РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №910/17257/16
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_2

про стягнення 50 000 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Ігнатьєва А.І. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" про стягнення 50000,00 грн. страхового відшкодування, виплаченого заявником страхувальнику за договором №0027 від 29.04.2015р. добровільного страхування наземного транспорту.

Ухвалою від 20.09.2016р. було порушено провадження по справі №910/17257/16 та призначено її розгляд на 03.10.2016р. Одночасно, ухвалою від 20.09.2016р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

29.09.2016 позивачем через відділ діловодства суду подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду та заяву про зменшення позовних вимог, що прийнята судом, як така, що відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 припинено провадження у справі №910/17257/16 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі Страхування" судовий збір в сумі 1378 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі № 910/17257/16 скасовано, справу повернуто до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Направляючи справу на новий розгляд судом апеляційної інстанції зазначено, що оскільки відповідач перерахував страхове відшкодування у сумі 50000 грн. до винесення ухвали про порушення провадження у справі, то у суду не було правових підстав для припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, як і не було підстав для покладення на відповідача судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовною заявою.

За результатами автоматизованого розподілу справу № 910/17257/16 передано на розгляд судді Турчин С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 прийнято справу № 910/17257/16 до провадження, розгляд справи призначено на 26.01.2017.

19.01.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення п справі, у яких останній зазначає, що 28.09.2016 позивач скористався своїм процесуальним правом та звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідач після того, як позивач звернувся до суду з позовом здійснив виплату страхового відшкодування. Позивач, посилаючись на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, просив покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача.

У судове засідання 26.01.2017 з'явився представник позивача, підтримав доводи викладені в поясненнях.

Так, судом встановлено, що 29.09.2016 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн., однак, вказана заява не може бути прийнята до розгляду, оскільки судовий збір не є позовними вимогами, а тому не можна зменшити вимоги лише до суми судового збору.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2017 не з'явився.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 26.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.04.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі Страхування" (далі - страховик) та ОСОБА_3 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAUa№ 0027, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 у справі № 642/1037/16-п встановлено, що 22.01.2016 ОСОБА_2 по вул Кандаурова у м. Харкові, керуючи транспортним засобом "Газ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до зазначеної вище постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 у справі № 642/1037/16-п ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

31.03.2016 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку № від 29.02.2016, вданого ТОВ «Альфа Моторз», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 79 479,00 грн.

22.04.2016 позивач, на підставі страхового акту № КР-011008 від 20.04.2016, розрахунку суми страхового відшкодування, виплатив страхове відшкодування у розмірі 73 229,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1028 від 22.04.2016.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Газ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3594836.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Газ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику (шляхом перерахування суми страхового відшкодування на СТО), отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Газ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

У даному випадку предметом спору є стягнення з відповідача 50 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі судом порушено ухвалою від 20.09.2016, в той час як ПрАТ "СК "Альфа Страхування" перерахувало кошти у розмірі 50 000 грн. на розрахунковий рахунок ТДВ "СК "Віді-Страхування" 19 вересня 2016, тобто до порушення провадження у справі.

Оскільки відповідач перерахував страхове відшкодування у сумі 50 000 грн. до винесення ухвали про порушення провадження у справі, то зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" про стягнення 50 000 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

При цьому, суд зазначає, що ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу, встановлено право, а не обов'язок суду, покладати судові витрати на сторону, незалежно від результатів вирішення спору, якщо спір виник внаслідок неправильних дій останньої.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2017.

Суддя С.О. Турчин