КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. Справа№ 910/18750/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016

у справі №910/18750/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Дослідне господарство «Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (далі, позивач або Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі, відповідач або Банк) про зобов'язання Банку виконати обов'язок в натурі, а саме виконати платіжне доручення Підприємства від 23.01.2015 № 75 щодо перерахування грошових коштів з рахунку позивача в сумі 17 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов Договору банківського рахунку №08/2014/11ю164 від 13.02.2014 у частині виконання платіжного доручення клієнта про перерахування грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що з 06.02.2015 у Банку була запроваджена процедура тимчасової адміністрації, а тому задоволення вимог позивача, як кредитора Банку, має відбуватись в особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку з дотриманням принципів черговості задоволення вимог до Банку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/18750/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що клієнт не обмежений у праві розпоряджатись своїми коштами, а гроші на його поточному рахунку є його власністю, оскільки відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України є об'єктами цивільних прав (в тому числі права власності).

Скаржник наголосив на тому, що позивач не є кредитором Банку, оскільки змістом розрахункового зобов'язання між сторонами спору є не передача (перерахування) один одному грошової суми (майнового зобов'язання), а виконання відповідачем доручення позивача (що носить немайновий, організаційний характер) щодо переводу коштів на користь третіх осіб.

З огляду на вказане, позивач вважає, що режим тимчасової адміністрації та мораторію у відповідача не є підставою невиконання платіжних доручень клієнта про перерахування коштів з поточного рахунку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.01.2017.

17.01.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/18750/16 залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 19.01.2017, представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення представників сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 13.02.2014 між позивачем (за договором - клієнт) та відповідачем (за договором - банк) було укладено Договір банківського рахунку №08/2014/11/ю164 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.1.1. Договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Клієнт має право подавати до банку розрахункові документи як у паперовій формі, так і з використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремо укладеної додаткової угоди (пункт 4.3. Договору).

Відповідно до умов пунктів 2.3.3.-2.3.4. Договору, банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України та забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками (пункт 8.1. Договору).

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідачу було направлено до виконання платіжне доручення №75 від 23.01.2015 на суму 17 000,00 грн.

Вказане платіжне доручення було прийнято відповідачем, що підтверджується банківською випискою за 23.01.2015, але останнім не виконано.

11.02.2016 позивач звернувся до відповідача заявою вих.№47 із проханням повернути Підприємству грошові кошти в сумі 17 000,00 грн., які були перераховані згідно платіжного доручення №75 від 23.01.2015.

У відповідь на вказану заяву Банк направив позивачу лист вих.№26-5-2943 від 11.03.2016, у якому повідомив останнього про те, що постановою Правління Національного банку України №356 від 04.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 №113 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА», публікація про що була здійснена Фондом у газеті «Голос України» 12.06.2015, зазначивши, що згідно частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач протягом 30-ти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії мав право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до Банку.

Відтак, з урахуванням положень вказаного закону, Банк повідомив позивача, що його звернення від 11.02.2016 вих.№47 надійшло вже після спливу встановленого 30-денного строку, а тому не може бути задоволене Банком, а така вимога вважається погашеною.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із даним позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» виконати спірне платіжне доручення позивача про перерахування грошових коштів у сумі 17 000,00 грн.

Колегія суддів вважає позовні вимоги Підприємства такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас, банк згідно з частиною другою статті 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-25гс15 (№910/5560/14).

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України; невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Колегією суддів встановлено, що 05.02.2015 постановою Правління Національного банку України №83 віднесено ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Пунктом 8 частини 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (пункт 16 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра» було розпочато з 06.02.2015 процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Як передбачено частиною 1 та пунктами 3, 4 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

23.04.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №85 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015 (включно).

Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно частини 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Так, 04.06.2015 постановою Правління Національного банку України №356 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

05.06.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

28.04.2016 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №616 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» на два роки по 04.06.2018 включно.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з приписами статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи.

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно частинами 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Таким чином, на момент розгляду даного спору по суті відкликання у ПАТ «КБ «Надра» банківської ліцензії та ініціювання процедури його ліквідації зумовило настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення вимог до банку та їх задоволення в порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначає Банк, публікація про відкликання банківської ліцензії була здійснена у газеті «Голос України» 12.06.2015 (№103(6107)).

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, позивач не скористався своїм правом та не звернувся до відповідача із заявою про внесення його до реєстру вимог кредиторів у встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-ти денний строк, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Заява позивача від 11.02.2016 вих.№47 здійснена поза межами встановленого законом строку.

Отже, вимога позивача про зобов'язання Банку виконати спірне платіжне доручення, заявлена поза межами ліквідаційної процедури в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, порядку здійснення ліквідаційної процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і має пріоритет у регулюванні правовідносин між неплатоспроможним банком та його кредиторами, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/18750/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/18750/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18750/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх