ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 922/3603/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 14-94 від 18.04.14 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 010/070/49/2 від 12.01.17 р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №3446 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 06.12.16 у справі № 922/3603/16

за позовом ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України, с. Ватутіне, Нововодолазький район, Харківська область

про стягнення 74 330,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12,2016 у справі № 922/3603/16 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України 3% річних в розмірі 296,85 грн., пеню в розмірі 4 622,98 грн. та судовий збір в розмірі 91,21 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2016 не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 2 301,46 грн. 3% річних, 31 408,74 грн. інфляційних втрат та 35 387,03 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Позивач також просить відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування викладених вимог позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування обставин справи. При цьому позивач зазначає, що прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання відповідного акту, оскільки вважає, що несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст.ст. 612, 613 ЦК України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обовязку щодо оплати до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за договором.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що відповідач є бюджетною установою, відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з державного бюджету, тому у відповідності до п. 11.3, п. 11.8 Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 «Про затвердження порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за № 130/22662, за відсутності документів, що підтверджують отримання товарів, робіт, послуг за договором, платіжне доручення не приймається до виконання. Як зазначає відповідач, позивач в порушення п. 3.4 договору повертав відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, в звязку з чим відповідач, як боржник, не міг виконати свого обовязку внаслідок прострочення позивача, як кредитора. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 09.02.2015 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №3454/15-БЩ(Т)-32, відповідно до умов п. 1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити поставлений природний газ на умовах даного договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору позивач зобов'язався передавати відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивач у січні-листопаді 2015 року та у січні 2016 року поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 1 334 295,73 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками актами приймання-передачі природного газу за січень 2015 рік від 24.02.2015 на суму 252 205,86 грн., за лютий 2015 рік від 28.02.2015 р. на суму 90 14427 грн., за березень 2015 рік від 31.03.2015 на суму 128 704,82 грн., за квітень 2015 рік від 30.04.2015 на суму 3 532,89 грн., за жовтень 2015 рік від 31.10.2015 на суму 281 995,86 грн., за листопад 2015 рік від 30.11.2015 на суму 355 418,28 грн. та за січень 2016 рік від 31.01.2016 на суму 222 293,75 грн. (а.с. 40-46).

Позивач у позові зазначив, що відповідач природний газ оплатив в повному обсязі, але з порушенням визначених п.6.1. договору строків, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 40 307,84 грн., 3% річних в розмірі 2 613,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,78 грн. (розрахунок, а.с. 11-13).

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги визнав в частині стягнення пені в розмірі 4 920,81 грн. та 3% річних в розмірі 312,00 грн. і відповідно просив суд відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 36 223,94 грн., 3% річних в розмірі 2 343,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. Відповідач посилається на те, що в даних спірних правовідносинах має місце прострочка позивача, як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, так як позивач в порушення п. 3.4. договору повернув відповідачу примірники підписаних позивачем актів приймання-передачі газу із запізненням, тоді як відповідач є бюджетною установою і розрахунок за отриманий газ відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами проводиться на підставі платіжних доручень, за умови надання підтвердних документів, яким є акти приймання-передачі природного газу.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що настання у відповідача обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Дані висновки суду мотивовані тим, що відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з Державного бюджету України органом Держказначейства, а також обґрунтовані відповідними положеннями Бюджетного кодексу України, Порядком казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за N 130/22662.

Виходячи з умов даного договору (п. 3.4, п. 6.1) та вимог чинного бюджетного законодавства, а також приймаючи до уваги пояснення представника управління державного казначейства Нововодолазькому районі Харківської області щодо порядку здійснення відповідачем у даній справі розрахунків за природний газ, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що проведення розрахунків відповідачем без надання Держказначейству акту приймання-передачі природного газу, який є підтверджувальним документом в розумінні вищезазначених приписів бюджетного законодавства, є неможливим. Таким чином, суд вважав, що у даних спірних правовідносинах має місце прострочення позивача як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, оскільки позивач в порушення умов п. 3.4. договору повернув відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, які у даних спірних правовідносинах є підставою для остаточних розрахунків.

За результатами проведеного судом перерахунку, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 296,85 грн., пені в розмірі 4 622,98 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 35 684,86 грн. інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн., 3% річних в розмірі 2 316,61 грн. в позові відмовлено.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних та пені, які нараховані за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №3454/15-БЩ(Т)-32 від 09.02.2015 щодо своєчасного розрахунку за поставлений позивачем природний газ.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, укладеним між сторонами договором сторони визначили умови та порядок передачі газу (розділ 3 договору) та порядок та умови проведення розрахунків (розділ 6 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 договору визначено не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11 договору, в редакції Додаткової угоди №10 від 31.12.2015 р., договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.01.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з Державного бюджету України органом Держказначейства.

Відповідно до п. 11.3. Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 р. за N 130/22662, далі Наказ №1407, органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 32 до цього Порядку) за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань. Підтвердні документи надаються у разі потреби здійснення авансування, поетапної оплати зареєстрованих бюджетних фінансових зобов'язань. У випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, Указу Президента України від 13.04.2011 р. N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказів Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 р. за N 130/22662, від 02.03.2012 р. N 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 р. за N 419/20732, та від 23.08.2012 р. N 938 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.09.2012 р. за N 1569/21881, та з метою уніфікації процедур попереднього і поточного контролю при казначейському обслуговуванні розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів Наказом Державної казначейської служби України №68 від 29.04.2013 р. затверджено Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків (далі - Методичні рекомендації), згідно яких визначено перелік підтвердних документів, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадіях реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів.

Зокрема, підтвердними документами, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадії проведення платежів по бюджетним зобовязанням з оплати природного газу є документи, що підтверджують фактичне отримання товарів, робіт та послуг за умови здійснення попередньої оплати: акт наданих послуг / виконаних робіт.

Згідно з п. 11.8. Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами" платіжне доручення не приймається до виконання у разі, зокрема, і) неподання документів, що підтверджують отримання товарів (робіт, послуг) за договорами, згідно з умовами яких було здійснено авансування.

Відповідно до п. 40 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, серед яких, інші випадки порушення бюджетного законодавства учасником бюджетного процесу.

Порушення відповідачем вимог пп.3 п.11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. №1407, згідно якого у випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг, що відповідно до пункту 40 статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу як зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на наявні у справі пояснення представника УДК у Нововодолазькому районі Харківської області (вх. № 41045 від 01.12.2016 р., а.с. 116-117), в яких останній повідомив про те, що організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби та розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів в процесі обслуговування державного бюджету за видатками регламентуються Бюджетним кодексом України, Указом Президента України від 13.04.2011 р. N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказами Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 р. №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", від 02.03.2012 р. N 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України". Відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. Розпорядники бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг, відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання, приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень, до яких додаються документи що підтверджують отримання товарів та надання послуг. Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів визначається Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків, затверджених наказом ДКСУ від 29.04.2013 р. № 68. Відповідно до Переліку, підставою для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" є належним чином оформлені договір, рахунок (у разі здійснення попередньої оплати), акт наданих послуг/ виконаних робіт. Договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015 р. № 3454/15-БО(Т)-32 не передбачено проведення розрахунку за природний газ шляхом попередньої оплати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попе редньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", тому відповідно до переліку підтвердних документів, для реєстрації бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів за природний газ у даному випадку є акт приймання-передачі газу (п.3.4. договору).

Варто відзначити, що в даному випадку акт приймання-передачі відповідно до умов договору є не лише документальним оформленням факту здійснення приймання-передачі природного газу, а необхідним підтвердним документом для проведення платежів з огляду на вищезазначені положення бюджетного законодавства, які для відповідача є обовязковими для виконання, враховуючи платіжну дисципліну, яку вимагають вимоги бюджетного законодавства. Отже, проведення розрахунків відповідачем без надання Держказначейству акту приймання-передачі природного газу, є неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обігу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до наданих відповідачем копій актів приймання-передачі природного газу, позивач повертав відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, а саме: акт від 24.02.2015 отримано відповідачем 03.03.2015, акт від 28.02.2014 отримано відповідачем 23.03.2015 , акт від 31.03.2015 отримано відповідачем 18.05.2015, акт від 30.04.2015 отримано відповідачем 27.05.2015, акт від 31.10.2015 отримано відповідачем 25.11.2015, акт від 30.11.2015 отримано відповідачем 16.12.2015 та акт від 31.01.2016 отримано відповідачем 21.03.2016 (а.с. 124-131).

При цьому позивач не надав суду доказів вчасного повернення відповідачеві вказаних актів приймання-передачі природного газу.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача та суду першої інстанції і вважає, що у даних спірних правовідносинах має місце прострочення позивача як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, оскільки позивач в порушення умов п. 3.4. договору повернув відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, тоді як необхідною умовою для оплати відповідачем вартості поставленого природного газу є взяття відповідного бюджетного зобов'язання, що можливо тільки за наявності належним чином оформленого документа - у даному випадку акту приймання-передачі природного газу.

Дослідженням матеріалів справи встановлено. що відповідач отримавши від позивача акти приймання-передачі природного газу оплатив природний газ несвоєчасно, а саме:

- акт від 24.02.2015 на суму 252 205,86 грн. отримано відповідачем 03.03.2015, строк оплати 04.03.2015, оплачено 05.03.2016, прострочка 1 день;

- акт від 28.02.2014 на суму 90 144,27 грн. отримано відповідачем 23.03.2015, строк оплати 24.03.2015, оплачено 25.03.2015, прострочка 1 день;

- акт від 31.03.2015 на суму 128 704,82 грн. отримано відповідачем 18.05.2015, строк оплати 19.05.2016, оплачено 21.05.2015, прострочка 2 дні;

- акт від 30.04.2015 на суму 3 532,89 грн. отримано відповідачем 27.05.2015, строк оплати 28.05.2015, оплачено 02.06.2015, прострочка 5 днів;

- акт від 31.10.2015 на суму 281 995,86 грн. отримано відповідачем 25.11.2015, строк оплати 26.11.2015, оплачено 30.11.2015, прострочка 3 дні;

- акт від 30.11.2015 на суму 355 418,28 грн. отримано відповідачем 16.12.2015, строк оплати 17.12.2015, оплачено 21.12.2015, прострочка 4 дні;

- акт від 31.01.2016 на суму 222 293,75 грн. отримано відповідачем 21.03.2016, строк оплати 22.03.2016, оплачено 24.03.2016, прострочка 2 дні (а.с. 125-131).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За результатами проведеного судом перерахунку, з урахуванням встановленого судом апеляційної інстанції факту повернення актів приймання-передачі природного газу та проведеної відповідачем оплати наданих позивачем послуг за кожним актом окремо, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 296,85 грн. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 2 316,61 грн. позовні вимоги необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01- 06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Фактично в вищезазначених розясненнях нарахування інфляційних зазначено про те, що якщо прострочення боржника менше ніж 15 днів, то інфляційні не нараховуються (постанова ВГСУ від 13.03.2013 р. у справі №21/5005/6113/2012, де суд виходив зі змісту листа ВСУ від 03.04.1997 р. №62-97р, де розраховані Мінстатом індекси інфляції застосовуються помісячно і якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів. Аналогічно і в іншій справі, де суд зазначив, що за період з 15.12.2012 р. до 27.12.2012 р. інфляційні втрати не нараховуються (постанова ВГСУ від 10.04.2014 р. у справі №910/15873/13).

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. заявлені безпідставно.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Тому для наявності правових підстав стягнення пені встановленню судом підлягає факт наявності вини відповідача у порушенні зобовязання.

Судом встановлено, а позивачем не спростовано той факт, що відповідачем вчинено всі дії, передбачені договором для належного виконання зобовязання направлено позивачу акти приймання-передачі для підписання та повернення відповідачу. Проте, саме позивач порушив умови договору щодо порядку та строків повернення актів, в той час, як зазначалось вище, відповідач є державною установою та в силу бюджетного законодавства проведення розрахунків відповідачем без надання Держказначейству акту приймання-передачі природного газу, є неможливим.

За результатами проведеного судом перерахунку, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 622,98 грн., з урахуванням встановленого судом апеляційної інстанції факту повернення актів приймання-передачі природного газу та проведеної відповідачем оплати наданих позивачем послуг за кожним актом окремо.

В решті заявлена до стягнення пеня в розмірі 35 684,86 грн. нарахована позивачем безпідставно, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 06.12.16 у справі № 922/3603/16 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2016 у справі № 922/3603/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.