ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 909/632/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.4

ОСОБА_1

розглядає апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" б/н від 25.10.2016 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 р.

у справі № 909/632/16

за позовом : Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ

в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект", м.Київ

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", м. Івано-Франківськ

про стягнення пені за порушення строку поставки товару

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2-представник

від відповідача:.ОСОБА_3-представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Ухвалою суду від 05.01.2017 у задоволенні клопотання відокремленого підрозділу "Атомкомплект" б/н від 30.12.2016 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено у зв»язку із відсутністю технічної можливості забезпечити проведення судового засідання 17.01.2017 в режимі відеоконференції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 у справі № 909/632/16 (суддя Рочняк О.В. ) позов задоволено; стягнуто з ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" 9 469, 20грн. пені та 1 378, 00грн. судового збору.

ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" подано апеляційну скаргу б/н від 25.10.2016 р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач неправомірно здійснив розрахунок штрафних санкцій (пені) від ціни договору поставки, в яку включено податок на додану вартість в розмірі 121 400,00грн., а не від ціни продукції, яка не включає в себе податок на додану вартість.

Також, на думку скаржника, розрахунок проведений позивачем є невірним, оскільки неправильно застосовано формулу для визначення суми пені.

ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним, обгрунтованим, прийнято у повні відповідності до норм матеріального та процесуального права..

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 12.11.2014 між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (покупець) та ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" (постачальник) укладено договір поставки № 53-129-01-14-00323, за умовами якого постачальник зобов'язався в порядку і на умовах договору поставити покупцю трубопровідну арматуру власного виробництва для ВП "Южно-Українська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язався прийняти і оплатити отриману продукцію (а.с.30-36).

В п.3.1 договору сторони погодили, що сума договору становить 728 400 грн., у тому числі ПДВ 20% - 121 400 грн.

Відповідно до п.1.2 та п.5.1 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни і строк поставки зазначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Приймання продукції здійснюється покупцем на складі вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів. Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію (п.п.5.4, 5.7 договору).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що обумовлений договором товар відповідач поставив позивачу 23.03.2015 згідно видаткової накладної № 38, тобто з простроченням обумовленого сторонами строку (а.с.37).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, в тому числі нарахування штрафних санкцій, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п.7.2 договору поставки сторони погодили, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення (включно з днем фактичної поставки відповідно до видаткової накладної), але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Крім того, в п.7.8 договору сторони обумовили, що позовна давність щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.7.2 договору, встановлюється тривалістю у 2 (два) роки, а отже строк позовної давності для звернення з даним позовом позивачем не пропущено.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені в сумі 9 469,20грн. за порушення строку поставки продукції є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не береться до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що

нарахування пені слід здійснювати виходячи з вартості продукції (ціни) без врахування ПДВ з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.178 та п.164.1.1 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу, та додається до ціни товарів/послуг. Операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є об'єктом оподаткування (п.185.1 Податкового кодексу України).

Оскільки, здійснена сторонами операція з поставки трубопровідної арматури підлягає оподаткуванню податком на додану вартість, постачальником (відповідачем) до ціни продукції, в яку відповідно до п.3.3 договору включено витрати пов'язані з виготовленням, проведенням технічної прийомки, упаковкою, маркуванням і доставкою вантажоодержувачу, також включено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті покупцем, в зв'язку з чим вартість продукції стала відмінною від її ціни.

Враховуючи, що і умовами укладеного між сторонами договору, і ст.231 Господарського кодексу України передбачено здійснення нарахування пені виходячи саме з вартості непоставленої в строк продукції.

Пеня за прострочку поставки продукції здійснюється за формулою:

сума пені = вартість продукції *%*кількість днів прострочки.

Судова колегія, здійснивши перерахунок нарахованої позивачем суми штрафних санкцій дійшла висновку, що позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 9 469,20грн.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 у справі № 909/632/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.