ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" січня 2017 р.Справа № 916/3053/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

До відповідача: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - на підставі довіреності № 14-182 від 15.07.2014 р.

ОСОБА_2 згідно довіреності №14-10 від 14.01.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності № 178 від 01.02.2016р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_1 - на підставі довіреності № 14-182 від 15.07.2014 р.

Від відповідача ОСОБА_3 згідно довіреності № 2405 від 26.12.2016р.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі - КП) "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення 123 569 грн. 12 коп. пені, 8 386 грн. 80 коп. 3% річних та 6 601 грн. 03 коп. інфляційних втрат.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на її задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

17 грудня 2014 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Покупець) було укладено Договір №4029/15-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України, а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається населенням.

Строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.12.2015р., в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 9 220,00 тис. куб. м., з розбивкою по місяцях кварталів року.

Згідно п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів , визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Згідно п.5.1 Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Пунктом 5.2 Договору сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м газу становить 1 309 грн. 20 коп. ( з ПДВ). Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Додатковою угодою №1 від 27.03.2015р., яка набрала чинності з дати її підписання, сторони домовилися, що ціна за 1000 куб.м газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ). Додатковою угодою №2 від 29.07.2015р. , що поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.07.2015р., сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м природного газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ). Додатковою угодою №3 від 19.10.2015р. , яка поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2015р., сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м природного газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він передав у власність Покупцеві протягом січня грудня 2015 р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 13 178 543 грн. 82 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, які були підписані обома сторонами. Покупець - відповідач свої зобовязання за Договором виконав, але з простроченням строків, передбачених умовами Договору купівлі продажу природного газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

За таких обставин, на підставі п.7.2 Договору, позивач нарахував КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" пеню у розмірі 123 569 грн. 12 коп.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 6 601 грн. 03 коп., а також 3% річних у розмірі 8 386 грн. 80 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Позивач також звернув увагу суду на те, що Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, що набрав чинності 30.11.2016р., передбачене чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Але, станом на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відтак відповідач не включений до реєстру і списання заборгованості є неправомірним.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність його вини, як Покупця природного газу, у невиконанні зобовязання, адже оплата здійснювалась за рахунок коштів, що надходили підприємству від вказаних у договорі категорій споживачів, які розраховувались з КП на підставі тарифів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері комунальних послуг. Даний тариф востаннє переглядався в 2008р. і корегувався в стороні збільшення протягом 2014-2015р. р. Однак, витрати, передбачені в скорегованому тарифі не покривали фактичні витрати підприємства, у звязку з чим виникла різниця у тарифах на теплову енергію, яка і стала сумою заборгованості , та яку відповідач не мав можливості сплатити за рахунок власних коштів, та яка мала бути компенсована з державного бюджету згідно вимог чинного законодавства України. За таких обставин, відповідач зазначає, що основною причиною утворення заборгованості була економічна необґрунтованість тарифів на теплову енергію , встановлених для КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", а також відсутність своєчасних субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Тобто, невиконання державою своїх зобовязань, передбачених Законом України „Про теплопостачання та Законом України „Про житлово-комунальні послуги , на думку відповідача, є обєктивною обставиною, яка не залежить від волі КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" , що свідчить про відсутність вини підприємства за несвоєчасний розрахунок за спожитий природний газ.

Відповідач також зазначає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо способу проведення остаточних розрахунків за спожитий природний газ за рахунок коштів державного бюджету шляхом укладання 07.12.2015р. Договору № 217/375-в про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375.

Відповідно до підпункту 2 п.11 цього Договору сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. За умовами п.16 зазначеного Договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За таких обставин, відповідач вважає, що відбулась зміна умов Договору в частині порядку та строків розрахунку за природний газ, що виключило можливість застосування заходів відповідальності, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та п.7.2 Договору №4029/15-ТЕ-23, з боку НАК "Нафтогаз України" до КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" за несвоєчасний розрахунок за поставлений природний газ. Така зміна умов Договору, на думку відповідача, відбулась і внаслідок підписання спільних протокольних рішень в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами на надання пільг, субсидій та компенсацій", згідно Наказу Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43 "Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію", Наказу Міністерства фінансів України та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України" №493/688 від 03.08.2015р. "Про затвердження порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію".

Відповідач також звертає увагу на невідповідність здійснених позивачем розрахунків розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат положенням чинного законодавства України. Зокрема, щодо нарахування позивачем пені у розмірі 123 569 грн. 12 коп. зазначає, що її розрахунок здійснено по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу за вказаний період. Однак, при проведенні розрахунку позивачем безпідставно віднесено до днів прострочки заборгованості дні, в які здійснювалася її часткова сплата.

Водночас, відповідач зазначає, що положеннями абз. 2 п.6.1. Договору №4029/15-ТЕ-23 передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки. З урахуванням вказаного, відповідач вважає, що кінцевою датою розрахунку є 14-е число, а тому, відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, строк для нарахування пені та 3% річних розпочинається з 15 числа, при умові, якщо вказана дата не припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день. Разом з тим, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що пеня за зобовязаннями січня, лютого та жовтня 2015 року розрахована з порушенням вимог ч.5 ст. 253 Цивільного кодексу України, а саме, з 15 числа, тоді, коли дана дата припадала на вихідний день.

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуенерго" також заперечує і проти здійсненого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вважає, що при визначенні розміру 3% річних позивачем безпідставно віднесено до днів прострочки заборгованості дні, в які здійснювалася її часткова сплата, по-друге, при визначенні розміру 3% річних порушені вимоги ст. 253 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, а саме: розрахунок проводився з 15-го числа, тоді, як дана дата припадала на вихідний день (зобовязання січня, лютого, жовтня 2015 року), по-третє, при визначенні втрат від інфляції не були враховані положення п. п. 1.9., 3.2. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14. Зокрема,відповідач зазначає, що за зобовязаннями жовтня 2015р. втрати від інфляції розраховані позивачем за грудень 2015р., коли саме в цьому місяці була проведена фактична оплата боргу. Крім цього, нарахування проводились на заборгованість, яка обліковувалась до 14.12.2015р., тобто період прострочення становив менше місяця.

Також, відповідач зазначає, що згідно актів звіряння розрахунків від 31.07.2016р., 30.09.2016р., 31.10.2016р. та 30.11.2016р. впродовж 2016р. і на момент звернення НАК "Нафтогаз України" до суду будь-яка заборгованість за Договором №4029/15-ТЕ-23 від 17.12.2014р. у цих актах не відображалась, а отже, зазначені акти звіряння підтверджують відсутність у позивача до КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" претензій щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат за Договором №4029/15-ТЕ-23 від 17.12.2014р.

Крім того, відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 7 прийнятого 03.11.2016р. Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, що набрав чинності 30.11.2016р., вказує на відсутність у позивача права здійснювати нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а нараховані штрафні санкції, на його думку, підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В ході розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст..233 Господарського кодексу України. В обгрунтування клопотання відповідач зазначив, що у нього відсутні інші джерела прибутку, крім здійснення основного виду діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, тарифи на яку для всіх категорій споживачів є економічно необґрунтованими; підприємство позбавлено можливості регулювати шляхи витрачання (через існування рахунків із спеціальним режимом використання для розрахунків за спожитий природний газ та інвестиційними програмами згідно встановлених нормативів розподілу), а також можливості акумулювання на міжопалювальний період; заборгованість виникла з різниці в тарифах на теплову енергію та несвоєчасне відшкодування державою; несвоєчасна оплата є наслідком несвоєчасного прийняття державою нормативно-правових актів, які б встановлювали процедуру погашення заборгованості з різниці в тарифах, а також несвоєчасних розрахунків за спожиту теплову енергію населенням. Крім того, відповідач зазначив, що суд має врахувати ступінь виконання КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" своїх зобовязань за Договором , критичний фінансовий стан підприємства , незначний період прострочення .

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2014 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Покупець) було укладено Договір №4029/15-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України, а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається населенням.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 9 220,00 тис. куб. м., з розбивкою по місяцях кварталів року.

Згідно п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів , визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Згідно п.5.1 Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Пунктом 5.2 Договору сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м газу становить 1 309 грн. 20 коп. ( з ПДВ). Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Додатковою угодою №1 від 27.03.2015р., яка набрала чинності з дати її підписання, сторони домовилися, що ціна за 1000 куб.м газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ). Додатковою угодою №2 від 29.07.2015р. , що поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.07.2015р., сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м природного газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ). Додатковою угодою №3 від 19.10.2015р. , яка поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2015р., сторони домовилися, що ціна за 1000 куб м природного газу становить 2 994 грн. 30 коп. ( з ПДВ).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач передав у власність Покупцеві протягом січня грудня 2015 р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 13 178 543 грн. 82 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, які були підписані обома сторонами. Покупець - відповідач свої зобовязання за Договором виконав, але з простроченням строків, передбачених умовами Договору купівлі продажу природного газу.

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго було погашено заборгованість за отриманий за Договором природний газ, але з порушеннями строків оплати.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором. Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені у сумі 123 569 грн. 12 коп., 3% річних у сумі 8 386 грн. 80 коп., інфляційних втрат у сумі 6 601 грн. 03 коп.

Але, згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Позивачем при здійсненні розрахунку пені зазначену вимогу законодавства невраховано, що призвело до неправильного визначення суми пені, що підлягає стягненню з відповідача у звязку із несвоєчасним виконанням зобовязання щодо сплати орендної плати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд доходить до висновку про часткове його задоволення, у частині стягнення з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" пені на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" у розмірі 117 476 грн. 34 коп.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховану суму інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача та складає 6 601 грн. 03 коп.

Водночас, судом при перевірці розрахунку 3% річних було встановлено його неправильність, у звязку із чим було здійснено перерахунок, у звязку з чим підлягають стягненню 3% річних у сумі 7 990 грн. 34 коп.

При цьому судом не приймається до уваги посилання відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову щодо стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, на положення Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, з огляду на наступне.

Так, дійсно, згідно статті 2 вказаного Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 1 Закону, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, виходячи з аналізу присів вказаного Закону, учасники процедури врегулювання заборгованості, що включає в собі, зокрема, і списання заборгованості, є теплопостачальні та теплогенеруючі організації, що включені до реєстру. Однак, як встановлено судом, вказаний Реєстр на теперішній час Кабінетом міністрів України не сформовано, що в свою чергу свідчить про відсутність механізму реалізації вказаного Закону та не є підставою для списання існуючої у відповідача заборгованості перед ПАТ „НАК "Нафтогаз України".

Що стосується клопотання відповідача щодо зменшення судом розміру пені до 1 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, то з цього приводу слід зазначити, що зменшення розміру пені на підставі зазначених вимог законодавства є правом, а не обовязком суду. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На думку суду, даний випадок не є винятком, адже відповідач у справі неодноразово допускав порушення строків оплати з отриманий природний газ. При цьому, підставою невиконання своїх зобовязань вважає не вчинення державними органами відповідних дій, зокрема, зазначає, що заборгованість виникла з різниці в тарифах на теплову енергію та несвоєчасне відшкодування державою; несвоєчасна оплата є наслідком несвоєчасного прийняття державою нормативно-правових актів, які б встановлювали процедуру погашення заборгованості з різниці в тарифах. Отже, відповідач взагалі не вважає себе винним у тому, що він припустився порушення умов Договору та не виконав свої зобовязання у встановлений строк.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовна заява Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, буд. 5, корпус А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у сумі 117 476 грн. 34 коп., 3% річних у сумі 7 990 грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 601 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 981 грн. 01 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 січня 2017 р.

Суддя Н.В. Рога