КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р. Справа№ 910/14082/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Івженко Г.М. - дов. б/н від 16.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Маріупольської філії Державного підприємства

«Адміністрація морських портів України»

(Адміністрація Маріупольського морського порту)

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.10.2015 (суддя Лиськов М.О.)

у справі № 910/14082/16

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів

України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства

«Адміністрація морських портів України»

(Адміністрація Маріупольського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл»

( ТОВ «Техойл Рітейл»)

про стягнення 401 885,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі № 910/14082/16 клопотання б/н від 19.10.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 000,00 грн. задоволено частково, зменшено розмір штрафних санкцій (штрафу та пені), які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до 10 000 грн. (5 000 грн. - штрафу та 5 000 грн. - пені). Позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» штрафних санкцій: штрафу - 5 000 грн., пені - 5 000 грн. та судовий збір - 6 028, 29 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, винесеним в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, зменшуючи розмір штрафних санкцій, місцевий суд безпідставно взяв до уваги доводи відповідача про перебування його у скрутному фінансовому становищі та те, що задоволення позовних вимог в повному обсязі значно погіршить його майновий стан, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Надана відповідачем довідка з обслуговуючого банку про залишок коштів на рахунку за період з 01.04.2016 по 18.08.2016 не може бути достатнім підтвердженням дійсного фінансового стану відповідача, оскільки він може обслуговуватись не лише в цьому банку. Крім цього, апелянт наголошував на неактуальності згаданої довідки, датованої 19.08.2016, на момент прийняття рішення у даній справі від 19.10.2016 тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/14082/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційну скаргу Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 06.12.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи № 910/14082/16 відкладено на 20.12.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 17.01.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.01.2017 оголошено перерву на 18.01.2017 згідно ст. 77 ГПК України.

В судове засідання з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом уповноваженого представника в розписці про оголошення перерви від 17.01.2017. Присутній в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти розгляду справи у відсутності представника позивача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки явка в судове засідання представника позивача обов'язковою не визнавалась, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника, який в судовому засіданні 17.01.2017 доводи своєї апеляційної скарги підтримав з підстав викладених в ній, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю, не перешкоджає розглядові апеляційної скарги по суті, тому апеляційний суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати її до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» про стягнення 401 885,83 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 на постачання товару: палива рідинного та газу; оливи мастильної за кодом ДК 016:2010 19.20.2 (дизельного палива) щодо своєчасної поставки товару.

Як встановлено матеріалами справи, 06.11.2015 між Адміністрацією Маріупольського морського порту та ТОВ «Техойл Рітейл» було укладено договір поставки № 98-В-АМПУ-15 (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти покупцеві товар: паливо рідинне та газ; оливи мастильні за кодом ДК 016-2010 19.20.2 (дизельне паливо), а покупець -прийняти і оплатити цей товар в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, кількість та ціна на товар, що поставляється, визначені у специфікації (Додаток № 1 до Договору) (далі - Специфікація), яка є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 3.1 Договору його ціна дорівнює 51 123 345,00 грн без ПДВ, крім цього ПДВ в розмірі 10 224 669,00 грн, разом ціна Договору становить 61 348 014,00 грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у Специфікації.

Договором ( п. 4.2 ) сторони погодили, що розрахунки проводяться покупцем через філію, яка фактично отримала товар, протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дати отримання нею оригіналу належним чином оформленого рахунку на оплату партії поставленого товару за умови наявності підписаної сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на поставлену партію товару, що підлягає оплаті.

Поставка товару здійснюється протягом терміну дії Договору окремими партіями на підставі замовлень покупця, отриманих постачальником до закінчення терміну дії Договору. Місця та спосіб поставки товару: регіони України, згідно з Додатком №3 до Договору (п. п. 5.1, 5.2 Договору).

За умовами п. 5.6.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання постачальником замовлення на відповідну партію товару.

Датою поставки покупцю товару (партії товару) є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної (5.6.2 Договору).

Сторони домовились (п. 6.3.1 Договору), що постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у встановлені Договором строки та порядку.

Відповідно до п. 7.2.2 Договору за порушення строку поставки партії товару, встановленого Договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості партії товару, зазначеної у замовленні, за кожний день порушення строку, а за порушення строку поставки такої партії понад 10 (десять) календарних днів - додатково штраф в розмірі 7 (семи) % від вартості такої партії товару.

Умовами Договору, а саме: п. 7.4 сторони передбачили, що закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Положеннями п. 10.1 Договору встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 15.04.2016 включно.

Будь-які повідомлення, які направляються електронною поштою покупцем та/або постачальником, мають юридичну силу. Належним підтвердженням направлення документу та його отримання будь-якою із сторін є звіт серверу про відправлення електронного повідомлення, тощо (п. 11.6 Договору).

Додатковою угодою № 3 від 15.04.2016 до Договору ( далі Додаткова угода №3) сторони внесли зміни до його п. 3.1 та виклали в наступній редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 339,45 грн без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 667,89 грн, разом загальна ціна цього договору становить 61 348 007,34 грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації». Цю Додаткову угоду підписано відповідачем з протоколом розбіжностей.

Відповідно до протоколу розбіжностей № 1 від 15.04.2016 до Додаткової угоди № 3 сторонами змінено п. 3.1 Договору та викладено його в такій редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 341,90 грн без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 668,38 грн, разом загальна ціна цього договору становить 61 348 010,28 грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації».

Як вбачається із специфікації, яка є додатком № 1 до Договору, в редакції Додаткової угоди № 3, відповідач мав поставити з 06.11.2015 до 07.04.2016 включно: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015 в кількості 1 937 100,00 кг, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн, загальна ціна з ПДВ 31 729 698,00 грн; а з 08.04.2016 до закінчення терміну дії Договору: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015 у кількості 1 684 773,00 кг, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн, загальна ціна з ПДВ 29 618 309,34 грн.

Водночас, у відповідності до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору в редакції Додаткової угоди № 3 з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 до цієї угоди, відповідач прийняв на себе зобов'язання по поставці з 06.11.2015 до 31.03.2016 включно: дизельного палива (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015 у кількості 1 370 040,00 кг, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн, загальна ціна з ПДВ 22 441 255,20 грн; а з 01.04.2016 включно до закінчення терміну дії Договору - дизельного палива (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015 у кількості 2 213 126,00 кг, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн, загальна ціна з ПДВ 38 906 755,08 грн. Загальна ціна договору з ПДВ 61 348 010,00 грн.

Визначаючи правову природу відносин, що склалися між сторонами за Договором, місцевий суд правомірно встановив, що такий має ознаки договору поставки, згідно якого на підставі ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, які встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) й сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ст. 691 ЦК України).

Покупець на підставі ч. 2 ст. 692 ЦК України зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що на виконання Договору та поданих ним замовлень на поставку товару, відповідач здійснив таку поставку з істотним відхиленням від визначених Договором строків, відтак йому була нарахована пеня в розмірі 0,1 % від вартості партії товару, зазначеної в замовленні за кожний день порушення строку, а також штраф в розмірі 7 % від вартості партії товару в зв'язку з порушенням строків поставки понад 10 календарних днів. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 17-09-19-7П від 14.06.2016 за Договором про сплату штрафних санкцій, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Як встановлено матеріали справи, на виконання Договору та замовлень позивача №1931/1 від 07.04.2016 на партію товару, а саме: на дизельне паливо в кількості 130 000 кг на суму 2 285 400, 00 грн. з ПДВ з кінцевою датою поставки 11.04.2016 та №2047/1 від 12.04.2016 на партію товару, а саме: на дизельне паливо в кількості 86 400 кг на суму 1 520 318,40 грн. з ПДВ з кінцевою датою поставки 14.04.2016, отриманих відповідачем в дні подачі таких замовлень (підтверджується відмітками уповноважених осіб про їх отримання), відповідач поставив позивачу обумовлений Договором товар, однак з порушенням встановлених п. 5.6.1 Договору строків.

Так, 21.04.2016 була здійснена поставка товару на суму 569 099,76 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної №ТР-0004307; 22.04.2016 було здійснено дві поставки товару: одна на суму 550 675,92 грн. з ПДВ, друга на суму 567 042,90 грн. з ПДВ згідно видаткових накладних №ТР-0004312, №ТР-0004314; 18.05.2016 було здійснено три поставки товару: одна на суму 443 701,62 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної № ТР-0004741, друга на суму 473 306,34 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної № ТР-0004746 та третя на суму 465 834,84 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної №ТР-0004747; 19.05.2016 була здійснена поставка товару на суму 444 492,72 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної №ТР-0004753 та 22.05.2016 була здійснена поставка товару на суму 276 902,58 грн. з ПДВ згідно видаткової накладної №ТР-0004760.

Таким чином, прострочення поставки партії товару за замовленням №1931/1 від 07.04.2016 складає 36 днів, а за замовленням №2047/1 від 12.04.2019 - 35 днів.

З огляду на порушення відповідачем строків поставки продукції та його відмовою в добровільному порядку виконати вимоги за пред'явленою претензією, позивач заявив до стягнення з відповідача на свою користь 401 885,83 грн., з яких 135 485,54 грн. - пеня в розмірі 0,1% від вартості партії товару, зазначеної в замовленні, за кожний день порушення строку, та 266 400,29 грн. - штраф в розмірі 7 (семи)% від вартості партії.

Як встановлено матеріалами справи, під час розгляду справи судом першої інстанції, представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 000, 00 грн., мотивоване зміною курсу гривні у співвідношенні до іноземної валюти, що зумовило підвищення цін на пальне. Оскільки позивач не погодився на пропозицію відповідача про підвищення ціни, останній був змушений здійснити поставку продукції на невигідних для себе умовах. Водночас, в клопотанні відповідач наголошував, що позивач неналежним чином виконував зобов'язання з оплати товару, тому станом на 30.04.2016 дебіторська заборгованість за зобов'язаннями позивача склала 11 058 716,58 грн, що вплинуло на здатність відповідача належно вести свою господарську діяльність та своєчасно здійснити поставку товару позивачеві.

На підтвердження вищенаведених обставин, відповідачем до свого клопотання (б/н від 19.10.2016 року) додано довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», а саме: довідку № 4.3/814 від 23.11.2015 про мінімальну ціну на дизельне паливо в розмірі 17,84 грн., середню вартість - 18,49 грн. з ПДВ. Згідно довідки № 4.3/2 від 04.01.2016 мінімальна ціна дизельного пального складала за умови доставки у автоцистернах, партіями від 1 до 40 т - 17,68-18,79 грн./кг, а за умови доставки у бочках об'ємом 165-170 кг, партіями від 660 до 850 кг - 18,98-20,40 грн./ к. Згідно довідки № 116/54 від 12.03.2016 мінімальна ціна дизельного пального складала за умови доставки у автоцистернах, партіями від 1 до 40 т - 17,37-18,54 грн./кг, а за умови доставки у бочках об'ємом 165-170 кг, партіями від 660 до 850 кг - 18,67-20,15 грн./ кг.

За твердженнями відповідача поставка товару здійснювалася з простроченням на дуже не значні строки, а саме: заявка від 07.04.2016 виконана з простроченням у 9 днів, заявка від 12.04.2016 на 85% відсотків виконана з простроченням у 10 та 11 днів. Станом на травень 2016 вищезгадані заявки виконані в повному обсязі, тому штрафні санкції в розмірі 401 885,83 грн. за затримку у здійсненні поставки товару в середньому на 12 днів є непомірно великими порівняно із наслідкам порушення зобов'язання.

Крім цього, останній знаходиться у дуже скрутному становищі, що підтверджується, на його думку, довідкою обслуговуючого банку № 015-3/489 від 19.08.2016, зокрема: за період з 01.04.2016 по 18.08.2016 залишок коштів на рахунку відповідача станом на квітень 2016 складає (- 954 954,07 грн.), станом на травень 2016 - (- 547 240,20 грн.), станом на червень 2016 - (- 1 313 502,60 грн.), станом на липень 2016 - (- 3 276 221,96 грн.), станом на серпень 2016 року - (- 3 565 978,75 грн.), у разі задоволення позову в повному обсязі його фінансовий стан істотно погіршиться.

З огляду на приписи ст.233 ГК України, вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, місцевий суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України дійшов висновку про обґрунтованість клопотання, необхідність його часткового задоволення й зменшення розміру штрафних санкцій до 10 000,00 грн. При цьому вважав, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій становить надмірно велику суму, врахував скрутний фінансовий стан відповідача та безпосередньо поведінку позивача як сторони за Договором, яка взятих на себе зобов'язань щодо вчасної та повної оплати поставленого товару належно не виконала.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України та ст. 223 ГК України, Господарському суду при прийнятті рішення надано право у виняткових випадках на зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Положеннями п.п. 3.17.4 п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За приписами п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Посилаючись на вищезгадане, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, по-перше, про винятковість даного випадку, по-друге, про надмірний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення, зважаючи на те, що загальний розмір штрафних санкцій становить 401 885, 83 грн., що у співвідношенні до загальної суми Договору (61 348 014,00 грн) складає 0, 66%.

Проте при вирішенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій судом не враховано, що сторони укладаючи Договір за результатами державної закупівлі, погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, строк поставки, порядок розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов'язання по поставці продукції у визначений Договором строк погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення виконання взятих на себе зобов'язань.

Доводи відповідача про те, що ним вживались заходи щодо перегляду ціни Договору й позивачеві в зв»язку з цим надсилався відповідний проект додаткової угоди, який не був схвалений позивачем, в результаті сталось порушення строків поставки, не заслуговують на увагу, не можуть розцінюватись як підстава для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов'язань.

Посилаючись у рішенні на те, що стягнення штрафних санкцій у заявленому позивачем розмірі вплине на здатність ТОВ «Техойл Рітейл» вести свою господарську діяльність належним чином, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позивач є державним підприємством, предметом діяльності якого є, зокрема, організація та забезпечення безпеки мореплавства, надання суднам лоцманських послуг, послуг із забезпечення безпечного проходження суден судноплавними шляхами, відповідно, неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань зі своєчасного забезпечення позивача паливно-мастильними матеріалами може становити загрозу безпеці судноплавства.

У відповідності до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За умовами п. 7.4 Договору саме таким приписам слідували сторони, узгоджуючи умови договору поставки.

Як згадувалось вище, за приписами статей 509, 526 ЦК України, 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється на підставі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, належним є виконання такого зобов'язання, яке прийняте кредитором та в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За умовами Договору відповідач взяв на себе зобов'язання не лише вчасно поставити товар, а й сплатити штрафні санкції у разі несвоєчасного виконання ним зобов'язань.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що він зазнав збитків внаслідок невчасної поставки відповідачем продукції, є безпідставними, оскільки прийняття на себе обов'язку зі сплати штрафних санкцій у разі несвоєчасного виконання зобов'язань за Договором жодним чином не ставиться в залежність від заподіяних збитків іншій стороні.

Неустойкою на підставі ст.549 ЦК України, ст.230 ГК України є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, та яка може обчислюватись, зокрема, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Крім цього, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Умовами п. 7.2.2 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки партії товару за Договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості партії товару за кожний день порушення строку, а за порушення строку поставки такої партії понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 7 (семи) % від вартості такої партії товару.

З огляду на наведене, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені та штрафу за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 135 485,54 грн. пені в розмірі 0,1% від вартості партії товар за кожний день порушення строку та 266 400,29 грн. штрафу в розмірі 7 (семи)% від вартості партії є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, розглядаючи справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» саме в особі Маріупольської філії, в резолютивній частині оскаржуваного рішення місцевий суд зазначив про стягнення штрафних санкцій на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман», зазначивши адресу та код цієї філії, відтак виніс рішення щодо особи, яка не є стороною по справі, що також є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про часткове задоволення позову та зменшення розміру штрафу та пені, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову в повному обсязі. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу, а його скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку із задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6 028, 29 грн. судового збору за подання позову (1,5% від 401 885, 83 грн.) та 6 631, 12 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (110% від 6 028, 29 грн.).

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 910/14082/16 скасувати та прийняти нове:

Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» про стягнення 401 885, 83 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) (87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 3, ) 135 485, 54 грн. пені, 266 400, 29 грн. штрафу та 6 028, 29 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) (87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 3, ) 6 631, 12 грн. судового збору за подання апеляційної скарги

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/14082/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко