КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа№ 910/14465/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 30.01.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 (повне рішення складено 04.10.2016)

у справі №910/14465/16 (суддя Ю.М.Смирнова)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Верстат - 13"

про стягнення 113069,21 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ЖБК "Верстат - 13" на користь ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" основну заборгованість у розмірі 94 354,93 грн., пеню у розмірі 8 174,02 грн., штраф у розмірі 4 717,74 грн., 3 % у розмірі 3 255,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 32 068,69 грн., судовий збір у розмірі 2 138,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 в частині відмови у стягненні з ЖБК "Верстат - 13" на корить ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" 18714,28 грн. основного боргу, 11 053,94 інфляційних втрат, 979,35 3% річних, 935,72 штрафу та прийняти нове рішення суду, яким позов в цій частині задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/14465/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.12.2016, у зв'язку з виходом судді Коротун О.М. у відпустку, для розгляду справи №910/14465/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 колегією суддів у складі : Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16.

Житлово-будівельним кооперативом "Верстат - 13" на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, рішення залишити без змін.

08.12.2016 представником апелянта, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подано додаткові пояснення, в яких позивач просить долучити до матеріалів справи судову практику Вищого господарського суду України.

16.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником відповідача також подано додаткові письмові пояснення із судовою практикою Вищого господарського суду України.

Представник позивача приймав участь в судовому засіданні та надав свої пояснення й підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 скасувати в частині відмови у стягненні з ЖБК "Верстат - 13" на корить ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" 18714,28 грн. основного боргу, 11 053,94 інфляційних втрат, 979,35 3% річних, 935,72 штрафу та прийняти нове рішення суду, яким позов в цій частині задовольнити.

Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні та надав свої пояснення й заперечив проти доводів, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі та просив рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельного кооперативу "Верстат - 13" (надалі - відповідач, абонент) укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №09034/4-05 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Згідно з п. 2.1.2 договору зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків відповідно до Правил користування та місцевих правил приймання (п. 2.1.4 договору).

Пунктом 2.1.6 договору зазначені, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10 - го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими документами та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів (п. 2.2.1 договору).

Згідно з п. 2.2.2 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 5-тиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п. 2.2.4 договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зведеному акті звірки взаєморозрахунків за послуги водопостачання та водовідведення між сторонами вбачається, що по коду 8-928 (облік постачання холодної води та стоків холодної води) за період з 01.08.2013 по 30.06.2016 вартість наданих послуг по постачанню питної води (вода+стоки) склала 330130,26 грн., в свою чергу відповідачем сплачено 250686,50 грн., здійснено перерахунок на суму 169,23 грн. і відповідно заборгованість відповідача складає 79612,99 грн.

Крім того, в акті по коду 8-50928 (облік постачання води, яка йде на підігрів та її водовідведення) за період з 01.08.2013 по 30.06.2016 позивач зазначає, що ним було виставлено відповідачу рахунки на суму 18809,53 грн. за питну воду (воду) на підігрів та на суму 89848,49 грн. за питну воду (стоки) гарячої води, відповідачем сплачено 14116,50 грн. за питну воду (воду) на підігрів та 58132,70 грн. за питну воду (стоки) гарячої води та здійснено перерахунок на суму 95,15 грн. за питну воду (воду) на підігрів 2857,45 грн. за питну воду (стоки) гарячої води, у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 4597,88 грн. за питну воду (воду) на підігрів та 28858,34 грн. за питну воду (стоки) гарячої води.

В свою чергу, відповідач у вказаному акті по коду 8-50928 зазначив про те, що позивачем по коду 8-50928 під назвою питна вода (вода) нарахована плата за воду для підігріву, послуги з постачання якої не передбачені умовами укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим відповідачем наведено контррозрахунок заборгованості по коду 8-50928, а саме: 89848,49 грн. за питну воду (стоки) гарячої води і оплата відповідача на суму 72249,20 грн., перерахунок на суму 2857,45 грн., а отже заборгованість по коду 8-50928 складає 14741,86 грн. Всього, за розрахунком відповідача, заборгованість за період з 01.08.2013 по 30.06.2016 по коду 8-928 та по коду 8-50928 склала загальну суму у розмірі 94354,85 грн.

У серпні 2016 Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Верстат - 13" про стягнення заборгованості в сумі 113069,21 грн.-

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку по оплаті наданих позивачем послуг відповідно до умов укладеного між сторонами договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №09034/4-08 від 13.04.2010, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість по оплаті цих послуг за період з 01.08.2013 по 30.06.2016.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано реєстри дебетово-інформаційних повідомлень, що підтверджують виставлення рахунків до банківських установ відповідача за період з 01.07.2013 по 10.07.2015 та за період з 11.05.2015 по 30.04.2016, реєстр надходження грошових коштів від відповідача за період з 01.08.2013 по 30.06.2016, витяги з розрахункового листа за період з 01.08.2013 по 31.07.2016, розшифровки рахунків абонента за період з липня 2013 по квітень 2016, акти про зняття показань з приладу обліку відповідача о/р 9-720-94 за період 06.09.2013 по 13.06.2016 та за період 30.09.2014 по 24.05.2016, інформацію щодо обсягів холодної води на підігрів, виставленої мешканцям м. Києва (за даними житлових організацій) з серпня 2013 по липень 2014.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 в частині відмови у стягненні з ЖБК "Верстат - 13" на корить ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" 18714,28 грн. основного боргу, 11 053,94 інфляційних втрат, 979,35 3% річних, 935,72 штрафу та прийняти нове рішення суду, яким позов в цій частині задовольнити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Отже, розглядаючи даний спір по суті необхідно враховувати, що правовідносини сторін врегульовані статтями 901, 903, 905 Цивільного кодексу України, ст. 275 Господарського кодексу України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом № 190 від 27.06.2008 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України (далі - Правила).

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води та водовідведення відносяться до житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2.1 Правил встановлено, що відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(пункт 2.2 Правил).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Враховуючи вищезазначене, колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що обсяг холодної води, наданої відповідачу по коду 8-928 підтверджується матеріалами справи, зокрема актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем, дебетово-інформаційними повідомленнями за вказаний період, виставленими рахунками. Крім того відповідач частково проводив оплату вказаних послуг, а за відсутності доказів звернення відповідача у порядку, встановленому договором щодо кількості, якості наданих послуг, кількість та вартість наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення по коду 8-928 з 01.08.2013 по 30.06.2016 вважаються безумовно погодженими відповідачем.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем надано відповідачу послуги з постачання питної води (води та стоки) на суму 330130,26 грн. В свою чергу відповідачем сплачено 250686,50 грн., а тому здійснено перерахунок на суму 169,23 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 79612,99 грн., яка судом першої інстанції задоволена.

Стосовно заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 4597,88 грн. за питну воду (воду), що йде на підігрів по коду 8-50928, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

З приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої води слід зазначити, що матеріали справи не містять інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами.

Пунктом 3.13 Правил № 190 визначено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення; обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності; обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показників засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

За приписами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води має здійснюватися на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі балансової належності теплового пункту, та сплачуватись балансоутримувачем теплових пунктів на підставі укладеного договору.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду; тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач; при цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Відповідно до розрахунку позовних вимог, позивачем до вартості наданих послуг включено вартість холодної води, яка йде на виготовлення гарячої води.

Однак, відповідач заперечує знаходження на його балансі, в управлінні, у повному господарському віданні, користуванні, концесії, тощо теплових пунктів (бойлерів) для підігріву води за лічильниками, по яких позивач просить суд стягнути кошти.

Позивачем не доведено того, що теплові пункти, з яких здійснено постачання гарячої води, перебувають на балансі відповідача.

Отже, на переконання колегії суддів, позивач не має правових підстав для виставлення рахунків за холодну воду, яка йде на підігрів за лічильником, вказаним позивачем, оскільки цей лічильник знаходиться у тепловому пункті (бойлері), який не належить відповідачу на праві власності та не перебуває у нього на балансі, а договір №09034/4-05, яким визначено підставу позову, не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленим на водопровідному вводі до бойлеру. Також матеріали справи не містять інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 24.05.2016 у справі № 910/9587/15, від 01.03.2016 у справі № 910/28670/14, від 26.01.2016 у справі № 910/19808/15, від 24.04.2014 у справі №910/12471/13, від 25.04.2013 у справі № 5011-71/4847-2012, від 22.07.2013 у справі № 5011-65/18027-2012, від 29.05.2013 у справі №5011-38/18011-2012.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд, погоджується із доводами господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів, на загальну суму 4597,88 грн.

Крім того, код 8-50928 включає в себе як послугу з постачання питної води, що йде на підігрів, так і послугу з приймання стічних вод (вода + стоки).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 01.08.2013 - 30.06.2016 надано відповідачу послуги за кодом 8-50928 (послуги із приймання стічних вод гарячого водопостачання) на суму - 28858,34 грн.

Надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору №09034/4-05, вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

Аналогічна правова позиція відповідає судовій практиці (постанови Вищого господарського суду України від 26.01.2016 у справі № 910/19808/15, від 19.03.2014 у справі № 910/13220/13, від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем було безпідставно включено в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву, надання яких не передбачено укладеним між сторонами договором. Як вже зазначалось вище, відповідачем за кодом 8-50928 у спірний період було сплачено заборгованість на загальну суму у розмірі 14116,50 грн., у зв'язку з чим судом першої інстанції вірно зараховано вказану суму за спірний період по коду 8-50928 в рахунок погашення заборгованості за послуги із приймання стічних вод.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, на суму 14741,84 грн. (28858,34 грн - 14116,50 грн.)

Щодо, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» то колегія суддів зазначає наступне.

Так, враховуючи вимоги п. 3.13. Правил та відсутність у позивача підстав для виставлення рахунків по договору №09034/4-08 від 13.04.2010 вартості води на підігрів, то кошти, сплачені по даному договору, мають бути зараховані, як сплата дійсно наданих послуг згідно з п. 1.1. договору. Зокрема, як сплата по договору по коду, за яким надійшли такі кошти (8-50928). Отже, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не надає права списувати отримані за договором сплати в рахунок послуг, не передбачених вказаним договором.

Пунктом 3.7 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Отже, враховуючи норму ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, п. 3.7 Правил № 190, у відповідача, як споживача послуг за договором №09034/4-05, був обов'язок оплачувати послуги щомісячно, тобто, за спожиті послуги у поточному місяці - не пізніше кінця місяця наступного за звітним.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2. вищеназваного договору, сторонами погоджено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.6 даного договору сторони передбачили, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем є підтвердженою матеріалами справи саме у розмірі 94354,83 грн. (79612,99 грн (за холодну воду та стоки холодної води) + 14741,84 грн (за послуги із приймання стічних вод гарячого водопостачання)), беручи до уваги норми чинного законодавства та п.п. 4.2, 4.6 договору, апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок, дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 4717,74 грн. та пеню у розмірі - 8174,02 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором №09034/4-05, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за холодну воду та стоки холодної води та за стоки гарячої води, вважає правильними. Таким чином, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача інфляційні втрати у розмірі 32068,69 грн. та 3 % річних у розмірі 3255,97 грн.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 94354,93 грн. основного боргу, 8174,02 грн. пені, 3255,97 грн. - 3 % річних, 4717,74 грн. - штрафу та 32068,69 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/14465/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/14465/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім