номер провадження справи 32/163/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 Справа № 908/3166/16

За позовом: Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69 а)
про стягнення 17 664 грн.
Суддя Колодій Н.А.

Представники:
від позивача: Гордієнко В.І. (дов. № 220/498/д від 28.12.16)
від відповідача: Хартизова Т.В. (дов. б/н від 29.12.16)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача суми 4224 грн. пені та суми 13440 грн. штрафу.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.12.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3166/16, судове засідання призначено на 25.01.2017р.
25.01.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.
Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання умов договору поставки № 286/3/15/387 від 09.09.2015р. відповідач повинен був поставити товар у строк до 30.10.2015р. включно. Однак, в порушення умов договору поставка товару була здійснена з порушенням строку. У зв`язку з чим, Міністерство оборони України, на підставі ст.ст. 11, 509, 509, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 193, 218, 230, 231 ГК України, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 4224 грн. та штраф в розмірі 13440 грн.
Відповідач у судовому засіданні зазначив, що дійсно товар поставлено з порушенням строку визначеного умовами договору, однак кількість днів прострочки поставки становить не 11 днів, як зазначив позивач, а 10 днів. Отже нарахування позивачем штрафу в розмірі 13440 грн. є безпідставним. Що стосується стягнення пені в розмірі 4224 грн., то позивач простить зменшити її розмір на 80% до суми 768 грн. Зазначена позиція та клопотання про зменшення пені також викладені відповідачем у відзиві, який надійшов до суду 25.01.2017р.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2015р. між Міністерством оборони України (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (постачальник, відповідач) був укладений договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/387, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (лот. 2 Сорочка формена «Фланелівка»), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п. 1.1).
Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією. Так, відповідно до специфікації сторонами визначено: строк поставки товару до 30.10.2015р. (включно), кількість товару 400 шт., ціна товару 400 грн. без ПДВ, загальна ціна товару 192000 грн.
Відповідно до п. 5.1 договору місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Згідно з рознарядкою Міністерства оборони України, відповідачу сплановано відвантаження товару у військову частину НОМЕР_1 (46 ОЦЗ), за адресою: 65401, м. Одеса, вул. Хуторська, 99.
У пункті 5.3 договору визначено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.
Пунктом 6.3.2 договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.
Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору у відповідності до рознарядки позивача, відповідач здійснив поставку товару у військову частину НОМЕР_1 . Однак поставка товару була здійснена з порушенням строку передбаченого умовами договору, а саме: 10.11.2015р.
Факт поставки товару у місце призначення 10.11.2015р. підтверджується: актом приймання контролю (якості) № 1, в якому відображено, що вироби завезені в частину № А2456 10.11.2015р., та видатковою накладною № РН-11/10/01 від 10.11.2015р., складеною представниками відповідача та в/ч НОМЕР_1 .
Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строку поставки.
Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір.
Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач договірних зобов`язань належним чином не виконав, поставку товару здійснив з порушенням строку, передбаченого умовами договору 286/3/15/387 від 09.09.2015р.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно зі ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); - за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Умовами п. 7.3.4 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.
Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 4224 грн. (0,2% вартості товару) за період з 31.10.2015р. по 10.11.2015р. та штраф в розмірі 13440 грн. (7% вартості товару)
Нарахування позивачем пені є обґрунтованим та законним. Однак перевіривши розрахунок пені, суд вважає за необхідне скорегувати його в частині визначення періоду, оскільки день фактичної поставки товару не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені. Так, пеня повинна нараховуватися з 31.10.2015р. по 09.11.2015р., сума пені, при цьому, становить 3840 грн.
Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 3840 грн.
Що стосується вимог про стягнення штрафу в розмірі 13440 грн., то суд не вбачається підстав для задоволенні даної вимоги, у зв`язку з наступним.
Нормами ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 230 ГК України, ст. 610 ЦК України визначено, що головною умовою для стягнення, в даному випадку, штрафу є встановлення факту прострочення боржником виконання зобов`язання. При цьому, штрафні санкції застосовуються на підставах та у порядку, передбачених, зокрема, договорами.
Приписами ж п. 7.3.4 договору передбачено нарахування штрафу у розмірі 7% від вартості договору за прострочення поставки товару понад 10 днів. Виходячи зі змісту даного пункту, умовою для нарахування штрафу є порушення зобов`язання з поставки товару на 11 та більше днів.
При розгляді даної справи судом встановлено, що поставка товару здійснена відповідачем 10.11.2015р. (строк поставки товару, відповідно до п. 1.2 договору до 30.10.2015р. включно. Тобто, прострочка поставки товару становить 10 днів.
Враховуючи відсутність прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за договором № 286/3/15/387 від 09.09.2015р. понад 10 днів, вимоги про стягнення штрафу в розмірі 13440 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.
У судовому засіданні 25.01.2016р. представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру пені на 80% до суми 768 грн. Зазначене клопотання також викладене у відзиві на позовну заяву.
Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З приписів п. 3.17.4 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» від 26.12.2011р. № 18 вбачається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, враховуючи, що розмір пені (3840 грн.) не є надмірно завеликим, а також те, що фінансовий стан боржника не є поважною причиною для звільнення останнього від сплати штрафних санкцій за порушення взятих на себе зобов`язань, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені. У задоволенні клопотання відмовлено.
Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А; ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ) суму 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. пені, суму 299 (двісті дев`яносто дев`ять) грн. 57 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Повне рішення складено 31.01.2017р.

Суддя Н.А. Колодій