ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017р. Справа№ 914/2616/16

За позовом: Залізничної районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради, м. Львів,

до відповідача : Малого приватного підприємства «Монада», м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 міська рада, м. Львів,

про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди.

Головуючий суддя Яворський Б.І.,

суддя Запотічняк О.Д.,

суддя Крупник Р.В., при секретарі Прокопів І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3,

від третьої особи: ОСОБА_4

На розгляд господарського суду Залізничною районною адміністрацією ОСОБА_1 міської ради подано позов до Малого приватного підприємства «Монада» про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди.

Ухвалою суду від 12.10.2016р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 24.10.2016р. У судовому засіданні 15.11.2016р. оголошувалася перерва. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 12.12.2016р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів, залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міську раду. Ухвалою суду від 20.12.2016р. призначено колегіальний розгляд справи. Згідно проведеного 23.12.2016р. автоматизованого визначення складу колегії сформовано наступний склад колегії суддів: Яворський Б.І. (головуючий), ОСОБА_5, ОСОБА_6 У звязку з відпусткою судді Березяк Н.Є. за результатами проведеного 10.01.2017р. повторного автоматизованого визначення складу суду до колегії суддів включено суддю Запотічняк О.Д.

У судовому засіданні 25.01.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та додаткових письмових поясненнях, просив зобовязати МПП «Монада» демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду за адресою м. Львів, пл. Двірцева, 1, адже жодних дозвільних документів на розміщення споруди у відповідача немає. Крім того, подав клопотання про недоцільність призначення у справі експертизи та про відмову її оплачувати у разі призначення судом такої.

У судовому засіданні 25.01.2017р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, зазначив, що МПП «Монада» надано дозвільні документи на встановлення торгового павільйону, а не тимчасової споруди, торговий павільйон функціонує більше 20 років, на даний час є нерухомим майном, тому вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також погодився із позицією адміністрації про недоцільність призначення експертизи у справі та відмовився її оплачувати у разі такого призначення.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні 25.01.2017р. подав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Крім того, заперечив проти призначення експертизи у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Розпорядженням ОСОБА_1 міської ради народних депутатів №792 від 23.07.1993р. надано МПП «Монада» в тимчасове користування земельну ділянку площею 20м2 терміном на 5 років та дозвіл на проектування та спорудження торгового павільйону на пл.Вокзальній у м. Львові.

30.12.1997р. листом №1610/2683 Головне управління архітектури і містобудування ЛМР НР повідомила відповідача, що не заперечує щодо реконструкції існуючого павільйону на пл.Двірцевій у м. Львові. Крім того, рекомендує розробити проект реконструкції павільйону, паспорт кольорового опорядкування фасаду та погодити його з головним художником міста.

13.07.2016р. комісією Залізничної РА ЛМР проведено обстеження тимчасової споруди МПП «Монада», яка розташована на пл. Двірцевій, 1, у м. Львові на предмет законності її функціонування.

Листом №32-вих-2856 від 13.07.2016р. позивач звернувся до директора МПП «Монада» з проханням у строк до 01.08.2016р. надати в районну адміністрацію документи на право встановлення спірної споруди, а у випадку відсутності таких документів демонтувати споруду.

02.08.2016р. Залізнична районна адміністрація прийняла розпорядження про демонтаж тимчасової споруди, у якому рекомендувала МПП «Монада» демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на пл. Двірцевій, 1 до 02.09.2016р.

Листом №32-вих-3158 від 03.08.2016р. позивач надіслав відповідачу копію розпорядження про демонтаж тимчасової споруди.

Листом №32-вих-3159 від 03.08.2016р. позивач звернувся до керівника ВСП «ОСОБА_1 регіональне відділення «Енергозбут» з проханням здійснити відключення електропостачання тимчасової споруди на пл. Двірцевій, 1 ум. Львові.

Листом №4-32-1912 від 03.08.2016р. позивач надіслав КП «Адміністративно-технічне управління» копію розпорядження про демонтаж спірної тимчасової споруди для вжиття заходів реагування та притягнення порушника до адміністративної відповідальності в порядку ст. 152 КУпАП.

Листом №ЕЕ-6/742 від 02.09.2016р. ВСП «ОСОБА_1 регіональне відділення «Енергозбут» повідомило позивача про відсутність законних підстав для припинення енергопостачання МПП «Монада».

Листом №2410-07-7484 від 07.09.2016р. КП «Адміністративно-технічне управління» повідомило позивача про складення протоколу про адміністративне правопорушення на заступника директора МПП «Монада» ОСОБА_7, а також те, що адміністративною комісією при Франківській РА ЛМР винесено постанову №184 про накладення адміністративного стягнення в сумі 1 700,00 грн. на ОСОБА_7

14.09.2016р. комісією Залізничної РА ЛМР проведено обстеження тимчасової споруди МПП «Монада», яка розташована на пл. Двірцевій, 1, у м. Львові, і встановлено, що спірна споруда не демонтована.

У матеріалах справи міститься копія квитанції від 06.07.2016р. про сплату ОСОБА_7 1 700,00 грн. адміністративного штрафу.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи копію технічного паспорта від 19.12.2016р. на нежитлову будівлю торговий павільйон під літерою «М-1» на пл.Двірцевій, 1 у м. Львові.

Станом на дату прийняття рішення спірна споруда не демонтована.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного зясування місцевим господарським судом обставин справи.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог обґрунтовуються тим, що спірний торговий павільйон не є тимчасовою спорудою, а нерухомим майном, розміщеним на фундаменті, що підтверджується технічним паспортом, МПП «Монада» має дозвільні документи на встановлення саме торгового павільйону, а не тимчасової споруди, зазначена споруда функціонує більше 20 років, а тому не підлягає демонтажу як тимчасова споруда, адже не є такою.

Суд критично оцінює заперечення відповідача з наступних підстав.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст. 182 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу відповідача на визначення «нерухомого майна» - зазначене поняття є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об'єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме:

розташування на земельній ділянці;

переміщення неможливе без його знецінення;

переміщення неможливе без зміни його призначення.

При цьому слід звернути увагу на те, що норми Кодексу не встановлюють як обов'язкову ознаку нерухомого майна наявність фундаменту. Оскільки за своєю природою фундаменти є досить різноманітними і більшість з них можна без труднощів переміщувати у просторі. Тому, не можна погодитися з твердженням відповідача, що наявність фундаменту є одним з основних критеріїв для визнання майна нерухомим. Вказане підтверджується і тим, що режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Крім того, ст. 182 цього ж Кодексу визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Таким чином, якщо річ є нерухомою, то право власності на неї повинно бути зареєстровано у встановленому законом порядку. У п.2.6 Методичних рекомендацій стосовно об'єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, затверджених протоколом №3 рішення колегії Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012р., вказано, що при визначені будівель, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо, та право власності на які підлягають державній реєстрації слід пам"ятати, що Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 N 507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін. Не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми (абзац 7 п. 4 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за N 830/19568). Крім того, якщо б спірна споруда була нерухомим майном, а дозвіл на її будівництво не видавався, то, виготовляючи технічний паспорт, Бюро технічної інвентаризації зазначило б дану обставину на зворотній сторінці технічного паспорту, як це вказано у абз.38 п.32. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №127 від 24.05.2001р. Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України, де передбачено, що виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали; у разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

Суд зобовязував відповідача надати докази реєстрації права власності на споруду як нерухоме майно, які б підтверджували його позицію про те, що даний павільйон є нерухомим майном, однак представник відповідача їх не надав, а у судовому засіданні повідомив, що така державна реєстрація не проведена. Таким чином, даний торговий павільйон не є нерухомим майном.

Дозвільних документів на розміщення спірного павільйону відповідачем не було надано суду, хоча ухвалами суду від 12.12.2016р., від 20.12.2016р., від 11.01.2017р. суд вимагав у відповідача надати документи на право розміщення спірної споруди, документи на право користування земельною ділянкою. Зазначені вище Розпорядження ЛМР НР від 23.07.1993р., ОСОБА_8 управління архітектури і містобудування ЛМР НР №1610/2683 від 30.12.1997р. План відводу земельної ділянки в тимчасове користування терміном на 5 років, а також Технічний паспорт на нежитлову будівлю не є дозвільними документами на її розміщення згідно вимог чинного законодавства. Аргумент відповідача про функціонування споруди більше 20 років суд не приймає до уваги.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території обєктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення (п.10 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Відповідно до ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно з п.2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р., (далі Порядок) підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта привязки, відхилення від паспорта привязки тимчасової споруди не допускається (п.2.20, 2.21 Порядку). Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється (п.2.31 Порядку). У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта привязки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу (п.2.30 Порядку).

Відповідно до п.2.1 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту привязки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою; місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті привязки, та плану земельної ділянки або схемі привязки. Тимчасові споруди розміщуються і функціонують відповідно до вимог чинного законодавства України та інших нормативних актів, прийнятих у межах компетенції органами державної влади та органами місцевого самоврядування (п.2.3).

Пунктом 7.1 даного Положення передбачено, що демонтажу підлягають тимчасові споруди: для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і субєкту господарювання відмовлено у його продовженні; самовільно встановлені ТС. Право районної адміністрації звертатися з позовом до суду про демонтаж передбачено пунктом 7.8 Положення.

Матеріалами справи, підтверджується самовільне встановлення відповідачем спірної споруди без відповідних дозвільних документів. Відповідачем не спростовано аргументів позивача та не подано доказів правомірності розміщення спірного торгового павільйону (у матеріалах справи відсутній паспорт привязки, договір оренди земельної ділянки/договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, проектна документація на павільйон тощо), як і не подано доказів того, що спірна споруда є нерухомим майном, а від проведення експертизи щодо даного питання представник відповідача відмовився. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем, підлягає до стягнення з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. ОСОБА_9 приватне підприємство «Монада» (79031, АДРЕСА_1, ) демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду на пл. Двірцевій, 1 (біля автостанції №8) у м. Львові.

3. Стягнути з Малого приватного підприємства «Монада» (79031, АДРЕСА_1, ) на користь Залізничної районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради (79017, м.Львів, вул. І.Виговського, 34, ) 1 378,00 грн. судового збору.

У судовому засіданні 25.01.2017 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 26.01.2017р.

Головуючий суддя Яворський Б.І.

Суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Крупник Р.В.