РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017Справа №910/21259/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГОССТРАХ" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 11 759,97 грн., за участю представників позивача - Діденка І.В., довіреність №Є 37.7.0.0/Д1084, відповідача - Жигальської Ю.Ю. довіреність №ГН-7-Ю/2017,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 11759,97 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2015 року в місті Києві по вул. Тимошенка, 25 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Fiat Grande Punto» д.н. НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб), під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Богдан» д.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11 759,97 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан» д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року, порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.12.2016 року.

Представник відповідача 16.01.2016 року надав через канцелярію господарського суду м. Києва відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в позові.

16.01.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 23.01.2017 року.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки відділу ДАІ Оболонського району РУ ГУ МВС України в м. Києві та постанови Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/4517/15-п від 06.05.2015 яка залишена в силі постановою Апеляційного суду міста Києва у справі №33/796/841/2015 від 07.07.2015 року та постановою ВГСУ у справі №910/222/15-г від 15.07.2015 року ( в частині встановлення вини ОСОБА_4 на вул. Тимошенка, 25 в м. Києві 30.03.2015 року ОСОБА_4 керуючи автобусом «Богдан» д.н. НОМЕР_2 не врахував дорожню обстановку і під час об'їзду перешкоди не дотримав безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.13.1, 13,3 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_3.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору страхування наземного транспорту №КЗТОАХ від 28.09.2011 року.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №1151/04/15, акту виконаних робіт на ремонт автомобіля від 14.04.2015 року та рахунку на оплату №СА-00000229 від 14.04.2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП склав 12 379,47 грн.

Як вбачається з страхового акту № И-546 від 24.04.2015 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 11 759,97 грн. (з урахуванням франшизи 619,50 грн. яка передбачена умовами договору).

Зазначені кошти в розмірі 11 759,97 грн. позивачем були виплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 1623 від 27.04.2015 року, №3 від 28.04.2015 року.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем «Богдан», д.н. НОМЕР_2 який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_3, керував ОСОБА_4.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Богдан» д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку.

Тому ОСОБА_4 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_3, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля «Богдан» д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", про що було укладено договір (поліс) № АІ/40218521 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Богдан» д.н. НОМЕР_2, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю НОМЕР_3, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, ліміту відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а саме у розмірі 11 759,97 грн. виплаченого страхового відшкодування .

Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте доводи відповідача про те, що позивачем до суду не надано належних доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме належним чином засвідченої копії постанови Апеляційного суду міста Києва від 07.07.2015 року спростовується наданою позивачем 19.01.2017 року належним чином засвідченою копією постанови Апеляційного суду міста Києва від 07.07.2015 року.

Посилання відповідача, що судовий збір слід покласти на позивача з тих підстав, що позивач не звертався до нього в досудовому порядку, а відразу звернувся до суду є необґрунтованим оскільки кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту (рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002).

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГОССТРАХ" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32; код 33248430) 11 759(одинадцять тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 97 коп. страхового відшкодування та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 31.01.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна