РІШЕННЯ

"17" січня 2017 р.Справа № 921/558/16-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Стадник М.С. , судді Боровець Я.Я. , судді Сидорук А.М.

розглянув справу

за позовом Комунального підприємства "Тернопільелектротранс" вул. Тролейбусна, 7,Тернопіль,46027

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар" вул. Руська, 21,Тернопіль,46001

про cтягнення 15 994,07 грн., з яких: 12 874 грн. основна сума боргу, 435,29 грн. пеня, 327,41 грн. 3% річних, 2357,37 грн. втрати від інфляційних процесів.

За участю представника позивача: ОСОБА_1, довіреність №01/18 від 04.01.2017р.

Суть справи:

Комунальне підприємство "Тернопільелектротранс" звернулося із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар" про cтягнення 15 994,07 грн., з яких: 12 874 грн. основна сума боргу, 435,29 грн. пеня, 327,41 грн. 3% річних, 2357,37 грн. втрати від інфляційних процесів.

Ухвалами суду від 11.10.2016р. та 01.11.2016р. розгляд справи відкладався до 01.11.2016р. та 21.11.2016р. відповідно для надання можливості сторонам надати витребувані судом матеріали.

Ухвалою суду від 01.11.2016р., за клопотанням представника позивача, відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору продовжений на 15 днів по 21.11.2016р.

Ухвалою суду від 29.11.2016р. прийнято справу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Стадник М.С., судді: Боровець Я.Я. та судді Сидорук А.М. та призначено її до розгляду на 13.12.2016р.

Ухвалами суду від 13.12.2016р. та 20.12.2016р. розгляд справи відкладався до 20.12.2016р. та 17.01.2017р. відповідно для надання можливості сторонам надати витребувані судом матеріали.

Представник позивача в процесі розгляду справи підтримала позовні вимоги та просить їх задоволити. Пояснила суду, що рахунок №2056 від 17.08.2015р. анульовано через несвоєчасну оплату та сформовано новий рахунок №2382 від 25.09.2015р., який включає суму з попереднього рахунку. Згідно пояснення бухгалтера КП "Тернопільелектротранс", даний рахунок анульовано з метою впорядкування та зручності ведення бухгалтерського обліку. Щодо доказів на підтвердження надсилання змін до договору відповідачу пояснив суду, що такі направлялися простою кореспонденцією, так як договором не визначено порядку листування та, що відповідач не заперечував проти таких цін. Підтвердженням погодження відповідача із зміною ціни та способу повідомлення його про такі зміну є виконання ним рішення суду від 22.04.2015р. у справі №921/173/15-г/15 предметом якого є стягнення боргу по договору №71 від 01.11.2009р. за попередній період.

Відповідач проти позову заперечує частково, посилаючись на те, що жодних змін до договору сторони в порядку передбаченому п.9.4 Договору не вносили та відповідачем не підписувались, а отже сума щомісячної оплати становить 469,00 грн. в місяць з ПДВ. Вважає, що позивачем не дотримано п.п.5.2, 5.3 Договору, а саме ним не оформлялись та не направлялись відповідачу рахунки на оплату, а також не надано доказів правомірного включення ПДВ до ціни договору (податкові накладні тощо). Відповідач не заперечує, що позивачем надавались послуги у відповідності до Договору, і при умові вчасного та правильного оформлення бухгалтерських документів, а також їх направлення відповідачу, могли би бути оплачені по узгодженій ціні, а саме 469,00 грн. з ПДВ в місяць за підвіс 67 кабелів на 67 опорах.

Позивач заперечив проти доводів викладених у відзиві на позов. На обґрунтування посилається на преюдиційність фактів, встановлених у рішенні господарського суду Тернопільської області від 22.04.2015р. у справі №921/173/15-г/15, яке є виконаним відповідачем, що свідчить про погодження ним способу повідомлення про зміну ціни договору, а саме збільшення плати за надання послуг до 603,00 грн. в місяць. Крім того, позивач зазначив, що він являється платником ПДВ, а тому складає податкову накладну в електронній формі та реєструє її в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підтвердження чого надав їх копії.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника позивача, судом встановлено:

- між Комунальним підприємством "Тернопільелектротранс" (надалі Уповноважений представник власника), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту і Товариством з обмеженою відповідальністю "Бріар", в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту (далі Користувач) укладено Договір №71 від 01.11.2009р. про використання об`єктів для організації ліній зв`язку загального користування ліній кабельних інформаційних мереж (далі - ЛКІМ) та додаток до Договору №1, яким визначено кількість опор та розмір місячної плати.

Відповідно до умов Договору сторони взяли на себе зобовязання:

- Уповноважений представник власника надає Користувачу право використання опор контактної мережі (далі об`єкти), що знаходяться у віданні та на балансі Уповноваженого представника власника, для облаштування й експлуатації Користувачем власних ліній зв`язку загального користування - ліній кабельних інформаційних мереж (ЛКІМ). Перелік об'єктів, які Користувач використовує для роботи з організації й експлуатації ЛКІМ, узгоджується сторонами у додатках, що після їх підписання стають невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2 Договору);

- Уповноважений представник власника зобов'язується у триденний термін з моменту підписання договору проінформувати свої підрозділи про порядок і умови виконання договору, забезпечити співробітникам Користувача доступ до об`єктів при здійсненні ними проектно-дослідницьких, будівельно-монтажних, пуско-наладних робіт, а також робіт з технічного обслуговування ЛКІМ на таких об`єктах шляхом надання свого уповноваженого представника, який би був присутній при проведенні зазначених робіт; не перешкоджати проведенню робіт співробітниками Користувача здійснюваних відповідно до умов договору (п. 3.1 Договору);

- Користувач зобов'язується під час здійснення робіт з організації й експлуатації ЛКІМ дотримуватись правил протипожежної безпеки, техніки безпеки, технології здійснення робіт даного виду, дотримуватись вимог технічних норм і державних стандартів по будівництву й обслуговуванню лінії зв'язку, не заподіювати збитків існуючим інженерним мережам та об'єктам, на яких здійснюються роботи, вчасно, у встановлений договором термін і в повному обсязі здійснювати оплату за використання об'єктів Уповноваженого представника власника для організації й обслуговування ЛКІМ (п. 3.2 Договору);

- вартість послуг за угодою сторін складає 7 (сім) гривень із ПДВ за кожен об`єкт (опору) на місяць, при розміщені однієї лінії кабеля зв`язку. Вартість послуг може бути змінена за ініціативою Уповноваженого представника власника, про що Користувач повинен бути повідомлений письмово в місячний термін (30 днів) до дня введення нових тарифів (п.п. 5.1, 5.4 Договору);

- розрахунки за надані послуги здійснюються Користувачем щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця в безготівковій формі шляхом перерахування Користувачем суми згідно рахунку на розрахунковий рахунок Уповноваженого представника власника (п.п. 5.2, 5.3 Договору);

- за порушення термінів оплати, передбачених п.5.2 договору, Користувач оплачує Уповноваженому представнику власника пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від неоплаченої суми чи оплаченої з порушенням термінів за кожний день прострочення (п. 6.3 Договору);

- договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє з 01.11.2009р. до 31.12.2012р. та може бути автоматично продовжений на тих же умовах терміном на наступний термін, якщо жодна зі сторін не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про свій намір розірвати його (п.п. 9.1, 9.2 Договору).

Додатком №1 від 01.11.2009р. до Договору №71 від 01.11.2009р. сторони визначили суму місячної оплати, яка становить 67 (кількість опор) Х 7 грн. = 469 грн.

Згідно наказів КП "Тернопільелектротранс" №64 від 01.02.2011р. та №253 від 14.07.2015р., позивачем збільшено розмір оплати за розміщення ліній кабельно-інформаційної мережі підприємств та фізичних осіб (підвіси), які є замовниками за діючими договорами до 9 грн. за один підвіс (із 01.04.2011р.) та до 12 грн. за один підвіс (із 01.08.2015р.) відповідно.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з використання опор контактної мережі за період жовтень 2014р. червень 2016р. на загальну суму 14 874,00 грн., що підтверджується рахунками на оплату: №2382 від 25.09.2015р. на суму 6 834,00 грн., №2670 від 27.10.2015р. на суму 1 608,00 грн., №2913 від 23.11.2015р. на суму 804,00 грн., №3121 від 22.12.2015р. на суму 804,00 грн., №0106 від 28.01.2016р. на суму 804,00 грн., №0502 від 18.03.2016р. на суму 804,00 грн., №1145 від 30.06.2016р. на суму 3 216,00 грн., а також податковими накладними: №116 від 25.09.2015р. на загальну суму з ПДВ 6 834,00 грн., №132 від 27.10.2015р. на загальну суму з ПДВ 1 608,00 грн., №144 від 23.11.2015 на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №99 від 22.12.2015р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №97 від 28.01.2016р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №74 від 18.03.2016р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №109 від 30.06.2016р. на загальну суму з ПДВ 3 216,00 грн.

Відповідачем частково виконано зобов`язання згідно договору №71 від 01.11.2009р., шляхом сплати боргу в розмірі 2 000,00 грн. згідно рахунку №2056 від 17.08.2015р., що підтверджується банківською випискою по рахунку №9097 від 31.08.2015р. За рахунок цієї суми покрито заборгованість за період: жовтень 2014р. у сумі 603,00 грн., листопад 2014р. у сумі 603,00 грн., грудень 2014р. у сумі 603,00 грн., частково січень 2015р. у сумі 191,00 грн.

Для досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено 02.02.2016р. рекомендованою кореспонденцією претензію №40/18 від 01.02.2016р. з вимогою погашення 6 105,89 грн. заборгованості, яка залишена відповідачем без розгляду та оплати.

Також, позивачем направлено рекомендованою кореспонденцією відповідачу 20.07.2016р. два примірника акта звірки розрахунків за період з 01.10.2014р. по 19.07.2016р., який залишений без розгляду.

Позивач просить стягнути пеню, річні та інфляційні втрати за порушення строків проведення оплати за договором.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, оцінивши подані сторонами докази, наведені в процесі розгляду справи представниками сторін доводи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, при цьому суд виходив із наступного:

- укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором сервітуту, порядок укладення та виконання якого, регулюється нормами Цивільного кодексу України (ЦК України) та іншими актами цивільного законодавства;

- відповідно до ч.1 ст.401, ч.3 ст.404 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо іншого нерухомого майна (будівлі,споруди тощо) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом;

- сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

При цьому зміст сервітуту має визначати обсяг прав щодо користування особою чужим майном, строк користування таким майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.ст.402, 403 ЦК України);

- збитки, завдані власникові (володільцеві) нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (ч.7ст.403 ЦК України).

Відповідно до ст. ст.526,527 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони встановили сервітут шляхом укладення договору, в якому передбачили строк проведення платежів не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок позивача, реквізити якого зазначені у договорі.

Відповідач не заперечує виконання умов договору позивачем, а саме надання йому безперешкодного права користування опорами в період охоплений розрахунком суми боргу з 01.10.2014р. по 15.07.2016р. та не спростував належними доказами проведення повної оплати за цей період, а тільки часткової за період з жовтня 2014р. по січень 2015р.(січень частково). За даними рахунків на оплату та доказів проведеної часткової оплати сума боргу складає 12 874,00 грн., а тому позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає до задоволення, як обґрунтовано заявлений.

Доводи відповідача щодо не відображення господарських операцій з нарахуванням ПДВ у податковому обліку судом відхиляються, як такі, що спростовуються матеріалами справи, а саме доданими позивачем податковими накладними за період жовтень 2014р. червень 2016р.

Доводи відповідача щодо причин невчасної оплати за користування опорами через неотримання рахунків про оплату від позивача судом відхиляються, оскільки рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити кошти за користування майном (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 29.09.2009р. у справі № 37/405).

Про правомірність зміни ціни договору та відсутність оскарження її відповідачем свідчить рішення господарського суду Тернопільської області у справі №921/173/15-г/15 від 22.04.2015р., що набрало законної сили 12.05.2015р., та виконане відповідачем у повному обсязі в порядку виконавчого провадження, що підтверджується банківською випискою по рахунку №9097 від 25.09.2015р. Слід зазначити, що позивачем у зазначеній справі застосовано такий же шлях повідомлення відповідача про зміну ціни направлення листа простою кореспонденцією та застосування нової ціни через 30 днів з дня повідомлення.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Матеріалами справи підтверджено, що оплата з використання опор контактної мережі проведена лише частково у сумі 2 000,00 грн. з пропуском встановленого договором терміну, а саме не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Позивачем на суму простроченої заборгованості за період з жовтня 2014р. по червень 2016р. правомірно нараховані 2 357,37 грн. інфляційних втрат, які підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені.

Суд, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог по стягненню 3% річних 327,41 грн., встановив правомірність їх нарахування на суму 317,92 грн., із яких: за жовтень 2014р. в сумі 1,49 грн., листопад 2014р. в сумі 2,87 грн., грудень 2014р. в сумі 4,46 грн., січень 2015р. в сумі 5,95 грн., лютий 2015р. в сумі 6,69 грн., березень 2015р. в сумі 8,92 грн., квітень 2015р. в сумі 10,06 грн., травень 2015р. в сумі 11,89 грн., червень 2015р. в сумі 12,94 грн., липень 2015р. в сумі 14,87 грн., серпень 2015р. в сумі 14,39 грн., вересень 2015р. в сумі 13,44 грн., жовтень 2015р. в сумі 15,88 грн., листопад 2015р. в сумі 17,27 грн., грудень 2015р. в сумі 19,85 грн., січень 2016р. в сумі 21,83 грн., лютий 2016р. в сумі 22,02 грн., березень 2016р. в сумі 25,80 грн., квітень 2016р. в сумі 26,85 грн., травень 2016р. в сумі 29,76 грн., червень 2016р. в сумі 30,69 грн. Позивачем неправомірно проведено розрахунок з 15 числа, тоді як 15 число є останнім днем оплати.

В частині стягнення 9,49 грн. 3 % річних відмовляється як надмірно заявлені.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобовязання у п.6.3 Договору відповідає розміру встановленому Законом та ч. 6 ст. 231 ГК України.

Щодо заявленої суми пені 435,29 грн., то суд, керуючись вищезазначеними нормами, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог встановив правомірність її нарахування на суму 427,48 грн., із яких: за жовтень 2014р. в сумі 11,56 грн., листопад 2014р. в сумі 27,76 грн., грудень 2014р. в сумі 41,63 грн., січень 2015р. в сумі 38,86 грн., лютий 2015р. в сумі 74,73 грн., березень 2015р. в сумі 232,94 грн.

В частині стягнення 7, 81 грн. пені відмовляється ,як надмірно заявлені.

Підставою відмови в позові в частині пені та річних стало те,що позивач неправомірно включив 15 число кожного місяця до розрахункового періоду, оскільки пунктом 5.2 Договору сторони передбачили оплату "не пізніше 15 числа поточного місяця", а отже саме 15 число є останнім днем виконання зобовязання ( аналогічна правова позиція щодо порядку проведеного позивачем розрахунку викладена у п.1.9 постанові пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Судовий збір у сумі 1 376,48 грн. покладається на відповідача, згідно ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене,керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар" (вул. Руська, 21, Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 33011779) на користь Комунального підприємства "Тернопільелектротранс" (вул. Тролейбусна, 7, Тернопіль, 46027, ідентифікаційний код 05447987) 12 874 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 00 коп. боргу, 427 (чотириста двадцять сім) грн. 48 коп. пені, 317 (триста сімнадцять) грн. 92 коп. 3 % річних, 2 357 (дві тисячі триста пятдесят сім) грн. 37 грн. інфляційних втрат, 1 376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 48 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 7, 81 грн. пені та 9,49 грн. 3 % річних відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "23" січня 2017 року

Головуючий суддя М.С. Стадник

Суддя А.М. Сидорук

Суддя Я.Я. Боровець