КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа№ 910/18904/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Ріпа С.І.

від відповідача - Лесів А.Я.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферзін" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферзін"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майкрокосмік"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуася до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "Майкрокосмікс» про повернення коштів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2016 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2016 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегій суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 22.12.2016 апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 31.01.2017.

Через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники сторін в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

18.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ферзін" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майкрокосмік" (підрядник) був укладений договір № 181115 про створення інтернет-сайту.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договору, виконавець бере на себе зобов'язання розробити інтернет-сайт відповідно до вимог і умов замовника, визначених в додатку №1 "Технічне завдання на створення інтернет-сайту", додатку № 2 "Календарний план" до даного договору. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити створений інтернет-сайт в порядку та строки, передбачені додатком № 3 "Вартість та порядок оплати робіт" до даного договору.

Згідно з п. п. 3.1. - 3.7. договору, виконавець приступає до розробки інтернет-сайту після одержання передоплати від замовника згідно з додатком № 3 до даного договору. Виконавець виконує роботи по створенню інтернет-сайту в декілька етапів. Етапи робіт, порядок та строки їх виконання визначаються сторонами у додатку № 2 ("Календарний план") до даного договору.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що ним, відповідно до умов договору, була перерахована частина коштів в розмірі 44,4% вартості робіт, проте відповідач не виконав першого етапу робіт, а тому має повернути кошти, що були йому перераховані, у зв`язку з відмовою позивача від договору.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, зазначає, що ним роботи були виконані в обсязі, визначеному позивачем, проте саме з вини позивача дизайн інтернет-сайту не був погоджений, а отже підстави для повернення коштів відсутні.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

За правилами ст. 882 Цивільного кодексу України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором.

Умовами договору сторони визначили, що виконавець приступає до розробки інтернет-сайту після одержання передоплати від замовника згідно з додатком № 3 до даного договору.

Виконавець виконує роботи по створенню інтернет-сайту в декілька етапів. Етапи робіт, порядок та строки їх виконання визначаються сторонами у додатку № 2 ("Календарний план") до даного договору.

Затвердження етапів може бути виконане через електронну пошту. Після закінчення виконання першого етапу робіт по створенню інтернет-сайту - "Створення прототипу", виконавець направляє замовнику електронною поштою у вигляді електронних файлів та/або у друкованому вигляді на паперовому носії (рекомендованим листом або кур'єром) макет дизайну інтернет-сайту.

Замовник затверджує макет, або надає мотивовану відмову з переліком рекомендацій по доробці. За погодженням сторін затвердження дизайну може бути виконане шляхом обміну електронними повідомленнями.

Додатком 3 до договору сторони визначили, що загальна вартість договору № 181115 від 18.11.2015 становить 10000 грн.

Замовник перераховує аванс на розрахунковий рахунок виконавця у розмірі 44,4 % від вартості робіт з розробки інтернет-сайту, що складає 4000 грн. протягом 3-х банківських днів після підписання договору.

Вказаний додаток до договору був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств без будь-яких зауважень та заперечень.

Представниками сторін в судах обох інстанцій не заперечувався факт підписання такого додатку № 3 до договору, яким чітко визначено розмір авансу, що перераховується замовником виконавцю, відповідно до умов укладеного між ними договору № 181115.

Платіжним дорученням № 3 від 02.12.2015 позивачем на рахунок відповідача було перераховано авансовий платіж в розмірі 4000 грн., з призначенням платежу: за створення інтернет-сайту.

Вказана дія сторонами не оскаржувалась та не спростовувалась.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до додатку № 2 до договору, сторони визначити, що перший етап робіт - розробка дизайну інтернет-сайту, здійснюється виконавцем протягом 12 робочих днів після отримання виконавцем передоплати від замовника.

Замовник та виконавець умовами договору визначили можливість електронного спілкування з приводу виконання роботи щодо розроблення інтеренет-сайту.

В матеріалах справи наявна копія електронної переписки між сторонами, яка велась останніми з приводу виконання першого етапу робіт по розробці дизайну інтернет-сайту.

Представники сторін в суді апеляційної інстанції не оспорювали факт ведення перемовин саме через електронну переписку та не заперечували зміст тексту такої переписки.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що відповідачем здійснювались роботи по розробці дизайну інтернет-сайту, варіанти якого направлялись представнику замовника та отримувались останнім, проте не були затверджені замовником, зі слів останнього, з причин невідповідності такого сайту бажанням замовника.

Крім того, з переписки сторін вбачається, що замовник, не погоджуючись із дизайном інтернет-сайту, запропонованим відповідачем, зазначав у своєму листі про необхідність внесення певних корективів, проте не визначав конкретного строку для усунення таких недоліків та взагалі не обговорювалось питання подальшої роботи чи можливості розірвання договору, зважаючи на те, що вказане листування відбувалось понад значні строки, визначені умовами договору для виконання першого етапу робіт.

Представником відповідача до матеріалів справи додавались докази виконання першого етапу робіт з розроблення дизайну інтернет-сайту та й позивачем по справі не заперечувався факт, що такі макети направлялись йому.

В той же час, позивач вважає, що оскільки такий дизайн не відповідав вимогам та бажанням замовника, роботи відповідачем по першому етапу виконані не були, що зумовлює розірвання договору в односторонньому випадку, відповідно до приписів норм чинного ЦК України та як наслідок такої відмови, повернення сплаченого замовником авансу.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, зважаючи на те, що умовами договору чи додатків до нього, що були узгоджені та підписані уповноваженими представниками сторін не визначено чітко якім саме має бути дизайн інтернет-сайту для його подальшого затвердження замовником, не визначено, який чітко вигляд має бути у такого сайту чи які обов`язкові елементи повинні мати місце.

Як вбачається із додатку 1 до договору, замовником було визначено, що дизайн інтернет-сайту складається: шапка сайту, яка складається з логотипу, назви сайту та навігаційного горизонтального меню, а центральна колонка розміщує текстово-графічне наповнення сайту.

Із наданих відповідачем до матеріалів справи доказів та пояснень, вбачається, що вказані вимоги виконавцем були дотримані, проте не прийняті замовником з огляду на необхідність доповнення, розширення та внесення ще додаткових змін до існуючого дизайну.

Дані вимоги вбачаються із наданої сторонами електронного листування, про те вказане не спростовує того факту, що роботи відповідачем, в обсязі обумовленому договором № 181115 та додатками до нього, були виконані.

Позивачем по справі на адресу відповідача 25.08.2016 направлялось повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку з вимогою повернення перерахованого раніше авансу в розмірі 4000 грн.

Факт направлення такого повідомлення підтверджується описом вкладення та поштовим чеком.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, при цьому строк повернення, зокрема виконаного однією зі сторін в зобов'язанні, законом окремо не встановлено.

Таким чином, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, встановлюють зобов'язання відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати, яку останній на виконання свого зобов'язання за договором перерахував відповідачу, і на яку відповідачем позивачу послуг за договором надано не було.

Як вірно було встановлено місцевим судом та це підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач приступив до виконання робіт у строк, погоджений сторонами, надавав для затвердження позивачу варіанти дизайну сайту та вносив зміни до дизайну після отримання зауважень позивача.

Розбіжності у поглядах щодо оформлення дизайну інтернет-сайту не може вважатись порушенням умов договору з боку відповідача, а отже підстави для задоволення позовних вимог про повернення відповідачем коштів позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що у разі призупинення або припинення виконання робіт зі створення інтернет-сайту та/або розірвання договору з ініціативи замовника, за умови належного виконання виконавцем умов цього договору, замовник оплачує виконавцю фактичні витрати на момент отримання повідомлення замовника, про призупинення або припинення виконання робіт за даним договором або повідомлення про розірвання договору.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору та додатків до нього, сторонами не було чітко та конкретно визначено вартість кожного етапу робіт по розробці інтернет-сайту, а визначено лише загальну вартість робіт та розмір авансового платежу, а отже суд позбавлений можливості встановити факт на яку саме суму (частину суми) відповідачем були виконані/невиконані роботи та чому відповідач, за словами позивача, повинен повернути всю суму авансового платежу, а не певну його частину.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Доводи представника відповідача, викладені, зокрема, в обґрунтуванні апеляційної скарги, спростовуються всім вище зазначеним, оскільки не знайшли свого належного підтвердження та обґрунтування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферзін", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферзін" не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферзін" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/18904/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/18904/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов