КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа№ 911/3084/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Жук Г.А.

Від позивача - Антоненко І.В. ( довір. №01-002 від 10.01.16);

Від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2016

у справі №911/3084/16 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укрстальконструкція", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", смт. Іванків

про стягнення 58 106,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.11.2016р. у справі №911/3137/16 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Укрстальконструкція" - 53 075грн.27коп. основного боргу, 830грн. 59 коп. 3% річних, 6789 грн. пені та 1486грн.11коп. інфляційних втрат та 1355грн.40коп. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 53075,27 грн. за товар (металоконструкції), отриманий на підставі договору, на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та відповідачем не спростована.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2016р. в частині задоволених позовних вимог, а саме щодо стягнення 53075,27грн. основного боргу, 830,59грн. 3% річних, 6789,00грн. пені, 1486,11грн. інфляційних втрат та 1355,40 грн. судового збору та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В іншій частині позовних вимог рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2016р. залишити без змін.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що позивачем не надано доказів передання відповідачу разом з товаром монтажних схем, отже, позивачем, як постачальником, за договором не виконано своїх обов'язків в повному обсязі, а отже, на думку відповідача у позивача відсутні підстави для стягнення оплати за товар, що визначена специфікацією як остаточна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 16.01.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився відповідач.

12.01.2016р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з тим, що представник відповідача , який здійснює представництво інтересів по даній справі, не може з'явитись в судове засідання у зв'язку з участю в судовому засіданні в Господарському суді Київської області по справі №911/3903/16, розгляд якої призначено на 16.01.2017р. на 11 год.00 хв.

Відповідно до ст.28 ГПК України представниками юридичних осіб в господарському суді крім представників їх органів, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами , можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Приймаючи до уваги, що чинне законодавство України не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво інтересів юридичної особи в суді, явка представників сторін у судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

07.04.2016 між Приватним акціонерним товариством "Укрстальконструкція", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", як покупцем укладено договір поставки №07/04, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується власними або залученими силами виготовити та поставити металоконструкції (товар) в порядку та на умовах, передбачених цим договором , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити фактично поставлений товар.

Відповідно до п.1.2 договору найменування, кількість ціна, строк поставки товару та інші істотні умови, не передбачені цим договором визначаються сторонами у специфікаціях до цього договору. За погодженням сторін специфікація має містити наступні відомості: найменування товару; одиниця виміру та обсяг товару; шифр проектної документації для виготовлення товару; ціна за одиницю виміру товару та загальна кількість поставки за специфікацією; строк поставки товару; система антикорозійного захисту товару та строк служби.

07 квітня 2016 року сторонами підписана специфікація №1 до договору на виготовлення та поставку металоконструкцій доераторної етажерки № 754-15.АБ-КМ 1.1 кількістю 22 тонни.

У відповідності до додаткової угоди № 2 до договору від 06.06.2016 ціна за одну тонну металоконструкцій складає 20 960,00 гривень без ПДВ/тонна.

Пунктом 1 додаткової угоди № 3 до договору поставки № 07/04 від 07.04.2016, сторони дійшли згоди викласти п.7.2 специфікації у новій редакції: "Остаточний розрахунок за товар проводиться покупцем протягом 22 календарних днів (приблизно 3 календарних тижнів) рівними частинами (траншами) щотижнево, з моменту завершення поставки товару за даною Специфікацією".

На виконання умов Специфікації №1, відповідач перерахував авансовий платіж у розмірі 426 000,00 гривень, включаючи ПДВ, а позивач 05.07.2016 поставив металоконструкцій на загальну суму 539 075,27 гривень, включаючи ПДВ, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №181 від 05.07.2016.

При цьому, відповідач повинен був протягом 22 календарних днів з моменту завершення поставки металоконструкцій провести остаточний розрахунок у розмірі 113 075,27 гривень, включаючи ПДВ, тобто до 27.07.2016 включно.

Однак, як вбачається з наданих позивачем платіжних доручень, платежі надходили до відповідача наступним чином: 01.09.2016 - 20 000грн. (платіжне доручення № 1532); 08.09.2016 - 30 000грн. (платіжне доручення № 1646); 15.09.2016 - 10000грн. (платіжне доручення № 1749), тобто з порушенням встановленого договором строку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, встановлена судом заборгованість відповідача за договором поставки не спростована та склала 53 075,27 грн. разом з ПДВ, отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що оскільки позивачем не надано доказів передання відповідачу разом з товаром монтажних схем, отже, позивачем як постачальником за договором не виконано своїх обов'язків в повному обсязі, а тому, на думку відповідача, у позивача відсутні підстави для стягнення оплати за товар, що визначена специфікацією 1, до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки сторонами визначено, що факт завершення поставки металоконструкцій за специфікацією являється підставою виникнення обов'язку їх оплати, жодних інших обставин, які б обумовлювали настання обов'язку з оплати поставлених металоконструкцій, сторони не визначили.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, 07.04.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору на виконання робіт з розробки робочих креслень марки КМД. На виконання вищезазначених робіт 03.06.2016 між сторонами було підписано акт № 32 на суму 32 400грн.

У відповідності до п.3.2 додаткової угоди № 1 до договору, остаточні розрахунки здійснюються протягом 5 банківських днів після підписання акту виконаних робіт, тобто до 10.06.2016 (включно).

Як зазначив позивач та вбачається з матеріалів справи, розрахунки за виконані роботи здійснені лише 11.08.2016, тобто з порушенням строків встановлених договором.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, оскільки умови договору виконувались неналежним чином та платежі сплачувались невчасно, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, крім суми основного боргу (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) 838,18 грн. 3% річних за період з 27.11.2015 по 16.07.2016 року та 2468,21 грн. інфляційних втрати за період вересень-жовтень 2016.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням проплат, які підтверджуються платіжними дорученнями, керуючись нормами законодавства та умовами договору, судова колегія, перевіривши розрахунок, проведений судом, вважає його обгрунтованим та арифметично вірним.

Щодо заперечень відповідача щодо невірного періоду нарахування 3% річних на суму 32400,00 грн., який на думку відповідача повинен обраховуватись з 13.062016р. по 10.08.2016р., а не з 11.06.2016р., то судова колегія вважає вірним період нарахування з 11.06.2016р. по 10.08.2016р., оскільки останній день виконання зобов'язання припадає на робочий день 10.06.2016ор., то прострочка наступила з наступного календарного, а не робочого дня.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що заявлені до стягнення 3% річних в сумі 838,18 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 830, 59 грн.

Інфляційні втрати позивач просив стягнути за вересень-жовтень 2016 року в сумі 2468,21 грн., нараховані на суму заборгованості в розмірі 53 075,27 грн.

Встановлено, що заборгованість за договором в сумі 53075,27 грн. виникла з 15.09.2016р., тому саме з цієї дати повинні обраховуватись інфляційні втрати, отже судова колегія вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають задоволенню частково в розмірі 1486,11 грн.

Також позивачем заявлені до стягнення 6836,23 грн. пені, нарахованої за загальний період з 28.07.2016 року по 11.11.2016 року (з урахуванням періодичних проплат).

Пунктом 8.2. встановлено, що у разі порушення строків оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням часткових проплат, які надходили від відповідача 01.09.2016, 08.09.2016 та 15.09.2016, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена до стягнення пеня підлягає задоволенню частково в розмірі 6789,00 грн.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2016р. у справі №911/3084/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3084/16

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Г.А. Жук