ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.2017 Справа № 907/236/16

За позовом Державного підприємства "Воловецьке лісове господарство", смт. Воловець

до відповідача Приватного підприємця ОСОБА_2, с. Задільське Воловецького району

про стягнення 36300,54 грн.

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача - не з'явився ( у судовому засіданні 23.01.17 - Левицький А.О., предст. за дов. від 25.04.16)

від відповідача - не з'явився ( у судовому засіданні 23.01.17 - ОСОБА_4, представ. за договором від 24.04.16 року)

СУТЬ СПОРУ: стягнення заборгованості в розмірі 36300,54 грн., в т.ч. 36109,80 грн.- основного боргу та 190,74 грн.-3% річних за поставлену лісопродукцію, згідно товаро-транспортних накладних.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач не здійснив повну оплату за поставлений товар - лісопродукцію, згідно товаро-транспортних накладних, внаслідок чого у нього виникла та рахується прострочена заборгованість у сумі 36109,80 грн.

Позивач, позовні вимоги обґрунтовує посилаючись на те, що протягом квітня - вересня 2012 року відповідачем отримано лісопродукцію загальною кількістю 234,10 куб. м. на загальну суму 103623,85 грн., згідно товарно-транспортних накладних, а саме: № 084830 від 26.04.2012р. на суму 5244,30 грн., № 084833 від 26.04.2012р. на суму 5572,75 грн., № 084831 від 27.04.2012р. на суму 5957,25 грн., № 084832 від 27.04.201р. на суму 5838,60 грн., № 060682 від 14.05.2012р. на суму 5736,20 грн., № 031721 від 17.05.2012р. на суму 6516,70 грн., № 051191 від 25.06.2012р. на суму 8074,10 грн., № 051192 від 25.06.2012р. на суму 6855,35 грн., № 006161 від 25.06.2012р. на суму 8792,70 грн., № 006162 від 11.07.2012р. на суму 5859,80 грн., № 006163 від 11.07.2012р. на суму 5086,95 грн., № 006164 від 17.07.2012р. на суму 8070,60 грн., № 006165 від 18.07.2012р. на суму 7369,85 грн., № 006152 від 18.07.2012р. на суму 4862,80 грн., № 006181 від 11.08.2012р. на суму 6108,80 грн., № 010577 від 12.09.2012р. на суму 7677,30 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем частково здійснено оплату за отриману лісопродукцію на загальну суму 60000 грн.. Крім того, в рахунок оплати купленого товару, позивачем було зараховано кредиторську заборгованість на суму 7514,05 грн., у зв'язку з чим загальна сума боргу відповідача за поставлену лісопродукцію становить суму 36109,80 грн.

У зв'язку з простроченням оплати за поставлений товар, позивач, нарахував відповідачу три відсотки річних у сумі 190,74 грн. Позивач вказує, що 14.01.16 відповідачу було направлено претензію з вимогою оплатити заборгованість добровільно, однак така залишена баз відповіді та задоволення.

Відповідач у поданих 07.12.16 до господарського суду поясненнях просить суд відмовити у позові повністю та вказує, що протягом квітня-вересня 2012 року позивачем було здійснено поставку лісопродукції, яка отримана відповідачем згідно товаро-транспорних накладних, однак вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо спірних правовідносин, оскільки відповідне право вимоги оплати вказаної лісопродукції виникло у позивача 13.09.12. Крім того, відповідач вказує, що сторонами не було узгоджено термінів оплати поставленого товару, тому, посилаючись на те, що позивачем не надано договір купівлі-продажу лісопродукції, відтак, у відповідності до ст.692 Цивільного кодексу України, обов'язок щодо оплати товару виникає з моменту прийняття вказаного товару. У зв'язку з цим, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності у даній справі.

Судом при новому розгляді справи враховано вказівки Постанови Вищого господарського суду України від 26.10.16 у справі №907/236/16, які є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, у відповідності до вимог ст.111-12 ГПК України.

Так, суд, на виконання вказаних вказівок Вищого господарського суду України зобов'язував позивача подати господарському суду письмові пояснення щодо наявності відповідного договору між сторонами - №6/88 від 20.03.12.

Однак, сторони заперечили факт укладення та наявності договору - №6/88 від 20.03.12. Позивачем доказів у підтвердження факту укладення такого договору та наявності його у сторін суду не надано, а посилання на договір №6/88 від 20.03.12 у товаро-транспортній накладній №084833 від 26.04.12 сторонами не обґрунтовано та не доведено як таке, що відповідає дійсним обставинам справи та наявним господарських правовідносин на підставі укладено договору, у зв'язку з чим, справа розглянута за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 23.01.17 у відповідності до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Позивачем у період з квітня-вересня 2012 року поставлено відповідачу лісопродукцію в кількості 234,10 куб. м. на загальну суму 103623,85 грн.

Факт отримання відповідачем лісопродукції підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: № 084830 від 26.04.2012р. на суму 5244,30 грн., № 084833 від 26.04.2012р. на суму 5572,75 грн., № 084831 від 27.04.2012р. на суму 5957,25 грн., № 084832 від 27.04.201р. на суму 5838,60 грн., № 060682 від 14.05.2012р. на суму 5736,20 грн., № 031721 від 17.05.2012р. на суму 6516,70 грн., № 051191 від 25.06.2012р. на суму 8074,10 грн., № 051192 від 25.06.2012р. на суму 6855,35 грн., № 006161 від 25.06.2012р. на суму 8792,70 грн., № 006162 від 11.07.2012р. на суму 5859,80 грн., № 006163 від 11.07.2012р. на суму 5086,95 грн., № 006164 від 17.07.2012р. на суму 8070,60 грн., № 006165 від 18.07.2012р. на суму 7369,85 грн., № 006152 від 18.07.2012р. на суму 4862,80 грн., № 006181 від 11.08.2012р. на суму 6108,80 грн., № 010577 від 12.09.2012р. на суму 7677,30 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлену лісопродукцію шляхом внесення готівки в касу підприємства, згідно прибуткових касових ордерів на суму 50000,00 грн., а саме: №12 від 30.05.12 на суму 10000,00 грн., №444 від 22.06.12 на суму 9000,00 грн., №484 від 05.07.12 на суму 10000,00 грн., №489 від 06.07.12 на суму 5000,00 грн. № 641 від 03.08.12 на суму 6000,00 грн., №719 від 30.08.12 на суму 10000,00 грн.

Крім того, позивач вказує, що відповідачем було здійснено оплату на суму 10000,00 грн. шляхом банківського переказу, а також зараховано наявну кредиторську заборгованість у сумі 7514,05 грн. в рахунок оплату купленого товару.

Таким чином, загальна сума заборгованості за поставлений товар становить 36109,80 грн., яка станом на день розгляду справи є простроченою та непогашеною.

Позивач звертався до відповідача з претензією №38 від 14.01.16 з вимогою невідкладно погасити існуючу заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Правовідносини щодо поставки матеріальних цінностей, які є предметом спору, підпадають під дію норм ЦК України, що регулюють купівлю-продаж та поставку (глава 54 ЦК України).

Позивачем надано суду докази передачі лісопродукції відповідачу, а саме товаро-транспортні накладні, за якими здійснювався відпуск лісопродукції, у зв'язку з чим обов'язок щодо оплати у відповідача виникає після їх прийняття. Такий висновок ґрунтується на поданих доказах і відповідає приписам ст.692 ЦК України. Відповідачем не заперечується факт перебування з відповідачем у господарських правовідносинах та не спростовується факт отримання лісопродукції згідно товарно-транспортних накладних, які надані позивачем.

Однак, сторонами не подано жодних доказів у підтвердження наявності між сторонами укладеного договору, зокрема №6/88 від 20.03.12, посилання на яке міститься у товаро-транспортній накладній №084833 від 26.04.12. Судом не встановлено наявність між сторонами господарських правовідносин, які виникли з підстав укладеного договору. Сторонами не подано жодних доказів щодо підтвердження факту укладення будь-якого договору та наявності його у сторін. Таким чином, посилання на договір №6/88 від 20.03.12 сторонами не обґрунтовано та не доведено як таке, що відповідає дійсним обставинам справи та наявним господарських правовідносин на підставі укладено договору.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами зобов'язань шляхом оформлення та підписання сторонами спору товарно-транспортних накладних на відпуск товару, що додані позивачем до позовної заяви.

Проте, відповідач доводить, що позов про стягнення з нього заборгованості не може бути задоволений, у зв'язку із пропуском строку позовної давності, яку допустив позивач.

Таким чином, відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, обов'язок покупця оплатити товар за обумовленою ціною передбачено ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України, правовий аналіз яких вказує на право продавця вимагати від покупця оплати переданого та прийнятого відповідачем товару у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Відповідачем не виконано обов'язок щодо слати за товар (лісопродукцію), який отриманий ним згідно товаро-транспортних накладних, чим порушено майнові інтереси та права позивача, внаслідок чого у нього виник борг в сумі 43623,85 грн.

Крім того, позивачем в рахунок оплати купленого товару було зараховано кредиторську заборгованість перед відповідачем на суму 7514,05 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар, становить 36109,80 грн.

Отже, враховуючи, те, що відповідачем не здійснено повну за отриманий товар після прийняття цього товару, у відповідності до приписів ст.692 Цивільного кодексу, позовні вимоги позивача визнаються судом підставними та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами. У зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 190,74 грн., які нараховані позивачем згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, також визнаються судом підставними.

Водночас, відповідач вказує, що наявна сума боргу у сумі 36109,80 грн. за отриману протягом квітня-вересня 2012 року лісопродукцію не підлягає до задоволення у зв'язку зі спливом позовної давності. У зв'язку з чим, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову.

Аналізуючи спірні правовідносини та подані сторонами докази, суд виходить з наступного.

Позовна заява надійшла до господарського суду 13.04.16.

Дати передачі від позивача до відповідача лісопродукції, вказаних у товаро-транспортних накладних (квітень-вересень 2012 року) свідчать про те, що з моменту виникнення обов'язку у відповідача по оплаті отриманої лісопродукції, до моменту звернення до господарського суду з позовом (13.04.16), загальний строк позовної давності згідно останньої товаро-транспортної накладної від 12.09.12 сплив 13.09.15.

Згідно з ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем не подано будь-яких доказів, які б підтверджували факт переривання строку позовної давності чи наявності інших обставин (наявність укладеного договору, тощо), які б спростовували вищенаведені висновки суду.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність застосування наслідків спливу строків позовної давності до цих правовідносин, що склались між сторонами спору, оскільки такий строк на звернення до суду за захистом свого права у суді позивач пропустив.

З огляду на вищеприведене, суд встановив наявність у відповідача простроченої заборгованості в розмірі 36300,54 грн., в т.ч. 36109,80 грн.- основного боргу та 190,74 грн.-3% річних за поставлену лісопродукцію, згідно товаро-транспортних накладних, що підтверджується наявними матеріалами справи та поданими позивачем доказами.

Позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Проте, наявність встановленого судом факту звернення позивача за захистом свого цивільного права за межами строку позовної давності, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). На підставі наведеного, суд також відмовляє у задоволенні вимог про стягнення з відповідача суми 190,74 грн.-3% річних за поставлену лісопродукцію.

Отже, у позові слід відмовити повністю.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати у сумі 1378,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.01.17.

Суддя Васьковський О.В.