ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2017 Справа № 905/3377/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Донецький завод гірничорятувальної апаратури»
доДержавного підприємства «Красноармійськвугілля»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області
простягнення 611 988,66 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідача не зявились
від третьої особине зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Донецький завод гірничорятувальної апаратури» до

Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заборгованості у розмірі 346988,66 грн, інфляційних втрат у розмірі 242675,09 грн та 3% річних у розмірі 22865,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про закупівлю №497 по результатам відкритих торів, які відбулись 30.11.2012 від 17.12.2012 та угодою від 26.03.2014 щодо порядку погашення заборгованості за договором про закупівлю №497 від 17.12.2012 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем необґрунтовано в розрахунок втрат від інфляції за кожен місяць було взято суму боргу на поточний місяць та застосовано поточний індекс інфляції за наступний місяць. Відповідач у відзиві на позовну заяву здійснив контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

16.01.2017 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить розглядати справу без участі його представника.

В судовому засіданні 17.01.2017 вказане клопотання позивача судом задоволено.

Представники третьої особи в судове засідання 17.01.2017 не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

17.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Донецький завод гірничорятувальної апаратури» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Красноармійськвугілля» підписано договір про закупівлю №497 по результатам відкритих торгів, які відбулись 30.11.2012 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязується у грудні 2012 року поставити покупцю устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне (33.10.1), зазначене в специфікації (далі - товар), а покупець прийняти і оплатити товар (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару, його кількість викладені у специфікації до даного Договору. Специфікація є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 27.12.2012 ціна цього договору становить 1574628,00 грн, в тому числі ПДВ 262438,00 грн. З них 1335678,00 грн - за рахунок коштів державного бюджету; 238950,00 грн - за рахунок коштів підприємства.

Позивачем та відповідачем підписано Специфікацію до Договору, у якій погоджено поставку товару на суму 1574628,00 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 1335678,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною №1694 від 27.12.2012, актом приймання-передачі від 27.12.2012 та податковою накладною №109 від 27.12.2012.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписом його представника на зазначеній видатковій накладній та довіреністю відповідача на отримання товару від позивача.

Разом з тим, згідно з повернення від покупця №11 від 26.03.2014 відповідачем було здійснено часткове повернення товару позивачу на суму 816006,00 грн.

Згідно зворотної накладної від покупця №2 від 26.03.2014 відповідачем було повернуто позивачу частину поставленого товару на суму 816006,00 грн.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після предявлення постачальником рахунку на оплату товару та після підписання акту приймання-передачі товару протягом 1 банківського дня у термін до 29.12.2012.

У строки, погоджені Договором відповідач за отриманий товар не розрахувався.

26.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Донецький завод гірничорятувальної апаратури» (завод, позивач) та Державним підприємством «Красноармійськвугілля» (підприємство, відповідач) підписано угоду щодо порядку погашення заборгованості за договором про закупівлю №497 від 17.12.2012 (далі - Угода).

За умовами вказаної Угоди сторони дійшли згоди щодо порядку погашення фактичної заборгованості за поставлений в 2012 році товар, а саме саморятівник ізолюючий ШСС 1П у кількості 236 шт., загальною вартістю 519672,00 грн в т.ч. ПДВ за договором про закупівлю №497 від 17.12.2012:

1) Зазначена у цій угоді заборгованість за договором про закуплю №497 від 17.12.2012 на суму 519682,00 грн в т.ч. ПДВ підлягає погашенню за рахунок коштів підприємства шляхом перерахування на поточний рахунок заводу в наступному порядку:

1.1. в термін до 01.04.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ;

1.2. в термін до 01.05.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ;

1.3. в термін до 01.06.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ;

1.4. в термін до 01.07.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ;

1.5. в термін до 01.08.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ;

1.6. в термін до 01.09.2014 - 86612,00 грн в т.ч. ПДВ.

Проте, як вбачається з матеріалів справи (довідка №10.408-186/67-21491 ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.12.2016), відповідач в порушення умов вказаної Угоди в повному обсязі не здійснив оплату отриманого товару, сплативши лише 31.03.2014 кошти в сумі 86612,00 грн та 30.05.2014 - 86612,00 грн, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість за Договором та Угодою в сумі 346448,00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 346448,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 242675,09грн та 3% річних у розмірі 22865,57 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також визнаються судом обґрунтованими.

Рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Судом не приймається наданий відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат, починаючи з червня 2014 року, оскільки другий платіж відповідач повинен був здійснити до 01.05.2014, а тому позивач правомірно здійснив нарахування інфляційних втрат на вказаний платіж у травні 2014 року.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що він є вірним, тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 242675,09 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, оскільки позивачем не враховано, що у 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних, з урахуванням вищенаведеного, розмір 3% річних становить 22845,12 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Ватутіна,1, ідентифікаційний код 32087941) на користь Публічного акціонерного товариства «Донецький завод гірничорятувальної апаратури» (83048, м. Донецьк, вул. Левицького, 31, ідентифікаційний код 00159491) заборгованість у розмірі 346448 (триста сорок шість тисяч чотириста сорок вісім) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 22845 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок пять) грн 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 242675 (двісті сорок дві тисячі шістсот сімдесят пять) грн 09 коп. та судовий збір у розмірі 9178 (девять тисяч сто сімдесят вісім) грн 91 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.01.2017

Суддя М.В. Сажнева