ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2017 р. Справа № 911/752/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОЛІКОФФ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ОВ»

про стягнення 623 786,91 грн

Cуддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 03.01.2017);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОЛІКОФФ» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ОВ» (далі відповідач) про стягнення 623 786,91 грн збитків, з яких: 95 309,52 грн збитків у звязку із зберіганням товару, 642,39 грн інфляційних втрат та 527 835 грн упущеної вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу № 1/15 від 19.03.2015 в частині отримання готового до передачі товару, з метою забезпечення зберігання товару на складі, позивач уклав договір зберігання від 07.05.2015 та передав ТОВ «Кролікофф Плюс» на зберігання неотриманий відповідачем у позивача товар. Позивач посилається на те, що оскільки станом на 19.10.2015 ТОВ «НІКА-ОВ» не приїхало та не надіслало транспорт для отримання товару від ТОВ «КРОЛІКОФФ» після здійснення передоплати, у звязку з чим позивач зазнав збитків у вигляді витрат на зберігання товару в сумі 95 309,52 грн, на які нараховано 642,39 грн інфляційних втрат. Крім того, позивач був вимушений здійснити продаж неотриманого позивачем товару за меншою ціною ніж та, за якою мав купити спірний товар позивач, внаслідок чого позивачу було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на 527 835 грн, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.03.2016 порушено провадження у справі № 911/752/16, розгляд справи призначено на 25.03.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2016 розгляд справи відкладено на 15.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.04.2016 зупинено провадження у справі № 911/752/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОЛІКОФФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ОВ» про стягнення 623 786,91 грн до розгляду господарським судом Черкаської області справи № 925/289/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ОВ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОЛІКОФФ» про стягнення 440 000 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.01.2017 поновлено провадження у справі № 911/752/16, розгляд справи призначено на 20.01.2017.

19.01.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1116/17 від 19.01.2017), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що у останнього не виник обовязок з отримання спірного товару, оскільки повна попередня оплата партії товару, строки якої не встановлені договором, не була проведена відповідачем. А відтак відповідач вважає, що у позивача не виникло зобовязання зі зберігання товару. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача, нарахування позивачем інфляційних втрат також є безпідставним. Також зміна ринкової вартості товару та продаж позивачем товару за зниженою ціною не є доказом понесення позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.01.2017 розгляд справи відкладено на 27.01.2017.

У судовому засіданні 27.01.2017 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.

Заяв чи клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Відповідач в судове засідання 27.01.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРОЛІКОФФ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка-ОВ» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1/15, відповідно до якого продавець зобовязався передати у власність покупця заморожені шкурки кроля (далі товар), а покупець прийняти і оплатити даний товар.

Пунктом 2.1, 2.2 договору визначено, що ціна на товар, що поставляється, є договірною та вказується у Специфікаціях, накладних, які з моменту їх підписання сторонами, є невідємною частиною договору. Ціна товару включає в себе вартість маркування, пакування, навантаження, але не включає вартість доставки.

Умовами п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору визначено, що продавець направляє рахунок-фактуру на партію товару при необхідності. Покупець зобовязаний оплатити товар повністю за ціною, встановленою в накладних чи Специфікаціях до договору, які є невідємними частинами договору. Форма оплати безготівковий розрахунок, передплата 100 % на кожну партію товару. За домовленістю сторін умови оплати можуть бути змінені.

Продавець постачає товар на умовах франко-склад продавця. Датою поставки та датою переходу права власності на товар від продавця покупцю є дата оформлення накладної на партію товару. До моменту відвантаження на транспортний засіб покупця продавець забезпечує зберігання товару та несе відповідальність за нестачу, псування, та якість товару. Продавець постачає партію товару у термін 1 місяць з моменту отримання передплати на партію товару (п.п. 4.1, 4.3 договору).

Згідно п. 6.3 договору до передачі товару покупцю продавець забезпечує зберігання товару на складі, який має відповідний дозвіл Управління Ветеринарної медицини.

Пунктом 9.1 договору визначено, що договір набуває чинності з 19.03.2015 і діє до 31.12.2015, але у будь-якому випадку до повного виконання обома сторонами всіх зобовязань по договору.

19.03.2015 сторонами погоджено специфікацію № 1 від 19.03.2015, за умовами якої сторони погодили поставку позивачем відповідачу шкурок кроля у кількості 80 000 шт., ціною 8,40 грн за шт. на суму 672 000 грн протягом березня 2015 року.

02.06.2015 сторонами погоджено специфікацію № 2 від 02.06.2015, за умовами якої сторони погодили поставку позивачем відповідачу шкурок кроля у кількості 51 740 шт., ціною 8,50 грн за шт.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та не оспорюється сторонами відповідач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 440 000 грн (06.04.2015 було перераховано 340 000 грн, 10.04.2015 було перераховано 100 000 грн), що є частиною попередньої оплати за партію товару.

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після отримання передоплати ТОВ «Кролікофф» неодноразово повідомляло ТОВ «Ніка-ОВ» про готовність поставки та передачі товару, однак товар так і не було отримано покупцем на складі продавця в присутності представника покупця, та не відбулося навантаження партії товару у транспортний засіб покупця з його вини.

Оскільки відповідно до умов п. 6.3 договору до передачі товару покупцю продавець забезпечує зберігання товару на складі, який має відповідний дозвіл Управління Ветеринарної медицини та у звязку з відсутністю власного складу у ТОВ «Кролікофф», 07.05.2015 ТОВ «Кролікофф» було укладено договір зберігання № 1 з ТОВ «Кролікофф Плюс», за умовами якого ТОВ «Кролікофф» (Поклажодавець) передає ТОВ «Кролікофф Плюс» (Зберігач), а зберігач приймає на відповідальне зберігання з 07.05.2015 та зобовязується повернути у схоронності наступне майно (далі мано): шкури кроля заморожені у кількості 80 000 штук вартістю 672 000 грн. Початок зберігання 07.05.2015. Закінчення зберігання за вимогою про припинення зберігання зберігача.

Відповідно до п. 3.1. договору зберігання зберігання поклажодавець оплачує зберігачу послуги за зберігання в наступних порядку, розмірах і в строки: Вартість зберігання: сума всіх актів зберігання, виставлений поклажедавцем зберігачу на протязі дії договору зберігання. Строк оплати: по закінченні зберігання.

07.05.2015 між ТОВ «Кролікофф» та ТОВ «Кролікофф Плюс» було підписано акт прийому-передачі до договору зберігання від 07.05.2015 про передачу на зберігання 80 000 штук заморожених шкурок кроля на суму 672 000 грн.

19.10.2015 ТОВ «Кролікофф Плюс» повернуло ТОВ «Кролікофф» 80 000 штук заморожених шкурок кроля на суму 672 000 грн.

У звязку з наданими послугами зберігання ТОВ «Кролікофф Плюс» був виставлений рахунок на оплату № 53 від 16.11.2015 на суму 95 309,52 грн з ПДВ (а.с. 60) та підписано акт надання послуг № 3965 від 16.11.2015 про надання послуг зберігання шкур кроля (а.с. 61).

Станом на 19.10.2015 ТОВ «Ніка-ОВ» не надіслало транспорт для отримання товару від ТОВ «Кролікофф» після здійснення передоплати у звязку з чим ТОВ «Кролікофф», понесло збитки у вигляді витрат на зберігання товару в холодильних камерах ТОВ «Кролікофф Плюс».

19.10.2015 позивачем була здійснена реалізація частини товару, яку відповідач не отримав у позивача на загальну суму 143 955 грн, а саме 79 975 штук за ціною 1,80 грн за штуку замість продажу позивачем відповідачу 79 975 штук шкурок кроля за ціною 8,40 грн за 1 шт. на загальну вартість 671 790 грн, внаслідок чого позивач не отримав дохід у сумі 527 835 грн (671 790 грн 143 955 грн).

Суд встановив, що оскільки відповідачем сплачено позивачу 440 000 грн попередньої оплати, що є частиною попередньої оплати за партію товару, а не 100 % передоплати, як-то визначено п. 3.3. договору купівлі-продажу у позивача не виник обовязок з поставки відповідачу всієї партії товару на суму 672 000 грн, а відтак зобовязання зі зберігання товару у позивача також не виникло.

Вказані обставини також встановлені рішенням господарського суду Черкаської області від 14.06.2016 у справі № 925/289/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-ОВ» до ТОВ «КРОЛІКОФФ» про стягнення 440 000 грн, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 95 309,52 грн збитків у звязку із зберіганням товару, 642,39 грн інфляційних втрат та 527 835 грн упущеної вигоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2014 у справі № 912/518/13 та від 16.06.2014 у справі № 905/6318/13.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено суду існування протиправності в діях відповідача в частині неотримання у позивача товару у звязку з відсутністю у позивача зобовязання з поставки товару, а відтак відсутністю зобовязання позивача із зберігання товару та зобовязання відповідача по отриманню вказаного товару, причинного звязку між протиправною поведінкою та шкідливими наслідками, вини, як необхідних складових для визначення складу збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 95 309,52 грн збитків у звязку із зберіганням товару та 527 835 грн упущеної вигоди.

Також позивачем нараховано 642,39 грн інфляційних втрат за період з 10.10.2015 по 15.02.2016 на суму заборгованості за договором зберігання від 07.05.2015 у розмірі 95 951,91 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи що договором купівлі-продажу не встановлено строків здійснення відповідачем повної попередньої оплати вартості партії товару, а відтак відсутнє порушення зобовязань з боку відповідача, а вимога про стягнення 642,39 грн інфляційних втрат не підлягає задоволенню судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 95 309,52 грн збитків у звязку із зберіганням товару, 642,39 грн інфляційних втрат та 527 835 грн упущеної вигоди є такими, що не підлягають задоволенню судом.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 31.01.2017

Суддя П.В.Горбасенко