КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 910/5693/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Тараненко Г.Ю., довіреність №307 від 10.01.2017,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016

у справі №910/5693/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 30786,03 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 30786,03 грн заборгованості за договором фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015 до Генерального договору фінансового лізингу №3584 від 18.03.2015, з яких: 21 549,74 грн боргу, 633,47 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 319,18 грн 3% річних з простроченої суми, 5 051,20 грн пені та 3 232,44 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/5693/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (02139, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 35-А, офіс 301, код 37859096) 21549,74 грн боргу, 633,47 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 319,18 грн 3% річних з простроченої суми, 5051,20 грн пені, 3232,44 грн штрафу, 1378 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/5693/16 повністю і прийняти нове рішення, яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5693/16 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.01.2017.

В судове засідання, яке відбулось 17.01.2017 з'явився представник позивача, який надав суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання, яке відбулось 17.01.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвала суду від 19.12.2016) під №049.

Враховуючи належне повідомлення відповідача (апелянта) про час та дату судового засідання, колегія суддів вирішила слухати справу за його відсутності.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (лізингоодержувач, відповідач) укладено Генеральний договір фінансового лізингу №3584, згідно з п. 1.1. якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному договорі фінансового лізингу, що є невід'ємною частиною генерального договору (далі -договір), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього генерального договору та відповідного договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному договорі.

18.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н до генерального договору фінансового лізингу №3584 від 18.03.2015, відповідно до якого позивач (лізингодавець) зобов'язався передати відповідачу (лізингоодержувачу) в платне володіння та користування строком на 12 місяців автомобіль Fiat Nuovo Doblo Maxi, 2014 року випуску, д.н. НОМЕР_2, вартістю 368900 грн, а відповідач прийняти та проводити оплату за користування указаним майном відповідно до графіку сплати лізингових платежів (додаток №1 до договору).

Термін дії договору №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015, відповідно до п. 10 договору, встановлений з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору лізингу позивач передав відповідачу автомобіль Fiat Nuovo Doblo Maxi, 2014 року випуску, д.н. НОМЕР_2, що підтверджується актом прийому-передачі предмету лізингу від 31.03.2015.

Проте, відповідач всупереч умов графіку внесення лізингових платежів (додаток №1 до договору фінансового лізингу) неналежно виконував зобов'язання по сплаті лізингових платежів починаючи з червня 2015 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", п. 11.2.1 договору лізингу лізингодавець має право достроково, в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від договору та вилучити предмет лізингу у випадку, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач листом №1916-УПК від 28.07.2015 повідомив відповідача про відмову від договору та повернення предмету лізингу.

Згідно з умовами п. 11.6. Генерального договору фінансового лізингу датою розірвання відповідного договору є дата фактичної передачі предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю (дата повернення) або дата вилучення предмета лізингу. Повернення/вилучення предмету лізингу оформлюється підписанням сторонами акта повернення предмета лізингу або підписанням акта вилучення предмету лізингу комісією у складі уповноважених осіб лізингодавця, в якому зазначаються фактичні показники пробігу предмету лізингу та всі дефекти.

На виконання п. 11.6. Генерального договору 02.10.2015 було складено акт повернення майна з фінансового лізингу за договором фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015 у зв'язку з відмовою (розірванням) за ініціативою лізингодавця. Вказана обставина підтверджує факт повернення відповідачем позивачу предмету лізингу, а саме автомобіля Fiat Nuovo Doblo Maxi, 2014 року випуску, д.н. НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З урахуванням умов п. 11.6. Генерального договору та встановлених судом обставин повернення предмета лізингу, спірний договір фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015 є розірваним з 02.10.2015.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 1.2. Генерального договору лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі (далі - "строк лізингу"). Строк лізингу починається з дати підписання сторонами Акта прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Пунктом 1.3. Генерального договору передбачено, що лізингоодержувач самостійно на свій ризик обирає предмет лізингу та продавця (постачальника), найменування якого зазначається у відповідному договорі (далі - "продавець"). Відповідальність за ризики, пов'язані з вибором продавця, вартістю предмета лізингу, невиконанням або неналежним виконанням продавцем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу, невідповідністю предмета лізингу цілям його використання, несе лізингоодержувач.

Згідно з п. 3 ч. 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч. 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 8.1. договору фінансового лізингу передбачено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладання цього договору становить 434 862,23 грн.

Пунктом 8 договору фінансового лізингу передбачено, що авансовий платіж - згідно з графіком лізингових платежів - додаток №1 до договору; порядок проведення оплат - у відповідності з графіком внесення лізингових платежів - додаток №1 до договору та ст. 2 генерального договору фінансового лізингу.

Відповідно до п. 2.1. Генерального договору, всі платежі за користування відповідним предметом лізингу лізингоодєржувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем по факсу та/або на е-mаіl лізингоодержувача.

Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у додатках до цього генерального договору та/або до відповідного договору.

31.03.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015 Генерального договору фінансового лізингу №3584 від 18.03.2015, в якій додаток №1 до договору (графік внесення лізингових платежів) викладено в новій редакції.

Згідно уточненого графіку, відповідач повинен був сплачувати авансовий платіж - 18.03.2015, а лізингові платежі щомісячно в останні день місяця.

Пунктом 2.3. Генерального договору передбачено, що авансовий платіж оплачується лізингоодержувачем до передачі предмета лізингу по акту прийому-передачі у володіння та користування і є частиною компенсації вартості предмета лізингу. Оплата авансового платежу здійснюється не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для його оплати відповідно до графіка платежів відповідного договору. Після прийому-передачі предмету лізингу за актом у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачем авансовий платіж зараховується сторонами як лізинговий платіж.

Позивач зазначив, що відповідач оплатив авансовий та черговий лізинговий платежі належним чином, але згодом порушив умови договору щодо своєчасної оплати згідно договору фінансового лізингу та з червня 2015 року відповідач взагалі припинив виконувати зобов'язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу.

У зв'язку з чим, позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу №1763-УПК від 20.06.2015, щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу №3584-02/03/15-Н від 18.03.2015.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право: відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

28.07.2015 позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу №1916-УПК, в якому вимагав протягом 7 днів, з моменту направлення даного повідомлення, повернути предмет лізингу, а також надати документи та приналежності, отримані відповідно до акту приймання-передачі.

Факт прострочення сплати платежів та розірвання (припинення) договору відповідачем не заперечується.

Згідно з п. 11.8. Генерального договору, вилучення предмета лізингу, припинення (відмова від договору та/або генерального договору) не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів згідно з відповідним Договором та/або генеральним договором. Сторони досягли згоди, що у разі односторонньої відмови лізингодавця від відповідного договору - Генерального договору (розірвання Генерального договору) лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю належні до сплати та несплачені лізингові платежі згідно з графіком платежів відповідного(их) договору(ів); витрати понесені лізингодавцем у зв'язку з виконанням договору(ів) (у тому числі у зв'язку з вилученням та подальшою реалізацією предмета(ів) лізингу, транспортуванням, зберіганням, витрати на здійснення виконавчого напису нотаріусу, судові витрати, витрати у зв'язку з оплатою юридичних послуг, витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, які надають послуги, пов'язані з вилученням предмета лізингу, тощо), а також передбачені Генеральним договором та чинним законодавством України штрафні санкції.

Поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до умов спірного договору та вимог чинного законодавства, наявними у матеріалах справи рахунками на оплату №№89024 від 30.06.2015, 94355 від 31.07.2015, 99242 від 31.08.2015, 104550 від 30.09.2015 стверджується факт заборгованості відповідача по сплаті лізингових платежів за період 1 липня - 2 жовтня 2015 року у розмірі 21549,74 грн. Доказів належної оплати за договором суду не надано.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не сплачено лізингові платежі за період з 1 липня - 2 жовтня 2015 року у розмірі 21549,74 грн.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт наявності основної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 21549,74 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до вимог ст.ст. 622, 624, 625 Цивільного кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 633,47 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 319,18 грн 3% річних з простроченої суми, 5051,20 грн пені та 3232,44 грн штрафу, передбачених п.п. 7.1.1., 7.1.2. Генерального договору.

Судова колегія, перевіривши надані позивачем розрахунки збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3% річних з простроченої суми, пені та штрафу, які здійснені судом першої інстанції, дійшла висновку, що вказані розрахунки є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/5693/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/5693/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/5693/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5693/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран