ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 921/498/16-г/3

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - І.О.Борщ

за участю представників сторін:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Альваро від 25.10.2016 року № 74

на рішення господарського суду Тернопільської області від 03.10.2016 року (головуючий суддя - Боровець Я.Я.)

у справі № 921/498/16-г/3

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)", м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро", м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в розмірі 35 818 грн. 46 коп

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Тернопільської області від 03.10.2016 року у справі № 921/498/16-г/3 позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро" про стягнення заборгованості в розмірі 35 818,46 грн. задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" 33 354,69 грн.- основного боргу, 2 260,77 грн. пені, 203,00 грн.- 3% річних, 9 300 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 1 378,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобовязань по оплаті вартості наданих послуг, підтвердженням позивачем наявності заборгованості належними та допустимими доказами. Разом з тим, враховуючи умови укладеного між сторонами договору транспортного експедирування, перевіривши розрахунки заявлених до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних Крім того, суд вирішив покласти на відповідача понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 9 300,00 грн., оскільки позивачем підтверджено відповідними документами надання та оплату адвокатських послуг .

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Тернопільської області від 03.10.2016 року у справі №921/498/16-г/3 відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро" подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив норми процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає про укладення між сторонами договору №2702/15 від 27.02.2015 року, натомість стверджує про відсутність у нього договору № 2712/15 від 27.02.2015 року, на підставі якого між сторонами підписано акт надання послуг та виставлено рахунок-фактуру. Крім того, вказує що строк виконання зобовязання з оплати за договором не встановлено, тому боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі вищенаведеного, скаржник просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 03.10.2016 року у справі № 921/498/16-г/3 повністю, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач не оплатив надані позивачем послуги протягом 10 банківських днів з дати підписання акта виконаних послуг, що передбачено п.3.3 укладеного між сторонами договору, внаслідок чого утворилась основна заборгованість у сумі 33 354,69 грн. Звертає увагу на те що, будь-яких інших договорів від 27.02.2015 року, окрім договору № 2702/15 між позивачем та відповідачем не укладались, стверджує про наявність технічної описки із номером укладеного договору в акті наданні послуг та в рахунку-фактурі.

В апеляційній інстанції позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників в судових засіданнях, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.11.2016 року.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Отже, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою та враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, та відзиві на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення витрат на послуги адвоката, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро" (надалі, Замовник/відповідач) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (надалі, Експедитор/Позивач) укладено договір № 2702/15, предметом якого є виконання експедитором доручення замовника по організації митно-брокерського та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів замовника за межами митних кордонів України, до межі митних кордонів України та в межах кордонів України (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 укладеного договору фактом виконання доручення експедитором згідно п.1 договору являється акт виконання послуг митно-брокерського і транспортно-експедиторського обслуговування вантажу замовника. Датою виконання доручення експедитором являється дата оформлення акта. При транспортуванні вантажів по системі "СОLLECT" оплата Експедитору вартості транспортно-експедиторських послуг згідно акта виконаних послуг проводиться Замовником.

Згідно п.3.2 договору розрахунки по виконанню договору проводяться шляхом перерахування грошових коштів замовником на р/рахунок експедитора згідно умов договору, актів виконаних послуг відповідно погодженими тарифами, зазначеними в Додатках до даного договору, які являються невід"ємною його частиною.

Згідно п.3.3 договору замовник зобовязаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акта виконаних послуг, згідно п. 1 договору "предмет договору", оплатити експедитору фактичні витрати, які були ним понесені в звязку з виконанням доручення і оплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг відповідно до акту. В разі порушення замовником строків оплати, експедитор має право нарахувати пеню в розмірі 0,5 % в день від неоплаченої суми до моменту оплати на рахунок, але не перевищуючи подвійну облікову ставку.

Відповідно до п. 8.2, п. 8.4 договору, сторони домовились, що даний договір вступає в силу з дати підписання сторонами. Термін дії договору до 31.12.2016 року.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками обох сторін.

На виконання умов договору № 2702 від 27.02.2015 року позивач надав послуги - здійснив авіаперевезення вантажу за межами України за маршрутом Бориспіль - Тбілісі, про що свідчить авіанакладна від 18.05.2016 року та рахунок-фактура № IEV0000097 від 19.05.2016 року на суму 33 354,69 грн.

Однак, відповідач не оплатив вартість наданих послуг, в результаті чого, в останнього перед позивачем утворилась основна заборгованість в розмірі 33 354,69 грн.

У звязку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з вимогою (вих.№ 143 від 15.07.2016 року) про оплату основного боргу у розмірі 33 354,69 грн., та штрафних санкцій на суму 2 623,71 грн., проте цю вимогу відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Отже, предметом позову є вимога позивача про стягнення основного боргу у розмірі 33 354,69 грн.

Станом на момент розгляду спору в апеляційному порядку в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили сплату відповідачем вищевказаного боргу.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобовязань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно ч.1. ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона ( експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторські послуги" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Як визначено статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill).

Відповідно до п.2 ст.14 Закону України «Про транспортну-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обовязків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим законом , експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором трансортного експедирування

.Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України). У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що факт надання послуг експедитором та отримання замовником підтверджується актом надання послуг № 1873 від 19.05.2016 року на суму 33 354,69 грн., в якому зазначено, що замовник претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання робіт) не має. Цей акт підписаний та скріплений печатками уповноважними представниками обох сторін .

Оскільки, відповідач не здійснив оплату транспортно-експедиторських послуг, відповідно до п.3.3 договору №2702/15 від 25.02.2015 року, і не подав будь-яких документів, які б свідчили про відсутність його вини щодо невиконання своїх зобовязань за даним договором, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 33 354,69 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 260,77 грн. пені, 203,00 грн.- 3% річних.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне зобовязання).

Відповідно до ч.1ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Згідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення.

Таким чином, пеня є одним із способів забезпечення виконання зобовязань, та з урахуванням ст. 230 ГК України штрафною санкцією, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежне виконання господарського зобовязання.

Крім того, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» установлено граничний розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (роз"яснення закріплені в постанові Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року ( п.4.1).

На відміну від пені, 3% річних не є штрафною санкцією.

Крім того, згідно п.п.3.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, експедитор має право нарахувати пеню в розмірі 0,5 % в день від неоплаченої суми до моменту оплати на рахунок, але не перевищуючи подвійну облікову ставку.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявні розрахунки пені, 3% річних, проведені позивачем та перевірені судом першої інстанції при прийнятті рішення.

З розрахунків вбачається, що пеня нараховується в розмірі 2 260,77 грн. за період з 02.06.2016 р. 23.06.2016 р., з 24.06.2016 р.- 28.07.2016 р., з 29.07.2016 р.- 15.08.2016 р., та 3% річних в розмірі 203,00 грн, за період з 02.06.2016р -15.08.2016 р.

З огляду на наведені вище положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору, перевіривши розрахунки пені, 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 2 260,77 грн. пені, 203,00 грн.- 3% річних.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення на користь позивача оплати послуг адвоката в розмірі 9 300,00 грн., враховуючи наступне:.

Згідно ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Пунктом 6.5 вищезазначеної Постанови Пленуму роз'яснено, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом на підтвердження факту понесення позивачем витрат за надання правової допомоги надано суду договір від 21 березня 2016 року між Адвокатським об"єднанням "Адвантіум" та ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" ; додаткову угоду №3 від 11 серпня 2016 року до договору про надання правової допомоги №1, згідно якої сторони погодили види правової допомоги, послуг, їх обсяг та вартість, зокрема правовий аналіз документів щодо взаємовідносин ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" та ТОВ "Альваро", тощо всього на суму 9 300,00 грн;, платіжне доручення №1291 від 15.08.2016 року про сплату 9300,00 грн., згідно додаткової угоди №3 від 11.08.2016 року ; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5350 від 28.09.2012 року, видане ОСОБА_3 та ордер на надання правової допомоги серії КВ № 126089 від 11.08.2016 року.

Згідно додаткової угоди №3 до договору про надання правової допомоги №1 вбачається, що адвокатом позивачу надані наступні послуги: правовий аналіз документів щодо взаємовідносин ТОВ «ДХЛ Логістика (Україна) та ТОВ «Альваро», витрачено 3 години, вартість даної послуги складає 1 500,00 грн.; підготовка позовної заяви до ТОВ «Альваро» про стягнення боргу та необхідних додатків до неї, та забезпечення відправки копії позову з додатками відповідачеві та суду, витрачено 5 годин, вартість цієї послуги складає 2 500,00 грн.;- представництво в суді I інстанції (господарському суду Тернопільської області ) участь у двох засіданнях, вартість послуги складає 1 800,00 грн. та компенсація витрат на відрядження до м.Тернопіль, витрачено 2 дні, вартість складає -3 500,00 грн.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані позивачем документи у підтвердження наданих послуг адвоката, співрозмірність наданих послуг в сумі 9 300,00 грн. та предмет позову, з огляду на розумну необхідність судових витрат на дану справу, з урахуванням того, що предмет спору не містить складних розрахунків, підготовка до справи не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, а також участь адвоката в судових засіданнях, колегія суддів вважає, що сплачені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 9 300,00 грн порівняно зі складністю справи є неспіврозмірними з обсягом виконаної роботи, тобто явно завищеним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 300,00 грн. витрат на правову допомогу слід змінити, та зменшити розмір витрат на оплату послуг адвоката на половину до 4 650,00 грн., в решті - залишити без змін, частково задоволивши апеляційну скаргу.

Посилання скаржника на відсутність у нього договору № 2712/15 від 27.02.2015 року, на підставі якого між сторонами підписано акт надання послуг та виставлено рахунок-фактуру, спростовуються письмовими поясненнями позивача про те що посилання в акті надання послуг № 1873 від 19.05.2016р. та рахунку - фактурі № ІЕV00000997 від 19.05.2016 р на договір про надання послуг № 2712/15 від 27.02.2015 року виникло внаслідок технічної помилки бухгалтерії. яка допустила неточність у друкуванні номеру договору і замість правильного номеру 2702 помилково вказала 2712. Це саме стосується і фрази сплатити до: 08.06.2016 р. у рахунку - фактурі № ІЕУ00000997 від 19.05.2016 р. Даний строк вказаний помилково, без врахування п. 3.3. Договору від 27.02.2015 р. № 2702/15, згідно якого строком оплати є десятий банківський день з моменту підписання акту, а саме - 02.06.2016 р. (вх.№16224 від 14.09.2016р., вх.№15923 від 06.09.2016р.).

Слід зазначити, що відповідач не заперечував проти існування відносин за договором № 2702/15 від 27.02.2015 року та будь-яких письмових заперечень проти цього у суді першої та апеляційної інстанції не надавав.

Позивачем зазначено, що будь-яких інших договорів між сторонами не укладалися і лише договір № 2702/15 від 27.02.2015 року є підставою для стягнення з відповідача заборгованості.

Не заслуговують на увагу твердження скаржника, про те, строк виконання зобовязання з оплати договором не встановлено, тому боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, оскільки

Відповідно до п.3.3. договору замовник зобов'язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акта виконаних послуг, згідно п.1 Договору, оплатити Експедитору фактичні витрати, які були ним понесені в зв'язку з виконанням доручення і оплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг відповідно акту.

Акт про надання послуг № 1873 підписаний сторонами 19 травня 2016 року, рахунок № ІЕV00000997 виставлено 19 травня 2016 року. Останнім днем своєчасної оплати за надані позивачем послуги, згідно договору є 29 травня 2016 року.

Таким чином, при укладенні договору №2702/15 від 27.02.2015 року сторони погодили між собою строк виконання зобовязання з оплати.

Враховуючи вищенаведене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в частині задоволення позову про стягнення основного боргу, пені та 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З наведеного, рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 300,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката слід змінити, в решті - залишити без змін, частково задоволивши апеляційну скаргу .

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101,104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Альваро від 25.10.2016 року № 74 задоволити частково.

2.Рішення господарського суду Тернопільської області від 03.10.2016 року у справі № 921/498/16-г/3 змінити в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 9 300,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Альваро" (вул. Текстильна, 40 - А м. Тернопіль, ідентифікаційний код 32578276) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (вул. Волинська, 34, м. Київ, ідентифікаційний код 22945557) 4 650,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3.В решті рішення залишити без змін.

4. Господарському суду Тернопільської області видати наказ в порядку ст. 116 ГПК України.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.01.2017 року.

Головуючий суддя Т. Б.Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець