ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р.Справа № 916/3450/16

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 630951,58грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_3, згідно довіреності від 27.09.2016р.; ОСОБА_4, згідно довіреності від 27.09.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, згідно паспорту

В засіданні 24.01.2017 р. приймали участь представники:

Від позивача: ОСОБА_4, згідно довіреності від 27.09.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2, згідно паспорту

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 600000грн. заборгованості за договором позики від 10.09.2015р., 27902,40грн. втрат від інфляції, 3049,18грн. три проценти річних.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує, подав пояснення від 18.01.2017р. за вх.№1139/17, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір позики, на виконання якого позивач надав відповідачу позику, про що останнім складено розписку. Однак, відповідач у строк, обумовлений договором, суму позики не повернув, у зв'язку з чим позивач нарахував на суму позики втрати від інфляції та три проценти річних.

Відповідач із позовними вимогами погоджується. подав відзив на позов від 18.01.2017р. за вх.1181/17, де вказує, що отримав від позивача суму позики, але не повернув її у строк, обумовлений договором, через відсутність коштів.

Клопотання позивача від 19.01.2017р. за вх.№1365/17 про долучення документів до матеріалів справи було судом задоволено.

У судовому засіданні 19.01.2017р. оголошувалась перерева до 24.01.2017р. у відповідності до вимог ст.77 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правову позицію, суд встановив наступне:

10.09.2015р. між ФОП ОСОБА_1 (позикодавець) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність позичальника позику (грошові кошти) в розмірі, визначеному цим договором, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму позики у визначений цим договором строк. Сума позики становить 600000грн. (п.п.1.1., 2.1. договору).

Відповідно до п.п.4.1., 5.2. договору позики від 10.09.2015р. строк повернення позики розпочинається з моменту отримання позичальником позики і становить один рік (до 10 вересня 2016р.). Позика вважається повернутою в момент фактичного отримання готівкою позикодавцем грошової суми, зазначеної в пункті 2.1. цього договору або зарахування такої грошової суми на банківський рахунок позикодавця.

Згідно п.8.2. договору позики від 10.09.2015р. строк дії договору закінчується 31.12.2016р.

10.09.2015р. відповідач у розписці підтвердив отримання у позивача позики в сумі 600000грн. та зобов'язався повернути її в строк до 10.09.2016р.

22.09.2016р. відповідач особисто отримав вимогу позивача від 20.09.2016р. про повернення суми позики.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ст.1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (п.1 ст.1047 Цивільного Кодексу України).

Згідно п.п.1, 3 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, судом встановлено факт надання позивачем відповідачу за договором позики від 10.09.2015р. та її неповернення відповідачем, а отже, наявність заборгованості відповідача в сумі 600 000грн., у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача 600000грн. позики підлягає судом задоволенню у повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 27902,40грн. індексу інфляції за період з 11.09.2016р. по 11.11.2016р., 3049,18грн. три проценти річних за період з 11.09.2016р. по 11.11.2016р.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Суд, перевіривши зроблений позивачем розрахунок індексу інфляції встановив, що його зроблено вірно, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_2 27902,40грн. індексу інфляції за період з 11.09.2016р. по 11.11.2016р. підлягає судом задоволенню у повній мірі.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, зроблений позивачем, суд встановив, що при розрахунку позивач припустився арифметичної помилки. Так, за розрахунком суду сума трьох процентів річних складає 3057,53грн., однак, з врахуванням того, що позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних заявлено в сумі 3049,18грн., суд задовольняє її у повній мірі.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

З огляду на проаналізовані матеріали справи та чинне законодавство, суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю, у зв'язку з чим стягненню з відповідача підлягає 600000грн. заборгованості за договором позики від 10.09.2015р., 27902,40грн. втрат від інфляції, 3049,18грн. три проценти річних.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст. 49 ГПК України відшкодовуються судові витрати, а саме 9464,29грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (65113, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (04111, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 600000 (шістсот тисяч) грн. заборгованості, 27902 (двадцять сім тисяч дев'ятсот дві) грн. 40коп. втрат від інфляції, 3049 (три тисячі сорок дев'ять) грн. 18коп. три проценти річних, 9464 (дев'ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 29коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Накази видати згідно зі ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 24 січня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук