номер провадження справи 33/132/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 Справа № 908/3271/16

за позовом Виробничо-будівельного кооперативу Ритм (адреса зазначена в позовній заяві: 69006, АДРЕСА_1; адреса місцезнаходження: 70420, с. Долинське Запорізького району Запорізької області, вул. Центральна, буд. 39/1)

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 1 від 05.12.2016 р.;

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № 17/16 від 09.09.2016 р.;

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-будівельний кооператив Ритм звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Запорізькій області суми 97013,54 грн. основного боргу, суми 7088,63 грн. 3% річних та суми 73177,31 грн. втрат від інфляції.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на приписи ст. ст. 526, 625, 837, 854 Цивільного кодексу України та умови кладеного між сторонами договору № 446Д-13 від 18.10.2013 р. на надання послуг з поточного середнього ремонту автопавільйону Тернівка на автомобільній дорозі Т-04-08 Павлоград-Васильківка-Новомиколаївка-Оріхів-Токмак у Новомиколаївському районі, км 84+455 (ліворуч). Вказує, що позивач у повному обсязі виконав взяті на себе за Договором зобовязання з поточного середнього ремонту, проте відповідач за виконані робити не розрахувався, у звязку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 97013,54 грн. За несвоєчасне здійснення оплати основного боргу по договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 7088,63 грн. та втрати від інфляції в сумі 73177,31 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 р. порушено провадження у справі № 908/3271/16, розгляд якої призначено на 17.01.2017 р.

Відповідач у письмовому відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції. При цьому, вказує, що за умовами Договору, а саме п. 3.1, передбачено, що розрахунки по ньому здійснюються при умові отримання коштів від головного розпорядника. За період з 28.06.2014 р. по день розгляду справи в суді, бюджетні асигнування для розрахунків по договору № 446Д-13 від 18.10.2013 р. відповідачу не надходили. Таким чином, на думку відповідача, враховуючи, що сторони договору № 446Д-13 встановили розрахунки при умові надходження коштів від головного розпорядника (п. 3.1), строк оплати було встановлено протягом пяти банківських днів з дати отримання бюджетного фінансування (п. 3.5), та виходячи з того, що грошові кошти не надходили з державного бюджету від головного розпорядника коштів, відповідач вважає, що період настання заборгованості позивачем з 27.06.2014 р. визначено необґрунтовано, тому нарахування 3% річних та втрат від інфляції є неправомірним. Як вказує у своєму відзиві відповідач, на запит Служби автомобільних доріг в Запорізькій області (відповідача) від 12.12.2016 р. № 15/1962 Управлінням Держаної казначейської служби України у Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької області повідомлено: за період з 01.06.2014р. по 05.01.2016р. на рахунок 6972 фонду 03 по КПКВК 3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування" кошти не надходили, на сплату по договору № 446Д-13 від 18.10.2013 р. грошові кошти виділені не були.

Аналітичний рахунок № 6972 був відкритий за заявою Служби від 31.12.2013 р. у відповідності до коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету / коду тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів - 3111020, та коду класифікації доходів бюджету - 03.

За цим кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету / кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів -3111020, та кодом класифікації доходів бюджету - 03, здійснюються видатки на виконання постанов Кабінету Міністрів України, а саме: Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 168 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 р. № 46 Деякі питання використання у 2014 році коштів, залучених у 2012 році під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг; Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 169 Деякі питання використання у 2014 році коштів, залучених у 2013 році під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг.

Так, відповідно до вищевказаних Постанов Кабінету Міністрів України №168 та №169, відповідач виступав замовником послуг, робіт на об'єктах будівництва та реконструкції автомобільних доріг державного та місцевого значення.

На 2014 рік за КПК 3111020 фонд 03 КЕКВ 2281 та КЕКВ 3210 по рахунку 6972 передбачено фінансування в обсязі 155222847,00грн. в тому числі: відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 169 на 2014 рік передбачено фінансування в обсязі 79354476,00 грн. для будівництва Об'єктів поточного ремонту автомобільних доріг в Запорізькій області; відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 168 на 2014 рік передбачено фінансування в обсязі 75868369,00 грн. для будівництва Об'єктів поточного ремонту автомобільних доріг в Запорізькій області.

23.06.2014 р. Державним агентством автомобільних доріг України доведено до відповідача для виконання Скоригований план фінансування дорожнього господарства у 2014 році за бюджетною програмою 3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, в тому числі 200.000 тис. грн. на облаштування нерегульованих пішохідних переходів вітчизняними комплексними системами освітлення та позначення дорожніми знаками та розміткою" за рахунок коштів, залучених під державні гарантії у 2013 році, по Службі автомобільних доріг у Запорізькій області (затверджений 23.06.2014) відповідно до п.2 Капітальні видатки (КЕКВ 3210) на будівництво автомобільних доріг загального користування було передбачено 2194,64 тис. грн., до яких входить і оплата по договору.

24.12.2014 р. були внесені зміни до лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2014 рік, відповідно до яких знято з бюджетних зобов'язань у 2014 році суму видатків 2194,64 тис. грн.

19.10.2015 р. Державним агентством автомобільних доріг України надіслано відповідачу для виконання Скоригований план фінансування дорожнього господарства у 2015 році за бюджетною програмою 3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування" за рахунок коштів, залучених під державні гарантії у 2012 - 2013 роках, по Службі автомобільних доріг у Запорізькій області (затверджений 16.10.2015), відповідно до п.2 Капітальні видатки (КЕКВ 3210) на будівництво автомобільних доріг загального користування було передбачено 2663,57 тис. грн., до яких входить і оплата по договору.

24.12.2015 р. були внесені зміни до лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2015 рік, відповідно до яких знято з бюджетних зобов'язань у 2015 році суму видатків 2663,57 тис. грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.15 № 498 (зі змінами) затверджено план фінансування на 2016 рік та доведено Службам Плани фінансування на 2016 рік по кредитним коштам. При цьому, встановлено, що згідно роз'яснення ДКСУ лімітні довідки та плани використання по кредитним коштам, доводяться Службам під фактичні надходження. Тобто, при наявності фактичних надходжень з бюджету, відповідач матиме можливість включити оплату по договору до фінансування.

Позивач з доводами відповідача не погодився, про що зазначив у своєму письмовому поясненні. Зокрема, зазначив, що посилання відповідача на ненадходження відповідних коштів як на підставу невиконання зобовязання, є необґрунтованим. Для нарахування втрат від інфляції та 3% річних не потрібно наявності встановлення вини боржника.

В судовому засіданні 17.01.2017 р. представники позивача та відповідача підтримали свої вимоги та заперечення.

В судовому засіданні 17.01.2017 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 18.10.2013 р. між позивачем (Підрядником) та відповідачем (Замовником) було укладено договір № 446Д-13 на надання послуг з поточного середнього ремонту автопавільйону Тернівка на автомобільній дорозі Т-04-08 Павлоград-Васильківка-Новомиколаївка-Оріхів-Токмак у Новомиколаївському районі, км 84+455 (ліворуч) (надалі Договір), за умовами якого, Замовник доручає, а Підрядник зобовязується надати визначені Замовником обсяги послуг з поточного середнього ремонту автопавільйону Тернівка на автомобільній дорозі Т-04-08 Павлоград-Васильківка-Новомиколаївка-Оріхів-Токмак у Новомиколаївському районі, км 84+455 (ліворуч) (далі послуги) у відповідності до діючих норм і стандартів та здати їх в обумовлені строки Замовнику.

Відповідно до п. 2.1 Договору договірна ціна послуг динамічна та визначена відповідно до державних будівельних норм і складає 98,98632 тис. грн. з ПДВ.

Згідно з п. 3.1 Договору розрахунки за надані по цьому договору послуги здійснюються на підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і Довідки про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних ДБН та підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 30 календарних днів після підписання акту та при умові отримання коштів від головного розпорядника.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що Замовник зобовязується сплачувати надані послуги по усіх складових вартості послуг згідно з вимогами ДБН; сплачувати загально-виробничі, адміністративні витрати та кошторисний прибуток в розмірі згідно з чинним законодавством та відповідно до погодженої договірної ціни.

Відповідно до п. 3.5 Договору у разі затримки бюджетного фінансування не з вини Замовника, оплата за надані послуги здійснюється протягом пяти банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування Замовник письмово повідомляє про це Підрядника, який зобовязаний негайно призупинити надання послуг з моменту отримання повідомлення.

Згідно з п. 3.6 Договору бюджетні зобовязання за договором виникають у разі наявності та в межах бюджетних асигнувань та оплачуються фінансові зобовязання за надані послуги на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та Довідок про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3) в межах виділених коштів (реального фінансування).

Відповідно до пункту 2 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобовязання по договору за спеціальним фондом бюджету виникають виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету.

Підпунктом 7.1.1 Договору визначено, що Замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Згідно з підпунктом 7.4.1 Договору Підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

Відповідно до п. 10.2 Договору термін його дії становить з 18 жовтня 2013 р. по 31 грудня 2013 р.

Додатковими угодами № 1 від 31.12.2013 р., № 4 від 31.12.2014 р. та № 5 від 25.12.2015 р. до Договору, у звязку з відсутністю фінансування у 2013 р., 2014 р. та 2015 р., термін дії договору подовжувався до 31.12.2014 р., до 31.12.2015 р. та до 31.12.2016 р. відповідно.

Додатковою угодою № 5 від 21.10.2015 р. до Договору пункт 2.1 викладено в новій редакції: Договірна ціна послуг динамічна та визначена відповідно до державних будівельних норм і складає 98,98632 тис. грн. з ПДВ. Фінансування послуг здійснюється за рахунок Спеціального фонду Державного бюджету.

На виконання умов Договору, позивачем відповідачу були надані послуги на загальну суму 97013,54 грн., про що свідчать підписані 28.05.2014 р. уповноваженими представниками та скріплені печатками підприємств Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і Довідка про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3).

За твердженням відповідача, за період з 28.06.2014 р. по день розгляду справи в суді, бюджетні асигнування для розрахунків по Договору, відповідачу не надходили.

Позовні вимоги про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Запорізькій області суми 97013,54 грн. основного боргу за договором № 446Д-13 від 18.10.2013 р., суми 7088,63 грн. 3% річних та суми 73177,31 грн. втрат від інфляції, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. (Аналогічні норми містяться в статтях 173 175 Господарського кодексу України).

Позовні вимоги ґрунтуються на Договорі, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Стаття 837 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з частиною 1 статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 4 статті 882 ЦК України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Пунктами 3.1, 3.5 та 3.6 Договору визначено, що розрахунки за надані по цьому договору послуги здійснюються на підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і Довідки про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних ДБН та підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 30 календарних днів після підписання акту та при умові отримання коштів від головного розпорядника. У разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за надані послуги здійснюється протягом пяти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування замовник письмово повідомляє про це підрядника, який зобовязаний негайно призупинити надання послуг з моменту отримання повідомлення. Бюджетні зобовязання за договором виникають у разі наявності та в межах бюджетних асигнувань та оплачуються фінансові зобовязання за надані послуги на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та Довідок про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3) в межах виділених коштів (реального фінансування).

Враховуючи підписання сторонами 28.05.2014 р. Акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і Довідки про вартість виконання будівельних робіт /та витрат/ (форма № КБ-3), робота на суму 97013,54 грн. вважається прийнятою. Таким чином, у позивача виникло до відповідача право вимоги оплати за виконані ним роботи.

Виконання позивачем робіт на суму 97013,54 грн. за договором № 446Д-13 від 18.10.2013 р., вбачається також з підписаного представниками обох сторін та скріпленого печатками підприємства акту звірки від 17.01.2017 р., оригінал якого долучено до матеріалів справи.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Проаналізувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивач, який належним чином виконав свої зобовязання за договором, позбавлений способів захисту своїх законних прав, окрім судового.

Судом відхиляється посилання відповідача на відсутність бюджетного призначення на фінансування виконаних робіт, оскільки така обставина не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 3-28гс12 від 15.05.2012 р. та рішеннях Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (від 18.10.05) та у справі Бакалов проти України (від 30.11.04).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним договірних зобовязань.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача суми 97013,54 грн. основного боргу є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно з якою зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача суми 97013,54 грн. основного боргу правомірною та доведеною, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього: 3% річних та інфляційних витрат заявлені позивачем обґрунтовано, виходячи з їх правової природи.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство. При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період.

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. За заявлений позивачем період (з 28.06.2014 р. по 02.12.2016 р.), належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 7073,31 грн., але не суму 7088,63 грн., яку заявлено позивачем до стягнення, тому в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

При цьому, вимога про стягнення втрат від інфляції (за період з липня 2014 р. по жовтень 2016 р.) в сумі 73177,31 задовольняється судом у повному обсязі.

Суд також вважає обґрунтованим початок нарахування позивачем 3% річних з 28.06.2014 р. та інфляційних втрат з липня 2014 р., оскільки це відповідає положенням пункту 3.1 договору, тобто через 30 календарних днів після підписання 28.05.2014 р. акту форми № КБ-2в.

Отже, позов задовольняється частково.

Щодо доводів відповідача про неправомірне нарахування позивачем 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає наступне:

Стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобовязання, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні втрати та 3% річних).

В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Частина 2 статті 625 ЦК України визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобовязання. По-перше, боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. По-друге, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому слід зазначити, що інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання є правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи приписи статей 611 та 625 Цивільного кодексу України, суд наголошує, що право кредитора вимагати сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Крім того, за змістом п.1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Отже, для нарахування втрат від інфляції та 3% річних не потрібно встановлення наявності вини боржника.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) на користь Виробничо будівельного кооперативу Ритм (юридична адреса: 70420, Запорізька область, с. Долинське, вул. Центральна, 39/1; адреса для листування: 69006, АДРЕСА_2, ) суму 97013 (девяносто сім тисяч тринадцять) грн. 54 коп. основного боргу, суму 7073 (сім тисяч сімдесят три) грн. 31 коп. три відсотки річних, суму 73177 (сімдесят три тисячі сто сімдесят сім) грн. 31 коп. втрат від інфляції та суму 2658 (дві тисячі шістсот пятдесят вісім) грн. 93 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 20.01.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко