УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23.01.2017Справа №911/150/17
Суддя Борисенко І.І., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про стягнення 38 505,55 грн. та визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, законодавство, на підставі якого подається позов.

Під вимогою треба розуміти матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до Державної Фіскальної служби України, в якому позивач просить суд врегулювати дане питання по сплаті грошей за незаконну сплату, відповідно не укладеного договору між сторонами за ЕСВ за період з 2013 (2012) - 2016 p.p. та стягнути дані кошти разом з врахуванням завданої матеріальної та моральної шкоди та реальними збитками по данному позову на користь гр. ОСОБА_1, ФОП «ОСОБА_1» , що складає в сумі - 38 505 грн. 55 коп.,а також витрати на оплату судового збору.

Отже, фактично позивачем не визначено зміст позовних вимог, чітко не визначено прохальну частину позовної заяви, у зв'язку з чим також суд не в змозі чітко визначити необхідну суму сплати судового збору за розгляд даної позовної заяви.

При цьому у прохальній частині позовної заяви вказується про стягнення коштів на користь гр. ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_1, тобто не визначено конкретно на користь кого необхідно вирішити спір, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 1, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги до відповідача в порушення п. 4 ч. 2 ст. 54 ГПК України позивачем не сформульовані, не визначено чітко, які саме вимоги повинні бути розглянуті судом та на чию користь.

У зв'язку з чим вказану позовну заяву слід повернути на підставі п. 3 ч.1 ст. 63 ГПК України.

Також, Позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 4 ст. 63 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 600 грн.

На підтвердження факту сплати судового збору Позивачем додано копію квитанцію від 23.12.2016 про сплату 1 378,00 грн.

Позовна заява направлена до Господарського суду Київської області 06.01.2017 (за штрихкодовим ідентифікатором: 900), про що свідчить конверт в якому надійшли позовні матеріали до Господарського суду Київської області, а також витяг УДППЗ «Укрпошта» про відстеження пересилання поштових відправлень за вказаним штрихкодовим ідентифікатором 900).

Тобто, оскільки позивачем подано позовну заяву 06.01.2017, то мінімальний розмір судового збору за розгляд поданої позовної заяви становить 1 600 грн., проте позивачем сплачено судовий збір в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України.

Одночасно, суд повідомляє, що відповідно до пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.09.2012 № 01-06/1260/2012 «Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, подаються до господарського суду тільки в оригіналі. Копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Таким чином Позивачем не надано суду належних доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 63 ГПК України не подання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Позивачем не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (п. 6. ст. 63 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до статті 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Таким чином, враховуючи положення статті 56 Господарського процесуального кодексу України, належним та допустимим доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), подані в оригіналі.

Проте, позивачем в порушення імперативних приписів ст. 56 Господарського процесуального кодексу України суду не надано жодних доказів відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Керуючись п.п. 3, 4, 6 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Суддя І.І. Борисенко