РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017№910/19489/16

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Малого підприємства «БЕСТ»

про стягнення 187 037,15 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Швед Я.О. за довіреністю № 170 від 26.12.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Малого підприємства «БЕСТ» (далі - відповідач) про стягнення 160 850,16 грн., з яких заборгованість по орендній платі за Договором від 15.10.2011 р. № 223-У(Ор)-11 в розмірі 138 692,22 грн., 3% річних - 2 017,91 грн., пеня - 20 140,03 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання в частині сплати орендної плати за користування орендованим майном, внаслідок чого за ним утворився борг та виникли підстави для нарахування пені та 3% річних. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19489/16, її розгляд призначено на 14.11.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.11.2016.

21.11.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором оренди від 15.10.2011 № 223-У(Ор)-11 у розмірі 163 795,52 грн., пеню в сумі 21 123, 43 грн., 3% річних в сумі 2 118,20 грн., а всього 187 037,15 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2016, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України,продовжено строк розгляду спору у справі № 910/19489/16 на п'ятнадцять днів, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.12.2016.

07.12.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.01.2017.

Проте, судове засідання 03.01.2017 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвіновой М.Є. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2017, після виходу судді Літвіновой М.Є. з лікарняного, розгляд справи № 910/20614/16 призначено на 25.01.2017.

В судовому засіданні 25.01.2017 судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2017 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судове засідання 25.01.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 25.01.2017 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2011 між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 223-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець на підставі рішення Київради від 24.10.2009 р. № 917/2986 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіосками) Орендаря, далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, загальною площею 20,0 кв.м., згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (пункт 2.4. Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради № 917/2986 від 24.12.2009 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва та на дату підписання договору місячний розмір якої становить 329,15 грн. за 1 кв. м., що в цілому за об'єкт станом на липень 2011 складає 6 583,08 грн. без ПДВ.

За умовами п. 3.2. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно з п. 3.4. Договору додатково Орендар сплачує Орендодавцю разом з орендною платою податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендодавцем разом з орендною платою.

Оплата по договору проводиться Орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві (п. 3.5. Договору).

Відповідно до п. 3.6. Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа поточного місяця на рахунок Орендодавця.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що Орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а Орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди.

Згідно з актом приймання-передачі приміщення від 01.11.2011 Орендодавець передав, а Орендар прийняв частину вестибюлю станції метро "Героїв Дніпра" визначену тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 21,0 кв.м.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що договір діє з 15.10.2011 до 14.10.2013 (два роки).

В подальшому, строк дії вказаного Договору було пролонговано в порядку частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Проте, відповідач належним чином не виконував взяті на себе договірні зобов'язання в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва № 223У(Ор)-11 від 15.10.2011; виселення Малого підприємства «Бест» з орендованого майна, а саме частини вестибюлю загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро «Героїв Дніпра»; зобов'язання Малого підприємства «Бест» у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання рішення суду законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції, що належать Малому підприємству «Бест» та знаходяться за адресою станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2); стягнення з Малого підприємства «Бест» 40 898,43 грн. боргу по орендній платі, 2 289,86 грн. пені та 141,80 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі № 910/29793/15 позов задоволено повністю; розірвано договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва № 223У(Ор)-11 від 15.10.2011, укладений між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Малим підприємством "Бест"; виселено Мале підприємство "Бест" (04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 17-а, кв. 98, ) з орендованого майна, а саме частини вестибюлю загальною площею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою станція метро "Героїв Дніпра"; зобов'язано Мале підприємство "Бест" (04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 17-а, кв. 98, ) у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання рішення суду законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції, що належать Малому підприємству "Бест" та знаходяться за адресою станція метро "Героїв Дніпра" (вестибюль № 2); стягнуто з Малого підприємства "Бест" (04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 17-а, кв. 98, ) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, 35, ) 40898 (сорок тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн. 43 коп. боргу по орендній платі, 2289 (дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять) грн. 86 коп. пені, 141 (сто сорок одна) грн. 80 коп. - 3% річних, 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 7.5. Договору у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні Орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених Орендарем поліпшень, які не можливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору.

Орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Орендодавцю (п. 4.14. Договору). Пунктом 8.5.6. Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.10.2011) визначено, що у разі припинення дії цього договору Орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю станції метро "Героїв Дніпра" (вестибюль № 2) в термін, визначений в п. 4.14. Договору, від своїх огороджуючи конструкцій.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань орендоване майно позивачу не повернув та не сплачував орендну плату за користування майном, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за період з листопада 2015 р. по 25.10.2016 р. включно у розмірі 163 795, 52 грн.

Зважаючи на те, що відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань в частині оплати орендної плати, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю природою є договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 283 Господарського кодексу України, відповідно до змісту якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Вказані норми кореспондуються з приписами ч. ч. 1, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до змісту яких орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як зазначалось судом вище, рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2015 р. у справі № 910/29793/15 розірвано договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва № 223У(Ор)-11 від 15.10.2011, укладений між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Малим підприємством "Бест"; виселено Мале підприємство "Бест" з орендованого майна, а саме частини вестибюлю загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро "Героїв Дніпра"; зобов'язано Мале підприємство "Бест" у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання рішення суду законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції, що належать Малому підприємству "Бест" та знаходяться за адресою станція метро "Героїв Дніпра" (вестибюль № 2).

З матеріалів справи вбачається, що фактично відповідач звільнив орендоване майно 25.10.2016 р. в процесі виконання рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/29793/15.

Пунктом 4.14. Договору передбачено, що Орендар після припинення дії Договору оренди та у разі відмови у продовженні Договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому, оплата по Договору нараховується Орендодавцем та сплачується Орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Керуючись зазначеними нормами чинного законодавства та враховуючи умови п. 4.14. Договору, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості по орендній платі за час фактичного користування майном.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 20.11.2012 р. № 3-54гс12, та пункті 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», в якому наголошено, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Таким чином, оскільки відповідач в обумовлені строки не сплатив позивачеві орендну плату за період з листопада 2015 року по 25.10.2016, відповідний борг в сумі 163 795,52 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 2 118,20 грн. 3% річних, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011), за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 2 118,20 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 21 123,43 грн., суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до пункту 6.2. Договору за несвоєчасну оплату орендних платежів Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 21 123,43 грн. суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Малого підприємства «БЕСТ» (04211, місто Київ, вулиця Лайоша Гавро, будинок 17А, квартира 98; ) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 35; ) 163 795 (сто шістдесят три тисячі сімсот дев'яносто п'ять) грн. 52 коп. основного боргу, 2 118 (дві тисячі сто вісімнадцять) грн. 20 коп. 3% річних, 21 123 (двадцять одну тисячу сто двадцять три) грн. 43 коп. 3% річних та 2 805 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2017

Суддя М.Є. Літвінова