ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року Справа № 904/6159/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Вечірко І.О., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №3 від 01.10.2016 р.;

від відповідача представник у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 року у справі №904/6159/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод підіймально-транспортного обладнання", м. Харків

до: публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград

про стягнення 256 836 грн. 37 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016р. (суддя Рудь І.А.) у даній справі замінено Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК "Павлоградвугілля", у звязку зі зміною найменування. Позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК "Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод підіймально-транспортного обладнання" 199 606 грн. 80 коп. основного боргу, 41 271 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 7 005 грн. 38 коп. 3% річних, 3 718 грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару.

Не погодившись з зазначеним рішенням, публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що відповідно до п. 4.7 ОСОБА_2 датою поставки товару, є дата вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах тобто, при розрахунку позивачем взята одна й та сама дата не дивлячись на те, що фактично поставки відбувалися у різні дати, про що свідчать відмітки на видаткових накладних у звязку із чим надав контррозрахунок 3% річних. Однак, відносно видаткових накладних які не мстять дат вказаних покупцем, суд не звернув увагу на умови договору, щодо видаткової накиданої № 219 на суму 119 880,00 грн. від 05.11.14р. та видаткової накиданої №236 на суму 7 560,00 грн. від 04.12.14р. На думку скаржника, судом не вірно обрано період для неустойки, 3% річних та інфляції.

Отже, позивачем не доведено факт порушення відповідачем строку виконання грошового зобовязання по видатковим накладним на яких не міститься дати вказаної покупцем. Тому відсутні підстави для застосування до відповідача заходів судового примусу у вигляді стягнення суми грошового зобовязання, пені, відсотків річних, інфляційних.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.16р. апеляційну скаргу призначено до розгляду на 20.12.16р.

В судовому засідання 20.12.16р. розгляд апеляційної скарги відкладено до 17.01.17р.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача (скаржник) не використав своє право бути присутнім у судових засіданнях, хоча товариство належним чином повідомлялося про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

27.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецький завод підіймально-транспортного обладнання" (постачальник) укладений договір поставки №403- ПУ (надалі - Договір) (а.с. 18-15)

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, передбаченим ОСОБА_2, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі - продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному ОСОБА_2 та Специфікаціях, які є невід'ємною частиною ОСОБА_2; покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію відповідно до умов даного ОСОБА_2.

Відповідно до п. 4.1 ОСОБА_2 поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості по цінам, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами специфікації до даного ОСОБА_2.

Згідно п. 4.7 ОСОБА_2 датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

За приписами п. 5.1 ОСОБА_2 - загальна сума ОСОБА_2 визначається загальною сумою всіх Специфікацій, які являються невідємною частиною даного ОСОБА_2. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна сума ОСОБА_2, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, вказаної у відповідних Специфікаціях до ОСОБА_2. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає 0, якщо інше не обумовлено сторонами в відповідних специфікаціях до ОСОБА_2. В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума ОСОБА_2 не повинна перевищувати суму еквівалентну 39 000 000, 00 грн. (тридцять девять мільйонів гривень 00 копійок) з ПДВ на дату укладення ОСОБА_2. Сума ОСОБА_2 може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної Додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Пунктом 5.2 ОСОБА_2 сторони узгодили, що ціна на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних Специфікаціях до ОСОБА_2.

За умовами п. 5.4 ОСОБА_2, в редакції додаткової угоди від 23.04.2014р., розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) робочих днів з 90 (девяностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку й при умові наданняпостачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 ОСОБА_2. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених відповідно до розділу 2 цього ОСОБА_2.

За умовами п. 8.1 ОСОБА_2 він набирає чинності з 01 січня 2014 року при умові його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разі належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії ОСОБА_2 встановлюється до 31.12.2015р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов ОСОБА_2 та Специфікацій від 31.07.2014р., 30.10.2014р., 23.05.2014р., 04.08.2014р., 30.10.2014р., 11.06.2014р. позивач поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 199 606 грн. 00 коп., який був прийнятий відповідачем, що підтверджується наступними видатковими накладними: - №219 від 05.11.2014р. на суму 119 880 грн. 00 коп., -№ 236 від 04.12.2014р. на суму 7 560 грн. 00 коп.; - № 237 від 04.12.2014р. на суму 13 920 грн. 00 коп.; - № 249 від 15.12.2014р. на суму 10 200 грн. 00 коп.; - № 250 від 15.12.2014р. на суму 10 200 грн. 00 коп.; - № 251 від 15.12.2014р. на суму 2 760 грн. 00 коп.; - № 253 від 15.12.2014р. на суму 21 900 грн. 00 коп.; - № 252 від 15.12.2014р. на суму 13 186 грн. 80 коп. (а.с. 34 38, 40-42)

Відповідач свої зобовязання по оплаті вартості поставленого товару у визначені ОСОБА_2 строки не виконав, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 199 606 грн. 00 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 7 005 грн. 38 коп. за період з 17.03.2015р. по 16.05.2016р. та інфляційне збільшення в розмірі 50 224 грн. 19 коп. за період з квітня 2015р. по квітень 2016р.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. ОСОБА_2 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно п. 1 ст. 202, п. 1ст. 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено що, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 зазначеного кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 199 606 грн. 00 коп., який був прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковими накладними. (а.с. 34 38, 40-42)

Проте, відповідач свої зобовязання по оплаті вартості поставленого товару у визначені ОСОБА_2 строки не виконав у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 199 606 грн. 00 коп.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 4 договору сторони погодили строки та умови щодо поставки продукції.

Відповідно до пунктів п. п. 4.7, 5.4 ОСОБА_2, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав: - за видатковою накладною № 219 від 05.11.2014р 09.02.2015р; - за видатковою накладною № 236 від 04.12.2014р. 24.03.2015р.; - за видатковою накладною № 237 від 04.12.2014р. 24.03.2015р.; - за видатковою накладною № 249 від 15.12.2014р. - 07.04.2015р.; - за видатковою накладною № 250 від 15.12.2014р. 07.04.2015р.; - за видатковою накладною № 251 від 15.12.2014р. 31.03.2015р.; - за видатковою накладною № 252 від 15.12.2014р 31.03.2015р.; - за видатковими накладними № 253 від 15.12.2014р. 31.03.2015р.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна умов не допускається.

За ст. 526 ЦК України, що кореспондується з ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з допущеним простроченням виконанням грошового зобовязання позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 7 005 грн. 38 коп. за період з 17.03.2015р. по 16.05.2016р. та інфляційне збільшення в розмірі 50 224 грн. 19 коп. за період з квітня 2015р. по квітень 2016р.

Матеріалами справи доведено факт неналежного виконння відповідачем своїх, визначених договором майново-господарських зобов'язань перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при проведенні розрахунку позивачем не враховані умови п. п. 4.7, 5.4 ОСОБА_2 та вищенаведені приписи законодавства, у звязку із чим згідно перерахунку, здійсненого судом, з урахування дати виникнення зобовязання відповідача сплатити вартість товару за кожною поставкою в межах заявлених позивачем періодів, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальному розмірі 41 271 грн. 25 коп.

Водночас, судом першої інстанції правомірно встановлено, що розмір 3% річних за розрахунком суду є більшим, ніж заявлено позивачем. Проте, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення 3% річних у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи наведені обставини справи та приписи законодавства, апеляційний господарський суд за результатами перевірки розрахунку позивача 3% річних та інфляційних втрат дійшов висновку про те, що відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_2 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 199 606 грн. 80 коп. основного боргу, 41 271 грн. 25 коп. інфляційних втрат та 7 005 грн. 38 коп. 3% річних є обґрунтованими.

Щодо посилання скаржника на те, що судом не вірно обрано період для неустойки, 3% річних та інфляції, щодо видаткових накиданих № 219 на суму 119 880,00 грн. від 05.11.14р. та №236 на суму 7 560,00 грн. від 04.12.14р., судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з контррозрахунку відповідач надав копію видаткової накладної №236 на суму 7 560,00 грн. від 04.12.14р. та зазначив, що фактичною датою отримання товару по ній є 18.12.14р. та відповідно надав по ній контрозрахунок. Відносно видаткової накладної №219 на суму 119 880,00 грн. від 05.11.14р. відповідач не надав заперечень відносно дати отримання товару. Отже, доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно положень ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а згідно з приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав заперечень щодо позовних вимог та сум, які підлягають стягненню, отримання товару та обовязку оплати за отриманий товар.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016р. у справі №904/6159/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов