ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 січня 2017 р. Справа № 903/966/16
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АКАМА, м.Дніпро

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства АУТСТАФФ-2016, м.Луцьк

про стягнення 108346,21 грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники: н

від позивача: ОСОБА_2 довіреність №21 від 26.01.2017р.

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю АКАМА звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 підприємства АУТСТАФФ-2016 про стягнення 108346,21 грн., в т.ч.: 94692,38грн. - основної заборгованості, 11308,59грн. пені, 1263,76грн. інфляційних витрат та 1081,48грн. 3% річних .

В обґрунтування посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №177 від 01.01.2015р. щодо повного та своєчасного розрахунку.

В підтвердження позовних вимог подав договір №177 від 01.01.2015р., додаткову угоду №1 від 30.12.2015р., видаткові накладні №1129 від 20.05.2016р., №1595 від 30.07.2016р., товарно-транспортні накладні №Р1129 від 20.05.2016р., №Р1595 від 30.07.2016р., довіреності №1605015 від 20.05.2016р., №1607014 від 30.07.2016р., розрахунок суми боргу, довідку за вих. №2 від 30.11.2016р., довідку АА №899568 з ЄДРПОУ ТзОВ АКАМА, наказ №2п від 14.02.2014р., рішення №2 від 13.02.2014р., статут ТзОВ АКАМА, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП НОРМА Д, ПП АУТСТАФФ-2016, акт звіряння за період з січня 2016р. по листопад 2016р.

Представник позивача на вимогу ухвали суду від 17.01.2017р. подав наступні документи:

- баланс за останній звітній період з розшифровкою дебіторської заборгованості до нього, аналітику рахунку 361 за спірний період;

- письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору;

- платіжні документи про часткову оплату відповідачем заборгованості;

- довідку за підписом директора та головного бухгалтера товариства про наявну у відповідача заборгованість.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі.

Представник відповідача в призначене судове засідання також не прибув. Ухвала суду від 17.01.2017р. про відкладення розгляду справи, яка була направлена рекомендованим листом на адресу (43025, м.Луцьк, вул. Л.Українки,33-А) повернута з відміткою відділення поштового звязку «відсутність адресата».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ОСОБА_1 підприємства АУТСТАФФ-2016: 43000, м.Луцьк, вул. Л.Українки,33-А, отже суд направив ухвалу від 17.01.2017р. за місцем державної реєстрації останнього.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р., № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

01 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКАМА» (продавець) та ОСОБА_1 підприємством Норма Д (покупець) укладено договір поставки №177 (а.с.10-12).

Згідно п. 1 договору продавець зобовязався поставити і передавати у власність покупця товар, визначений цим договором, а покупець зобовязався прийняти та оплатити повну вартість товару у порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що товар поставляється продавцем покупцю після оформлення замовлення покупцем, в термін, обумовлений сторонами.

Пунктом 4.1., 4.2. договору передбачено, що розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок покупця суми відповідно виставленого рахунку. Товар, що поставляється покупцю за цим договором сплачується на умові передоплати.

Відповідно до п. 6.2. договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день утворення заборгованості від вартості товару за кожен день прострочення. Пеня нараховується та сплачується за весь період не виконання зобовязань.

На виконання умов договору, позивач взяті на себе зобовязання по поставці і передачі продукції виконав в повному обсязі на загальну суму 100938,90грн. Даний факт підтверджено видатковими накладними №1129 від 20.05.2016р., №1595 від 30.07.2016р., товарно-транспортними накладними №Р1129 від 20.05.2016р., №Р1595 від 30.07.2016р., які підписані сторонами та скріплені печатками.

Проте, відповідач взяті на себе, згідно договору, зобовязання в частині проведення розрахунків за поставку товару виконав частково, що підтверджується виписками із банку на суму 6246,52грн. (а.с.85-92).

Заборгованість на день розгляду справи становить 94692,38грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

07.11.2016р. Приватне підприємство «Норма Д» здійснило державну реєстрацію змін до установчих документів, якою були змінені:

- повне найменування з ПП «НОРМА Д» на ПП «АУСТАФФ-2016»;

- скорочене найменування;

- місцезнаходження;

- види діяльності;

- склад та інформація щодо засновників, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ(а.с.51-55).

Як встановлено, між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обовязки на підставі договору поставки №177 від 01.01.2015р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.610, п. 1 ст. 611, п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 94692,38грн. основної заборгованості, підставна та підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, нараховані позивачем 3% річних за період 21.05.2016р. по 09.11.2016р. в сумі 706,11грн. (за видатковою накладною №1129 від 20.05.2016р.), за період з 31.07.2016р. по 09.11.2016р. в сумі 375,37грн. (за видатковою накладною №1595 від 30.06.2016р.) та інфляційні витрати за період з 21.05.2016р. по 09.11.2016р. в сумі 592,72грн. (за видатковою накладною №1129 від 20.05.2016р.), за період з 31.07.2016р. по 09.11.2016р. в сумі 671,04грн. (за видатковою накладною №1595 від 30.06.2016р.) нараховані підставно.

Між тим, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Нарахована позивачем пеня на підставі п.6.2 договору в розмірі 7529,11грн. за період з 21.05.2016р. по 09.11.22016р. (за видатковою накладною №1129 від 20.05.2016р.) та в розмірі 3779,48грн. за період з 31.07.2016р. по 09.11.2016р. (за видатковою накладною №1595 від 30.06.2016р.) підлягають до задоволення.

Як уже зазначалось вище, відповідач був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, однак документи, які б спростували наявність боргу перед позивачем не подав та правом оспорити, заперечити заявлений позов не скористався.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором поставки №177 від 01.01.2015р. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 108346,21грн. в т.ч.: 94692,38 грн. основного боргу, 1263,76грн. інфляційних витрат, 1081,48грн. 3% річних, 11308,59 грн. пені.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1625,20грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,- вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства АУТСТАФФ-2016 (43000, Волинська обл., м.Луцьк, вул. Лесі Українки,33-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АКАМА (49022, м.Дніпро, вул. Океанська,3, ) 108346,21грн. заборгованості, в т.ч.: 94692,38 грн. основного боргу, 1263,76грн. інфляційних витрат, 1081,48грн. 3% річних, 11308,59 грн. пені та 1625,20 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 02.02.2017р.

Суддя В. М. Дем`як