ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.01.2017 р. Справа № 914/2851/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, м.Стебник Львівської області

про: стягнення 46 524,69 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 13.06.16р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 05.01.17р.);

Відповідно до ст.20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено позов до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №2207/15-КП-21 від 15.12.2014 у розмір 46 524,69 грн.

Ухвалою суду від 10.11.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 28.11.2016 року.

В судовому засіданні 28.11.2016 року в порядку ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 12.12.2016 року.

Ухвалою суду від 12.12.2016 р. відповідно до ст.69 ГПК України продовжено строк вирішення спору. В судовому засіданні 12.01.2017 року оголошувалась перерва до 23.01.2017 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем 15.12.2014 р. укладено договір купівлі-продажу природного газу №2207/15-КП-21, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості природного газу виконав несвоєчасно. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення в сумі 22 641,29 грн. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення в розмірі 1413,49 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 22469,91 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача 46 524,69 грн.

Представник відповідача в судове засідання зявився, надав усні пояснення у справі, просить суд припинити провадження у справі з підстав, наведених у клопотанні про припинення провадження у справі (вх.№1265/17 від 12.01.2017 р.). В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. №1730-VIII, згідно частини 3 статті 7 якого передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Оскільки заборгованість за спожитий в спірний період газ відповідачем погашена до набрання чинності цим Законом, вимоги позивача щодо стягнення пені, інфляційних втрат та процентів річних є неправомірними.

Проаналізувавши матеріали справи суд, встановив наступне.

15.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Державним комунальним підприємством «Стебниктеплокомуненерго» (покупець) укладено договір №2207/15-КП-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Додатковими угодами до договору, а саме: №1 від 10.02.2015 р. , №2 від 10.03.2015 р., №3 від 15.04.2015 р. , № 4 від 15.05.2015 р., № 5 від 30.06.2015 р., № 6 від 20.07.2015 р., №7 від 15.10.2015 р., №8 від 22.10.2015 р., №9 від 02.11.2015 р. та №10 від 25.11.2015 р. внесено зміни до договору купівлі-продажу природного газу в п.5 договору «Ціна газу», п.3 «Порядок та умови передачі газу» та п.6 «Порядок та умови проведення розрахунків».

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ, обсягом до 124,3 тис. куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку, передбаченого договором.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.1, 3.3 договору).

Пунктом 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 286 925,53 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.10.2015 р., 30.11.2015 р., 31.12.2015 р. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1. договору та додаткової угоди №9 від 02.11.2015 р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Приписами розділу 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Встановивши наведені обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладеного договору купівлі-продажу природного газу № 2207/15-КП-21 від 15.12.2014 р.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач на виконання умов договору протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 286 928,53 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.10.2015 р., 30.11.2015 р., 31.12.2015 р. Вказані акти підписані без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ. В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено додаткові угоди, якими сторони змінювали ціну газу, порядок і умови передачі газу та проведення розрахунків.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1. договору та додаткової угоди №9 від 02.11.2015 р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив із порушенням термінів визначених у пункті 6.1. договору.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості поставленого у спірний період позивачем природного газу. А також, з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані без заперечень. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідач розрахувався за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням встановленого договором строку, в зв'язку з чим, за прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору, позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 15.02.2014 по 27.01.2015 в розмірі 22641,29 грн., 22 469,91 грн. - втрат від інфляційних процесів та 1 413,49 грн. - 3 % річних. Отже, причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ у 2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було порушено ухвалою господарського суду Львівської області від 10.11.2016 року.

30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судом встановлено, що ДКП «Стебниктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством, відтак на нього розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Предметом спору у даній справі є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року природний газ, вказана заборгованість погашена відповідачем у повному обсязі 28.01.2016 р. (останній платіж), отже до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки, станом на день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість за природний газ, поставлений за Договором, була відсутня, то відповідно до частини 3 статті 7 цього Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016р. Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Судом встановлено, що на момент звернення із позовом до суду (09.11.2016 року) у позивача існувало право вимоги до відповідача з приводу стягнення пені, інфляційних втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого у 2015 році природного газу, однак таке право скасовано під час провадження у справі, у зв'язку з набуттям Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" чинності.

Відтак предмет спору на даний момент відсутній, а тому провадження у справі необхідно припинити.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до платіжного доручення №4008522 від 31.10.2016 позивачем сплачено 1378,00 грн. судового збору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір"). Враховуючи спосіб формулювання даного положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними.

Керуючись пунктом 1-1 ч.1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 2207/15-КП-21 від 15.12.2014 у розмір 46 524,69 грн. припинити.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.