донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.01.2017 справа №908/287/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю № 14-88 від 18.04.2014,
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю № Др-7-1116 від 03.11.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя,

на рішення Господарського суду Запорізької області
від31.10.2016
по справі№908/287/16

за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя,
простягнення 5 659 971,14 грн.

У судовому засіданні 11.01.2017

оголошено перерву до 17.01.2017 о 10:30

В С Т А Н О В И В:

Ршенням Господарського суду Запорізькоїобласті від 17.02.2016 по справі № 908/287/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (далі ПАТ НАК Нафтогаз України), до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз, м. Запоріжжя (далі ПАТ Запоріжгаз), задоволено частково та стягнуто з останнього 758 092, 61 грн. 3% річних, 4 901 878, 51 грн. інфляційних втрат та 84 899, 57 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.05.2016 рішення господарського суду змінено в частині розміру стягуваних з ПАТ "Запоріжгаз" сум, визначено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 746 364, 79 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 111 405, 97 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.05.2016 у справі № 908/287/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

При цьому, в постанові суду касаційної інстанції зазначено про необхідність дослідження умов договору, які визначають строки оплати (п. 6.1 Договору), а також порядку здійснення відповідачем розрахунків за кожну окрему партію поставленого природного газу. Вказаною постановою визнано необхідним для вирішення даного спору врахувати положення ст.ст. 530, 692 Цивільного кодексу України, а також зазначено, що час підписання продавцем актів приймання-передачі газу жодним чином не змінює встановлений строк оплати поставленого товару.

При новому розгляду справи рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Мірошниченко М. В.) від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 позовні вимоги ПАТ НАК Нафтогаз України до ПАТ Запоріжгаз задоволено частково та стягнуто з останнього 730 163, 71 грн. 3% річних, 2 111 268, 85 грн. інфляційних втрат та 42 449, 78 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ПАТ Запоріжгаз звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.10.2016, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що його посилання на несвоєчасність повернення позивачем підписаних актів приймання-передачі природного газу безпідставно відхилені судом, з огляду на що судом неправильно визначені періоди, за які у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Заявник, зокрема, посилається на те, що судом не було враховано, що акти приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2013 року підписані позивачем лише 27.12.2013; з огляду на зазначене вважає, що виникнення права на нарахування 3% та інфляційних втрат за вказаними актами не може передувати даті їх складання та підписання.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя Колядко Т. М., судді Марченко О. А., Малашкевич С. А.) від 17.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.01.2017.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Малашкевича С. А. на дату розгляду справи розпорядженням керівника апарату суду № 53 від 10.01.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого сформовано колегію у складі: головуючий суддя Колядко Т. М., судді Ломовцева Н. В., Марченко О. А.

У судове засідання 11.01.2017 зявився представник позивача, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Представник відповідача зявився у судове засідання 11.01.2017, підтримав доводи апеляційної скарги, у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги просив відстрочити виконання рішення суду на 5 місяців до моменту закінчення опалювального сезону.

У судовому засіданні 11.01.2017 апеляційним судом оголошено перерву до 17.01.2017.

Представники сторін у судове засідання 17.01.2017 зявились.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 31.01.2013 між ПАТ НАК Нафтогаз України (Продавець) та ПАТ Запоріжгаз (Покупець) укладено договір № 13-408-ПР на купівлю-продаж природного газу (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціну газу узгоджено в розділі 5 Договору, в який Додатковими угодами сторонами вносились зміни.

Відповідно до п. 6.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013, яка поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01.01.2013, а. с. 20-21 т. 1) оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу.

Відповідно до розділу 11 Договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (в редакції Додаткової угоди № 16 від 19.06.2015, а. с. 36 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, ПАТ НАК Нафтогаз України за період січень квітень, червень-серпень 2013 року, лютий-квітень 2014 року передало, а ПАТ Запоріжгаз прийняло природний газ на загальну суму 170 181 362, 63 грн. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі газу, підписаними представниками та скріпленими печатками обох сторін (а. с. 37-47 т. 1).

З огляду на те, що відповідач за поставлений позивачем природний газ розрахувався у повному обсязі, але з порушенням встановлених Договором строків, ПАТ НАК Нафтогаз України звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ПАТ Запоріжгаз 3% річних у розмірі 758 092, 62 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4 901 878, 52 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання норм, зокрема, глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарським судом правильно визначено, що позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання передав відповідачу природний газ на загальну суму 170 181 362, 63 грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу за спірний період.

Судом першої інстанції також зроблено правильний висновок, що матеріалами справи підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманого природного газу. Крім того, Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013 по 31.08.2016 сторонами підтверджено відсутність розбіжностей в їх бухгалтерському обліку щодо дат, вартості поставок природного газу та їх оплат (а. с. 62-66 т. 2).

ПАТ Запоріжгаз у відзиві на позов та апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання позивачем свого обовязку з надання актів-приймання передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. З огляду на викладене, відповідач вважає, що він був позбавлений можливості належним чином виконати свої обовязки з оплати, відтак ним умови Договору не порушено, а тому відсутні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Зазначені доводи відповідача колегія суддів вважає помилковими, враховуючи таке.

Як було зазначено, відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу.

Так, вказаним пунктом встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу; зазначена умова Договору не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення позивачем відповідних актів, про що правильно зазначено господарським судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умови спірного Договору не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення Продавцем відповідного акта приймання-передачі природного газу, а тому неповернення або несвоєчасне повернення позивачем відповідного акта жодним чином не впливає на момент виникнення у ПАТ Запоріжгаз прострочення виконання зобовязань з оплати.

Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, і, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав необхідні дані для визначення обсягу фактично спожитого природного газу для здійснення своєчасних розрахунків з постачальником, що підтверджується покладенням п. 3.4 Договору обовязку надати відповідні акти із зазначенням фактично спожитих обсягів природного газу саме на відповідача.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду, дослідивши обсяги природного газу, фактично спожиті відповідачем згідно з актами приймання-передачі газу за спірний період, дійшла висновку, що оскільки кількість фактично спожитого природного газу за кожним місяцем є меншою, ніж та, яку сторони погодили в Договорі, відповідач мав можливість виконати свої обовязки належним чином, здійснивши оплату за погоджені в Договорі обсяги газу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог позивачем не було подано, наданий ним при новому розгляді справи розрахунок заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат був прийнятий господарським судом як письмовий доказ у справі, з огляду на що суд розглядав позовні вимоги, викладені в позові (а. с. 43-47 т. 2).

Господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки дійшов висновку про помилковість здійсненого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум.

Розяснення щодо розрахунку інфляційних втрат наведено в Постанові пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

При перевірці наданого під час нового розгляду справи розрахунку позивача щодо стягнення 3 % річних апеляційним судом встановлено, що в ньому правильно визначено періоди нарахування 3 % річних, суми боргу, що існували станом на дні часткових оплат, зазначено правильні суми та дати часткових оплат (на відміну від розрахунку, доданого ПАТ НАК Нафтогаз до позову), однак зазначений рахунок є арифметично неправильним, з огляду на що апеляційний суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню в частині 746 374, 79 грн.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат здійснюється за весь час прострочення.

Господарським судом правильно зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних; судом першої інстанції правильно зазначено, що при визначенні в Договорі кінцевої дати строку виконання зобовязання до 20 числа місяця, останнім днем виконання зобовязання є 19 число, і прострочення зобовязання починається з 20 числа.

Судом також правильно зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Зазначене свідчить, що при розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції включення тих періодів, в яких мала місце часткова оплата, також є необхідним, що не було враховано господарським судом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що періоди нарахування визначені позивачем правильно, розрахунок здійснений відповідно до вимог законодавства, зокрема, в період нарахування включено періоди, в яких мала місце часткова оплата, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 901 878, 52 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній інстанції ПАТ Запоріжгаз подало адресовані Донецькому апеляційному господарському суду заяву про відстрочення виконання рішення по цій справі до закінчення проведення опалювального періоду, тобто до 30.04.2017, а також заяву про розстрочення виконання рішення господарського суду від 31.10.2016 по справі 908/287/16 (заявником помилково зазначено постанову Донецького апеляційного господарського суду) на два роки з щомісячною сплатою стягуваної суми в рівних частках.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У ст.ст. 83, 121 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, при прийнятті рішення, за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Зі змісту зазначених статей вбачається, що при подачі стороною одночасно заяви про розстрочення та заяви про відстрочення виконання рішення судом може бути задоволено лише одну із таких заяв.

Як зазначено в п. 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Заяву про відстрочення виконання рішення відповідач обґрунтовує, зокрема, збитковістю господарської діяльності підприємства. Зазначає, що станом на 31.12.2015 дебіторська заборгованість споживачів перед відповідачем складає 75 823 тис. грн., у тому числі заборгованість населення за природний газ 47 878 тис. грн.; збиток підприємства за 2015 рік складає 707 тис. грн.

Крім того, відповідач також посилається на те, що саме протягом зимового (опалювального) періоду відбувається найбільше споживання природного газу усіма категоріями споживачів без виключення. Зазначає, що відстрочення виплати стягуваної суми сприятиме стабілізації фінансового становища ПАТ Запоріжгаз без тяжких економічних та соціальних наслідків для підприємства.

Враховуюче викладене, а також сплату відповідачем суми основного боргу, апеляційний суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення по цій справі до 30 квітня 2017 року включно.

У задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення на два роки колегія суддів відмовляє з урахуванням умов ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що не позбавляє ПАТ "Запоріжгаз" права повторно звернутись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення після закінчення відстрочення виконання рішення по справі № 908/287/16.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ Запоріжгаз підлягає залишенню без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 підлягає зміні в частині розміру стягуваних сум.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя, на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Заводська, будинок 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 3 % річних у сумі 746 374, 79 грн., інфляційні втрати в сумі 4 901 878, 52 грн., 84 723, 80 грн. судового збору за подання позовної заяви.».

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Заводська, будинок 7, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 193, 34 грн.

Господарському суду першої інстанції видати відповідні накази.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 по справі № 908/287/16 до 30 квітня 2017 включно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3