КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Справа№ 910/22421/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.02.2017 року по справі №910/22421/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016р.

у справі №910/22421/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом ОСОБА_2

до 1.Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", 2.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просив суд першої інстанції зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" вимоги ОСОБА_2 на загальну суму 583 458,88 грн. та віднести ці вимоги до відповідної черги кредиторів у порядку, встановленому чинним законодавством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2016р. у справі №910/22421/16 відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 09.12.2016р., ОСОБА_2 звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідачі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши думку представника позивача та враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначених представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до ст.1 ГПК України за захистом своїх порушених або оспорюваних прав до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (фізичні особи-підприємці) згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У даному випадку позивач є фізичною особою - громадянином, а не підприємцем чи юридичною особою, отже, ця обставина виключає можливість розгляду даної справи в господарських судах України.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 12 ГПК України фізичні особи мають право звернутись до господарського суду у справах, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Однак, як вбачається з матеріалів позовної заяви, спір не стосується корпоративних відносин та не пов'язаний з діяльністю господарського товариства.

Оскільки позовну заяву пред'явлено фізичною особою (громадянином), яка не є суб'єктом господарювання, і у спорі, що належить не до корпоративних, а до цивільних спорів, така заява до розгляду в порядку господарського судочинства не підлягає, а віднесена до юрисдикції цивільного суду.

Згідно із ч.1 та 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі цивільно-правової угоди - договору банківського строкового вкладу № 328823/142038/07-15 і в силу вимог закону саме на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину шляхом включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку господарського судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016р. по справі №6-2309цс16 (№727/7647/15-ц), який є обов'язковим для застосування всіма судами України відповідно до ст.111-28 ГПК України.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 16.02.2016 р. по справі №21-4846а15 (№826/2043/15) та від 15.06.2016 р. по справі №21-286а16 (№826/20410/14), як на підставу звернення саме в порядку господарського судочинства, судова колегія відхиляє та зазначає, що зроблений у постанові від 15.06.2016р. (справа №21-286а16 (№826/20410/14) висновок обґрунтований, в свою чергу, постановою Верховного Суду України від 16.02.2016р. по справі № 21-4846а15 (№826/2043/15).

У той же час, постанова Верховного Суду України від 16.02.2016р. не містить чіткого та беззаперечного правового висновку, який відповідно до ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції у подібних правовідносинах при застосуванні одних і тих самих норм права, зокрема, про те, що позовні вимоги фізичної особи, яка не займається підприємницькою діяльністю, до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання включити грошові вимоги (внести зміни) до реєстру кредиторів, підсудна виключно господарським судам України з огляду на конкретні норми чинного законодавства України.

Крім того, у зазначеній постанові Верховного Суду України від 16.02.2016р. у справі № 21-4846а15 (№826/2043/15) позивачем є не фізична особа, не суб`єкт підприємницької діяльності, а певна юридична особа, що в свою чергу свідчить про невідповідність спірних правовідносин даному спору, а тому вказані постанови Верховного Суду України у даному випадку не можуть бути застосовані.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 12, 21, 49, 55, 62, 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016р. у справі №910/22421/16 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016р. у справі №910/22421/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/22421/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст.107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна