ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р.Справа № 922/3880/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро", с. Іванівка
до відповідача 1: Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, с. Докучаєвське відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет", с. Тернова
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № б/н від 05.12.2016 року);

від відповідача 1: ОСОБА_2 (директор);

від відповідача 2: ОСОБА_3 (дов. № б/н від 04.03.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет" (відповідач 2) про стягнення солідарно коштів у розмірі 107 463, 96 грн. з яких 61 620,00 грн. сума основного боргу, 37 795, 85 грн. - пеня, 5 431, 73 грн. - інфляційні нарахування, 2 616,32 грн. - 3 проценти річних та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем 1 та відповідачем 2 зобов'язань за договором підряду № 5 від 11.05.2015 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою суду від 16.11.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 28.11.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

28.11.2016 року відповідач 2 через канцелярію суду надав відзив вх. № 40459 у якому зазначає, що позовні вимоги у розмірі 107 463, 96 грн. вважає обґрунтованими та визнає у повному обсязі (т. 1, а.с. 42).

28.11.2016 року відповідач 2 через канцелярію суду надав клопотання вх. № 40581 про долучення оригіналу довіреності на представника до матеріалів справи.

28.11.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 40583 про долучення документів до матеріалів справи.

13.12.2016 року відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив вх. № 42614 на позовну заяву у якому просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог та надав документи для долучення до матеріалів справи.

13.12.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 42785 у якому просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку із необхідністю надання додаткових документів у справі.

16.12.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 43174 про долучення документів до матеріалів справи.

16.12.2016 року відповідач 2 через канцелярію суду надав клопотання вх. № 43175 про долучення документів до матеріалів справи та додаткові пояснення у яких зазначає, що довіреності на ОСОБА_4 підтверджують факт наявності повноважень на вчинення правочинів та право підпису документів. Тому ОСОБА_4 на момент укладання договору № 5 від 11.05.2015 року мала повноваження на його підписання.

16.12.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 43176 на відзив з документами для долучення до матеріалів справи.

21.12.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 43783 про долучення документів до матеріалів справи.

27.12.2016 року відповідач 2 у судовому засіданні надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було зареєстровано у канцелярії суду за вх. № 4451.

27.12.2016 року позивач у судовому засіданні надав клопотання у якому просить суд продовжити строк розгляду справи у відповідності до вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України, яке було зареєстровано у канцелярії суду за вх. № 44512.

16.01.2017 року позивач у судовому засіданні надав клопотання про долучення оригіналу довіреності на представника до матеріалів справи. Дане клопотання було зареєстровано у канцелярії суду за вх. № 1183.

16.01.2017 року відповідач 1 у судовому засіданні надав пояснення у яких зазначає, що у Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва обліковується та використовується одна печатка із найменуванням та кодом ЄДРПОУ підприємства. Дані пояснення були зареєстровані у канцелярії суду за вх. № 1184.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених у наданому до суду позові та додаткових документах.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача 1 проти задоволення позову заперечував у повному обсязі із підстав викладених у наданому до суду відзиві та просив суд відмовити у його задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача 2 надав пояснення щодо спірних правовідносин.

Щодо заявленого 27.12.2016 року позивачем клопотання вх. № 44512 про продовження строку розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Суд дослідивши матеріали справи та надане позивачем клопотання про продовження строку розгляду справи прийшов до висновку про відмову у його задоволенні у звязку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно із частиною 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.01.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 26.01.2012 року між Державним підприємством "Навально-дослідним господарством "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва в особі директора ОСОБА_4 (далі - сторона 1, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рассвет" в особі генерального директора ОСОБА_5 (далі - сторона 2, відповідач 2) укладено договір № б/н про спільний обробіток земельної ділянки (т. 1, а.с. 28-32).

11.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (далі-підрядник, позивач) та Державним підприємством "Навально-дослідним господарством "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (далі - замовник, відповідач 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рассвет" (далі- замовник, відповідач 2) які діють на підставі договору № б/н про спільний обробіток земельної ділянки від 26.01.2012 року в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності до договору про спільний обробіток земельної ділянки укладено договір підряду № 5 (т. 1, а.с. 24-26).

Відповідно до пункту 9.1. сторони погодили, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності) сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (т. 1, а.с. 26).

За змістом пункту 1.1. договору, підрядник зобов'язується на свій ризик відповідно до завдань замовника виконати сільськогосподарські роботи закриття вологи, культивація, каткування, збирання зернових та технічних культур, оранка, посів, дискування, чизелювання згідно параметрів та об'ємів, а замовник зобов'язується прийняти виконані підрядником сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість у порядку та строки, визначені даним договором.

Підрядник забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим договором, у термін з 12.05.2015 року по 31.12.2015 року (пункту 2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору, вартість робіт за договором визначається виходячи з обсягів фактично виконаних робіт та розцінки у тому числі ПДВ і сплачується замовником підряднику шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок підрядника, зазначений у даному договорі.

Загальна вартість сільськогосподарських робіт, фактично виконаних підрядником за даним договором, фіксується сторонами в акті прийомки - передачі виконаних робіт (пункт 3.2. договору).

За змістом пункту 3.4. договору, неоплачена вартість робіт сплачується замовником підряднику по факту за виконані роботи на підставі Акту прийомки-передачі виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання (т. 1, а.с. 24).

Прийомка-передача виконаних робіт (результату виконаних робіт) здійснюється шляхом підписання акту прийомки-передачі виконаних робіт, що надається підрядником замовнику в день закінчення виконаних робіт (пункту 4.1. договору).

17.05.2015 року між сторонами було підписано Акт № 01 прийомки-передачі виконаних робіт по договору підряду № 5 від 11.05.2015 року.

Відповідно до пункту 1 акту, підрядник передає, а замовник приймає роботи по посіву сої (результат роботи), що виконані за договором підряду № 5 від 11.05.2015 року, який був укладений між підрядником та замовником, за умовами якого підрядник виконав сільськогосподарські роботи з 11 по 17.05.2015 року зокрема: в об'ємі 308,1 на загальну суму 61 620, 00 грн.

Сторони посвідчують, що роботи виконані повністю та відповідають необхідним параметрам та іншим умовам згідно договору. Зауважень та претензій по виконаній роботі замовник не має (пункт 2 акту) (т. 1, а.с. 27).

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору із урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи укладений між позивачем та відповідачем 1 та відповідачем 2 договір є договором підряду.

Згідно частини 2 статті 317 Господарського кодексу України, загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до вимог статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Як зазначав позивач в позовній заяві та під час розгляду справи, останній виконав надані відповідачем 1 та відповідачем 2 (замовником) передбачені умовами договору підряду сільськогосподарські роботи, однак відповідач 1 та відповідач 2 зазначені роботи прийняли на суму що становить 61 620, 00 грн., але відмовляються оплачувати, що є неналежним виконанням ним своїх зобовязань по договору у звязку із чим за ними утворився борг.

У зв'язку із вищевикладеним, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів про солідарне стягнення із відповідача 1 та відповідача 2 суми боргу.

Як вбачається із матеріалів справи № 922/3880/16 у матеріалах справи наявний акт від 17.05.2015 року прийомки - передачі виконаних робіт по договору підряду № 5 від 11.05.2015 року на суму 61 620, 00 грн. (т. 1, а.с. 27) який прийнятий та підписаний уповноваженими представниками стороні.

Згідно з приписами статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Вищевказана правова позиція знайшла своє відображення у пункті 6 оглядового листа від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом пункту 3.4. договору, неоплачена вартість робіт сплачується замовником підряднику по факту за виконані роботи на підставі Акту прийомки-передачі виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання (т. 1, а.с. 24).

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приймає до уваги, що відповідачами (замовниками) при отриманні сільськогосподарський робіт не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання позивачем (підрядником) прийнятих за договором зобов'язань, що надається замовником. В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним договору.

Оскільки замовник із жодними зауваженнями чи претензіями до позивача не звертався, доказів протилежного суду не надав і, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного договору, зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем сільськогосподарських робіт відповідно до пункту 3.4. договору, не виконав, у зв'язку із чим у замовника (відповідача 1 та відповідача 2) виникла перед позивачем заборгованість за виконані сільськогосподарські роботи з посіву сої у розмір 61 620, 00 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо посилання відповідача 1 на те, що договір який укладено між сторонами, та договір про спільну діяльність № б/н від 26.01.2012 року, укладений стороною, яка не є юридичною особою що є порушенням норм Цивільного та Господарського кодексів України, а також договір не містить дані, щодо вартості робіт, які надаються за договором, та не скріплені печаткою відповідача 1 та відповідача 2, на думку відповідача 1 зазначений договір не порушує ні прав ні обов'язків для сторін за договором, суд зазначає наступне.

За приписами статті 80 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до вимог статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено поняття цивільної дієздатності юридичної особи та передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Як вбачається із матеріалів справи, договір підряду № 5 від 11.05.2015 року був підписаний сторонами з метою виконання цілей, передбачених договором про спільний обробіток земельної ділянки № б/н від 26.01.2012 року, укладеним між відповідачем 1 та відповідачем 2, предметом якого є зобовязання сторін щодо обєднання зусиль для досягнення господарських цілей, у рамках чинного законодавства України, спільного оброблення земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1 500,00 га для вирощування зернових культур, вирощування олійних культур, вирощування буряків, оптової торгівлі зерном, насінням та кормами для тварин, заготівлі, виробництво та переробка сільськогосподарської продукції, надання послуг у сфері сільського господарства (т. 1, а.с. 28).

Відповідно до вимог статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватись на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників.

За змістом статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Таким чином, аналіз змісту договору про спільний обробіток земельної ділянки б/н від 26.01.2012 року надає суду підстави для висновку, що даний договір про спільну діяльність пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності та є договором простого товариства.

Статтею 1135 Цивільного кодексу України встановлено порядок ведення спільних справ учасників, зокрема, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.

У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства. Рішення щодо спільних справ учасників приймаються учасниками за спільною згодою, якщо інше не встановлено договором простого товариства.

Відповідно до пункту 1.1. додатку № 2, № 3 до договору про спільний обробіток земельної ділянки від 26.01.2012 року сторони погодили змінити пункт 5.1. договору від 26.01.2012 року, керуючись підпунктом 64,6 статті 64, статті 133 Податкового кодексу України та наказу ДПА № 113 від 28.02.20111 року та встановили, що керівництво спільною діяльністю, ведення спільних справ доручається стороні 1 (Державному підприємству "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва).

Відповідно до пункту 1.3. сторона 1 (Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва) є повноважним представником сторони 2 (Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет") у питаннях здійснення спільної діяльності відповідно до цього договору та здійснює усі необхідні юридичні дії для виконання договору (т. 1, а.с. 35-36).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторона 1 (Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва) є повноважним представником сторони - 2 (Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет") у питаннях здійснення спільної діяльності відповідно до умов договору.

Нормами цивільного законодавства передбачено, що сторони договору про спільну діяльність, якими можуть бути як юридичні так і фізичні особи, зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

А отже, при укладенні договору про спільну діяльність від 26.01.2012 року відповідачами було визначено учасника на якого покладаються повноваження ведення справ спільної діяльності, у тому числі і укладення правочинів, необхідних для досягнення цілей та результатів, визначених договором про спільну діяльність. Тому стороною на яку покладено обовязок ведення спільних справ та уповноважено діяти від імені іншого учасника договору є Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва.

Таким чином, вищевикладені посилання відповідача 1 не приймаються судом, оскільки є безпідставними та такими, що суперечать приписам статей 1130, 1135 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, договір підряду № 5 від 11.05.2015 року був підписаний відповідачем 1 в особі керівника підприємства ОСОБА_4, який на підставі пункту 1.3 додатків № 2 та № 3 до договору про спільну діяльність від 26.01.2012 року та відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 1135 Цивільного кодексу України, діяв як повноважний представник відповідача 2 у межах договору про спільну діяльність від 26.01.2012 року та був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності.

За приписами частини 2 статті 1138 Цивільного кодексу України, якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Спільна діяльність відповідачів, яка велась на підставі договору про спільний обробіток земельної ділянки № б/н від 26.01.2012 року має всі ознаки притаманні простому товариству, що передбачені вимогами цивільного законодавства, оскільки при укладенні договору сторони обєднали свої зусилля та вклади, для спільного обробітку земельної ділянки з метою отримання прибутку, зареєстрували у податкових органах даний договір, вели окремий облік цих господарських операцій та несли витрати, необхідні для досягнення цілей визначених договором.

Також, суд не приймає твердження відповідача 1 в частині відсутності повноважень у ОСОБА_4 на укладення договору підряду № 5 від 11.05.2015 року, оскільки остання з 26.01.2015 року була звільнена з посади директора Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва у звязку із закінченням дії контракту від 23.01.2012 року, з огляду на наступне.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, імя, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1 від 11.12.2016 року, станом на 04.08.2015 року керівником та підписантом Державного підприємства "Навчально - дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва значиться ОСОБА_4 (т. 1 .а.с. 110-116).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про безпідставність доводів відповідача 1 оскільки у день підписання договору підряду № 5 від 11.05.2015 року, ОСОБА_4, згідно відомостей що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, була керівником та підписантом Державного підприємства "Навчально - дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, а отже мала повноваження на укладання вказаного договору та мала право представляти спільні інтереси відповідачів за договором про спільний обробіток земельної ділянки відповідно до наданих відповідачем 2 (товариством з обмеженою відповідальністю "Рассвет" в особі ОСОБА_5Є.) довіреностей № 1 від 226.04.2012 року, № 2 від 04.05.2012 року, № 1 від 01.01.2013 року, № 1 від 01.04.2014 року, № 1 від 01.01.2015 року (т. 1, а.с. 97-101).

Також судом не приймаються заперечення відповідача у частині того, що акт прийому-передачі виконаних робіт від 17.05.2015 року скріплено печаткою не відповідача 1 та не відповідача 2, а печаткою "Для договорів про спільний обробіток земельної ділянки індивідуальний податковий номер 458324856", що за твердження останнього не є кодами ЄДРПОУ відповідачів, та у акті зазначені номери полів які не перебувають у спільному користуванні, оскільки додатком № 1 до договору про спільний обробіток земельної ділянки від 26.01.2012 року передбачені інші земельні ділянки які були передані у спільне користування, оскільки відповідачем 1 не надано доказів у підтвердження вищезазначених заперечень та не надано доказів у підтвердження щодо обліку наявних на підприємстві печаток.

Тому вищевикладені заперечення відповідача 1 не приймаються судом, оскільки є необґрунтованими, безпідставними та такими що спростовуються матеріалами справи та викладеними вище нормами, ґрунтуються на довільному тлумачення та неправильному розумінні норм законодавства.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 1138 Цивільного кодексу України, відповідач 1 та відповідач 2 солідарно відповідають перед позивачем за виконання зобов'язань за договором підряду № 5 від 11.05.2015 року.

Крім того, у матеріалах справи № 922/3880/16 наявний відзив вх. № 40459 та пояснення відповідача 2 у яких останній визнає факт укладення ним спільно із відповідачем 2 договору підряду № 5 від 11.05.2015 року в порядку, передбаченому договором про спільний обробіток земельної ділянки від 26.01.2012 року, також визнає, а також визнає заявлені позивачем вимоги у розмірі 107 463, 96 грн.

Враховуючи положенням статті 78 Господарського процесуального кодексу України, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у частині солідарного стягнення із відповідача 1 та відповідача 2 суми у боргу розмірі 61 620, 00 грн. за невиконання зобовязань за спірною господарською операцією, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем крім суми основного боргу заявленого до солідарного стягнення із відповідачів 2 616, 32 грн. 3 - проценти річних, 5 431,73 грн. інфляційні втрати та 37 795, 85 грн. - пені.

Щодо солідарного стягнення стягнення із відповідача1 та відповідача 2 нарахованих позивачем 2 616, 32 грн. 3 - процентів річних за період з 01.06.2015 року по 31.10.2016 року відповідно до наданого розрахунку (т.1, а.с. 7), суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3 процентів річних у розмірі 2 616, 32 грн. грн. за вищезазначений позивачем період у системі "Законодавство", судом встановлено, що вищезазначені нарахування здійснені вірно, вони відповідають вимогам законодавства та відносинам що склалися між сторонами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі 2 616, 32 грн.

Щодо солідарного стягнення із відповідача 1 та відповідача 2 нарахованих позивачем 5 431, 73 грн. інфляційних втрат за період з 01.06.2015 року по 31.10.2016 року відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 7-8), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа Вищого господарського суду України 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 5 431, 73 грн. (відповідно до розрахунку позивача т. 1, а.с. 7-8) за вищезазначений період у системі "Законодавство" судом встановлено, що вищезазначені нарахування здійснені вірно, вони відповідають вимогам законодавства та відносинам що склалися між сторонами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі у розмірі 5 431, 73 грн.

Щодо солідарного стягнення із відповідача 1 та відповідача 2, нарахованої позивачем 37 795, 85 грн. суми пені, за період з 01.06.2015 року по 31.10.2016 року відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 6-7) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6.3. договору, за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України (що діяла у період, за який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати (т. 1, а.с. 25) .

Перебіг вказаного періоду починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконано. Початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 стаття 232 Господарського кодексу України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 37 795, 85 грн. за вищезазначений період у системі "Законодавство" та із урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", судом встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, а саме позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування.

Судом здійснено власний розрахунок у системі "Законодавство" із урахуванням вимог статті 232 Господарського кодексу України та встановлено, що період який підлягає до стягненню становить:

- з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року на суму боргу 61 620, 00 грн.

Тому пеня яка підлягає до стягнення за вищезазначений період становить суму у розмірі 16 443, 25 грн. та підлягає до задоволення у повному обсязі.

В решті нарахованих 21 352, 60 грн. суми пені у задоволенні позову відмовити.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При цьому, суд бере до уваги, що у пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим судові витрати у даній справі покладаються на відповідачів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягають до стягнення із відповідача 1 сума у розмірі 645, 84 грн. та із відповідача 2 сума у розмірі 645, 84 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (62482, Харківська обл., Харківський р-н., с. Докучаєвське, вул. Докучаєва, буд. 2А, ) та з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет" (62421, Харківська обл., Харківський р-н., с. Тернова, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (62521, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Іванівка, вул. Леніна, 44, ) 61 620, 00 грн. - основного боргу, 16 443, 25 грн. пені, 5 431, 73 грн. інфляційних нарахувань та 2 616,32 грн. - 3% річних.

Стягнути з Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського Національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (62482, Харківська обл., Харківський р-н., с. Докучаєвське, вул. Докучаєва, буд. 2А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (62521, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Іванівка, вул. Леніна, 44, ) 645,84 грн. суму судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет" (62421, Харківська обл., Харківський р-н., с. Тернова, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (62521, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Іванівка, вул. Леніна, 44, ) 645,84 грн. суму судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 21 352, 60 грн. у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 20.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_6