РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017Справа № 910/23848/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-ІВЦ"
простягнення 108 276 грн 51 коп.
Представники:
від позивача: ОСОБА_1;
від відповідача: не з'явились,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-ІВЦ" про стягнення 108 276 грн 51 коп. заборгованості за договором про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016, в тому числі: 102 500 грн 00 коп. основного боргу, 4 715 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 061 грн 51 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016 не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 102 500 грн 00 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 4 715 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 061 грн 51 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23848/16 та справу призначено до розгляду на 30.01.2017.

Представник відповідача у судове засідання 30.01.2017 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, за адресами, зазначеними на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 30.01.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 30.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпульс-ІВЦ" (замовник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець за договором) укладено договір про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надання послуг із консультування в питаннях бухгалтерського та податкового обліку, проведення експертизи щодо програмного забезпечення,налаштування автоматизованого робочого місця бухгалтера, проведення досліджень та тестувань програмного забезпечення для будівельних компаній та інших організацій, розробляє та забезпечує загальну концепцію програмного забезпечення в порядку, в обсязі й на умовах, визначених договором та відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з пунктом 5.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 10.04.2019.

У відповідності до положень пунктів 3.1 та 3.2 договору замовник сплачує виконавцю суму у розмірі 30 % від доходу по замовленням клієнтів, які виконувались виконавцем, але не менше ніж 7500 гривень щомісяця. Замовник здійснює оплату послуг виконавця на протязі 5 днів після отримання грошових коштів від клієнтів на банківський рахунок замовника, або не пізніше третього числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, у розмірі, що визначена в пункті 3.1 підсумком за місяць та вказується в акті виконаних послуг за місяць, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі отримання замовником авансів, розрахунок із виконавцем здійснюється аналогічно.

Положеннями пункту 4.2 договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг протягом трьох робочих днів із моменту отримання чи в той самий строк направити виконавцю мотивовану відмову у випадку, якщо зазначені в акті послуги не відповідають фактично наданим виконавцем згідно з умовами цього договору та вимогами, установленими чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договором про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016 позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 102 500 грн 00 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи, підписаним представниками та скріпленим печатками сторін, актом наданих послуг від 18.07.2016.

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг згідно з договором про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 102 500 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг на суму 102 500 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016 та факту наявності заборгованості за отримані послуги у розмірі 102 500 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 102 500 грн 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4 715 грн 00 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з вересня 2016 року по жовтень 2016 року, та 1 061 грн 51 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 04.08.2016 по 07.12.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором про надання послуг із консультування та експертизи в питаннях бухгалтерського обліку від 10.04.2016, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 715 грн 00 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з вересня 2016 року по жовтень 2016 року, та 1 061 грн 51 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 04.08.2016 по 07.12.2016, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-ІВЦ" (02090, м. Київ, вул. Володимира Сосюри, буд. 7, ідентифікаційний код 39556683) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 102 500 (сто дві тисячі п'ятсот) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 715 (чотири тисячі сімсот п'ятнадцять) грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 061 (одна тисяча шістдесят один) грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 1 624 (одна тисяча шістсот двадцять чотири) грн 15 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 02.02.2017

Суддя Н.Б. Плотницька