача: Житомирська область, Чуднівський район, смт.Вакуленчук було надіслано рахунок - фактуру №01/04 від 29.12.2014 та №01/12 від 29.12.2014, тоді як, зазначалось вище, сам позивач обгрунтовує заявлені вимоги до відповідача по сплаті заборгованість за користування орендованим майном, рахунком - фактурою №01/04 датованим 28.12.2014 та №01/12 датованим 28.12.2014 (а.с.22-23 том 1), засвідчені копії яких долучені ним до позовної заяви.

Ураховуючи викладене, позивачем не подано належних доказів надсилання відповідачу рахунку-фактури №01/04 від 04.04.2014, а також рахунків - фактур №01/04 від 28.12.2014 та №01/12 від 28.12.2014.

Отже, з урахуванням п.4.1. договору оренди частини комплексу від 04.06.2013, строк виконання зобов'язання по сплаті заборгованості у відповідача, станом на день розгляду справи, не настав, оскільки відсутня подія, яка відповідно до умов договору, є передумовою.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача безпідставними, а тому вважає за необхідне в позові відмовити.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Костриця О.О.

1- у справу

2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)