ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 909/588/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Зварич О.В.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця за № ДН-4-2/1776 від 17.10.2016р. (вх. № 01-05/5154/16 від 03.11.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р.

у справі № 909/588/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Віза-Вторма (надалі ТзОВ Віза-Вторма)

до відповідача: Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Колективного підприємства Івано-Франківськвторресурси (надалі КП Івано-Франківськвторресурси)

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області

про визнання права власності на залізничну підїзну колію,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 06/06/16 від 06.06.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № КР-29 від 03.01.2017р.);

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: ОСОБА_4 представник (довіреність № 01-37-01 від 12.01.2017р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі №909/588/16 (суддя Деделюк Б.В.) позов задоволено. Визнано за ТзОВ "Віза-Вторма" право власності на залізничну підїзну колію 1520 мм, загальною довжиною 139 м, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Ботанічна, 10А. Стягнуто з Державного територіально-галузевого обєднання "Львівська залізниця" на користь ТзОВ "Віза-Вторма" 1378,00 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що позивач придбав спірну підїзну колію у ОКВЗП «Івано-Франківськвторресурси» за договором купівлі-продажу від 06.10.2003р, який в свою чергу придбав її в процесі приватизації цілісного майнового комплексу. Зважаючи на відсутність доказів оскарження чи визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу, суд визнав обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про визнання права власності на залізничну підїзну колію.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що спірна підїзна колія з моменту її введення в експлуатацію перебуває на балансі Івано-Франківської дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця», є загальнодержавною власністю і належить до єдиної транспортної системи. Покликається на відсутність будь-яких доказів про передачу спірної колії з відання залізниці іншій особі. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі №909/588/16, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в запереченні на апеляційну скаргу звертає увагу на те, що перебування спірної колії на балансі субєкта господарювання не є підставою виникнення права власності на неї. Договір купівлі-продажу державного майна, укладений 21.02.1994р. між РВ ФДМУ по Івано-Франківській області та товариством покупців членів трудового колективу ОВЗП «Івано-Франківськвторресурси», на піставі якого останній купив державне майно, в перелік якого включено спірну колію, ніким не оскаржений та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. В подальшому, ТОВ «Віза-Вторма» придбало в ОВЗП «Івано-Франківськвторресурси» залізничну підїзну колію за адресою вул.Ботанічна, 10А у м.Івано-Франківську згідно договору №10/10/03 від 06.10.2003р. Отже, спірна колія належить йому на праві власності. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа-2 у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі №909/588/16 є обгрунтованим, прийнятим за належної оцінки матеріалів та обставин справи, суд не порушив норм матеріального та процесуального права.

Третя особа-1 не надавала письмового відзиву на апеляційну скаргу, не забезпечила явки в судове засідання уповноваженого представника. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 14.12.2016р. обізнана з датою, часом і місцем розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача просив скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники позивача та третьої особи-2 заперечили проти вимог і доводів апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі №909/588/16, апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі № 909/588/16.

Як вбачається з наявних у справі копій документів, 21.02.1994 між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Івано-Франківській області (продавець) та товариством покупців членів трудового колективу ОВЗП "Івано-Франківськвторресурси" (покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна, згідно якого продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу Обласного виробничо-заготівельного підприємства «Івано-Франківськвторресурси», відповідно до умов, що визначені в цьому договорі, який знаходиться за адресою: 284014, м. Івано-Франківськ, вул. Ботанічна, 10а, майно підприємства включає в себе всі активи і пасиви, основні засоби, обладнання, устаткування, запаси і затрати та інше майно згідно з актом інвентаризації, який додається до цього договору (а.с.11-14).

Пунктом 1.2 договору від 21.02.1994р. передбачено, що право власності на майно, що приватизується, переходить до покупця з часу підписання договору та його нотаріального посвідчення.

Вказаний в цьому договорі обєкт продано за 544987,9 тис. крб. (п. 1.4 договору від 21.02.1994р.).

Розділами 4-7 договору від 221.02.1994р. визначено права, обовязки та відповідальність його сторін.

Договір купівлі-продажу державного майна від 21.02.1994р. підписаний і скріплений печатками сторін, посвідчений нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 3Д-201. Також даний договір зареєстровано Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 05.03.1994р. за № 66-р.

Зі змісту наявної у справі копії дубліката Переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу (засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_6 21.07.2015 року, зареєстровано в реєстрі за №991), вбачається, що продавець згідно з договором купівлі-продажу від 21.01.1994р. № 3Д-201, передав покупцеві колективному виробничо-заготівельному підприємству «Івано-Франківськвторресурси», яке є правонаступником товариства покупців членів трудового колективу ОВЗП "Івано-Франківськвторресурси", обєкти нерухомості, в тому числі залізничну колію інвентарний номер 18 вартістю 15237776 крб., що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул.Ботанічна, 10 а (а.с.14).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про оскарження чи визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна від 21.02.1994р.

06.10.2003р. між ОКВЗП "Івано-Франківськвторресурси" (продавець) та ТзОВ "Віза-Вторма" (покупець) укладено договір № 10/10/03, згідно якого продавець зобовязується продати, а покупець купити підїздну колію, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківську по вул. Ботанічна, 10а. (а.с.15-16).

Нерухоме майно належить продавцю ОКВЗП «Івано-Франківськвторесурси» (п. 1.2 договору від 06.10.2003р.).

Відповідно до п. 1.4, 1.5 договору від 06.10.2003р. право власності на дане майно переходить покупцю на підставі акта прийому-передачі майна, який є невідємною частино цього договору.

Згідно п. 2.1 договору від 06.10.2003р. загальна вартість підїзної колії, що продається складає 13492 грн., в т.ч. ПДВ 2248,66 грн.

В пункті 4.1 зазначено, що договір від 06.10.2003р. набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань.

Договір № 10/10/03 від 06.10.2003р. підписаний і скріплений печатками сторін без жодних зауважень.

06.10.2003р. представники ТзОВ «Віза-Вторма» та ОКВЗП «Івано-Франківськвторресурси» піписали акт прийому-передачі підїзної колії, яким підтверджено відповідність майна умовам договору від 06.10.2003р. та його належний стан (а.с.17).

Матеріали справи не містять доказів оскарження чи визнання недійсним договору №10/10/03 від 06.10.2003р.

Разом з тим, в листі № 232 від 24.06.2015р., підписаному начальником станції Івано-Франківськ ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_7, та адресованому позивачу, зазначено, що підїздна колія "Віза-Вторма" знаходиться у власності залізниці. Згідно бухгалтерських даних ПЧ-12 колія знаходиться на їх балансі з 01.05.1963, інв. № 020125034. Інвентарна карточка для обліку основних засобів форми ОЗ-6 за номером 34. У звязку з інструментальною перевіркою підїздної колії, проведеною в 2014 році, розроблено новий технічний паспорт, де вказано, що власником підїздної колії є залізниця (на балансі ПЧ-12) (а.с.29).

Фонд державного майна України у своєму листі № 10-15-17240 від 09.09.2016р. зазначає, що за інформацією, наданою Міністерством інфраструктури України, в Єдиному реєстрі обєктів державної власності закрито запис щодо державного майна "верхня будова підїздної колії № 1 "Вторресурси" ст. Івано-Франківськ" за інв. № 020125034 розміром 139 пог.м., яке перебувало на балансі ДТГО «Львівська залізниця» відповідно до прийнятого управлінського рішення (а.с.97).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало невизнання відповідачем його права власності на залізничну підїзну колію 1520 мм., загальною довжиною 139 м., що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул.Ботанічна,10А.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 392 Цивільного кодексу України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, з наведених норм вбачається, що позивачем у позові про визнання права власності є власник індивідуально визначеного майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою. В даному спорі позивачем виступає ТзОВ «Віза-Вторма», яке звернулось до господарського суду за захистом свого права власності, а відповідачем особа, яка не визнає це право.

В ході розгляду апеляційної скарги ДТГО «Львівська залізниця» колегія суддів встановила, що на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 21.01.1994р. №3Д-201, який ніким не оспорений та не визнаний недійсним, КВЗП «Івано-Франківськвторресурси» набуло у власність залізничну колію інвентарний номер 18 вартістю 15237776 крб., що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Ботанічна, 10А.

Вказану залізничну підїзну колію КВЗП «Івано-Франківськвторресурси» продало ТзОВ «Віза-Вторма» згідно договору № 10/10/03 від 06.10.2003р. та передало її покупцю на підставі акту прийому-передачі майна від 06.10.2003р.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні статей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України про оспорення чи визнання недійсним договору № 10/10/03 від 06.10.2003р.

З аналізу вищенаведених правових норм та обставин даного спору колегія суддів констатує, що договір № 10/10/03 від 06.10.2003р. створив юридичні наслідки переходу до позивача права власності на залізничну підїзну колію, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Ботанічна,10А. Отже, місцевий господарський суд правомірно задоволив позовні вимоги та визнав за позивачем право власності на вказану залізничну підїзну колію.

Посилання скаржника на те, що спірна підїзна колія є загальнодержавною власністю і належить до єдиної транспортної системи спростовується вищеописаними обставинами у даній справі. Факт перебування підїзної колії на балансі структурного підрозділу ДТГО «Львівська залізниця» за цивільним та господарським законодавством України не є підставою виникнення на неї права власності.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до положень ст. 49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2016р. у справі №909/588/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Матущак О.І.

ОСОБА_1