РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа № 902/966/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 30.01.2017р. №2053/10-017

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області, м.Могилів-Подільський Вінницької області

на рішення господарського суду Вінницької області

від 13.12.16 р. у справі № 902/966/16 (суддя Яремчук Ю.О. )

за позовом Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області, м.Могилів-Подільський Вінницької області

до ОСОБА_2 сільської ради, с.Моївка, Чернівецький району Вінницької області

про стягнення 261 148,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 у позові Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області до ОСОБА_2 сільської ради про стягнення 261148,19грн. - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Могилів - Подільська ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що згідно "Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави" було складаний акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна. Майно було передано по акту опису і попередньої оцінки майна від 18.08.2015р. відповідачу ОСОБА_2 сільській раді на відповідальне зберігання. За додатковою інформацією цього акту ОСОБА_2 сільська рада прийняла на відповідальне зберігання перелічене майно;

- зазначає, що орган доходів і зборів відповідно до умов договору про відповідальне зберігання або реалізацію безхазяйного майна здійснює контроль за збереженням поставленого на облік безхазяйного майна, у тому числі шляхом проведення інвентаризації за його місцезнаходженням. Однак, в ході перевірки встановлено, що вищезазначене майно відсутнє за його місцем знаходження. Додає, що 30.10.2015р. до ОСОБА_2 сільської ради направлено претензію (вимогу) про відшкодування збитків в сумі 261148,19грн. за втрачене майно, на що Сільська рада повідомила про зібрання урожаю невідомими особами та повідомила Чернівецьке відділення РВ УМВС України у Вінницькій області про крадіжку майна;

- стверджує, що відповідач взяв на себе зобов'язання зберігати та повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання та нести повну матеріальну відповідальність за втрату чи пошкодження майна, яке було залишене йому на зберігання;

- обґрунтовує, що у відповідності з вимогами п.4 ст.611 ЦК України, настали правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, передбачено ст.951 ЦК України, відповідно до якої, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

- зауважує, що відповідачем по справі не було надано до суду жодних доказів, що шкода була завдана не з вини відповідача;

- констатує, що скаржник не отримавши ніяких відшкодувань від зберігача, який втратив майно, змушений звернутися до суду з метою відшкодування збитків.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/966/16 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..

У відповідності до розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. №01-04/45 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №902/966/16 - ОСОБА_3 з 16.01.2017р. по 20.01.2017р. включно, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/966/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.01.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демидюк О.О. і проведеної автоматичної зміни складу колегії суддів по справі №902/966/16, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 31.01.2017р..

У відповідності до розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. №01-04/78 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №902/966/16 - ОСОБА_4 у період з 30.01.2017р. по 03.02.2017р. включно, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/966/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.01.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. і проведеної автоматичної зміни складу колегії суддів по справі №902/966/16, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у новому складі.

31.01.2017р. на електронну адресу суду від ОСОБА_2 сільської ради надійшов письмовий відзив від 27.01.2017р. №80 на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області, м.Могилів-Подільський Вінницької області - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 31.01.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні 31.01.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

При цьому, ухвалою суду від 16.01.2017р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційних скарг по суті за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Служби Безпеки України №53/м/164-313 пт від 11.08.2015р. повідомлено, що на території ОСОБА_2 сільської ради Чернівецького району при виконанні оперативно-службової діяльності, встановлено самовільне зайняття та використання особливо цінних земель сільськогосподарського призначення - ріллі, що належать ОСОБА_2 сільській раді на підставі державних актів права власності та на яких виявлено посіви сільськогосподарських культур (а.с.13).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 сільська рада самостійно, або з використанням комунальних підприємств дані ділянки не обробляє та будь які договори оренди відсутні.

Заступником начальника Чернівецького відділення Могилів-Подільської ОДНІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_1, начальником відділу погашення заборгованостей Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5, начальником відділу Держгеокадастру у Чернівецькому районі ОСОБА_6, головним спеціалістом з питань економічного аналізу, прогнозування, розвитку АГІК Чернівецької РДА ОСОБА_7 18.08.2015р. обстежено майно з ознаками безхазяйності та встановлено самовільне зайняття та використання особливо цінних земель сільськогосподарського призначення - ріллі в с. Моївка Чернівецького району на загальну суму 261148,19грн..

У відповідності до акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна №2 описано наступні земельні ділянки: №303 - посіви сої в кількості 1,9308га на суму 34576,17грн.; №377 - посіви кукурудзи в кількості 2,2620га на суму 57884,17грн.; №383 - посіви кукурудзи в кількості 2,2897га на суму 58592,09грн.; №457 - посіви кукурудзи в кількості 2,1533га на суму 55101,51грн.; №458 - посіви кукурудзи в кількості 2,1491га на суму 54994,25грн.; №418 - посіви люцерни на насіння в кількості 2,5189га на загальну суму 261148,19грн. (а.с.16).

В подальшому, 18.08.2015р. між позивачем (поклажодавець) та відповідачем (зберігач) укладено договір про зберігання товарноматеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйного (далі - договір), згідно п.1.1 якого, зберігач зобов'язується надати послуги поклажедавцеві по зберіганню майна, а саме: посіви кукурудзи площею 8,854га, загальною вартістю 226572,02грн.; посіви сої площею 1,9308га загальною вартістю 34576,17грн.; посіви люцерни на зерно 2,51189га. Загальна вартість майна переданого на зберігання складає 261148,19га (а.с.14).

Даний договір укладений на строк 6 місяців (2.1 договору).

Відповідно до п.2.2. договору встановлено, що у разі не витребовування поклажодавцем речі до закінчення строку зберігання зазначеному у даному договорі, зберігач зобов'язаний зберігати річ (речі) залишені йому на зберігання до пред'явлення йому поклажодавцем вимоги про її (їх) повернення.

У відповідності до п.п.3.1, 3.2 договору зберігач несе повну матеріальну відповідальність за збереження речей залишених йому на зберігання; зберігач зобовязаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схороності речі залишеної на зберігання.

Цей договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань по ньому (п.5.1 договору).

Згідно акту від 16.10.2015р. проведено інвентаризацію наявності безхазяйного майна а саме: №303 - посіви сої в кількості 1,9308га. на суму 34576,17грн.; №377 - посіви кукурудзи в кількості 2,2620га па суму 57884,17грн.; №383 - посіви кукурудзи в кількості 2,2897га на суму 58592,09грн.; №457 - посіви кукурудзи в кількості 2,1533га на суму 55101,51грн.; №458 - посіви кукурудзи в кількості 2,1491га на суму 54994,25грн.; №418 - посіви люцерни на насіння в кількості 2,5189га за місцем його зберігання (а.с.15).

Зокрема, в ході перевірки встановлено, що вищезазначене майно відсутнє за його місцем знаходження, що зафіксовано у вказаному вище акті.

В подальшому, 30.10.2015р. позивачем до ОСОБА_2 сільської ради направлено претензію про відшкодування збитків за втрачене майно.

Однак, ОСОБА_2 сільська рада листом №372 від 06.11.2015р. повідомила позивача про зібрання урожаю невідомими особами та повідомила Чернівецьке відділення РВ УМВС України у Вінницькій області про крадіжку майна (а.с.18).

За вказаних обставин, Могилів - Подільська ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області, враховуючи не отримання ніяких відшкодувань від зберігача, який втратив майно, звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради про стягнення 261148,19грн. (а.с.4-8).

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що 18.08.2015р. заступником начальника - начальником Чернівецького відділення Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_1, начальником відділу погашення заборгованостей Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5, начальником відділу Держгеокадастру у Чернівецькому районі ОСОБА_6, головним спеціалістом з питань економічного аналізу, прогнозування, розвитку АПК Чернівецької РДА ОСОБА_7, обстежено майно з ознаками безхазяйності та встановлено самовільне зайняття та використання особливо цінних земель сільськогосподарського призначення ріллі, в с.Моївка, Чернівецького району, Вінницької області на загальну суму 261148,19грн.. В подальшому, згідно договору про зберігання товарно-матеріальних цінностей від 18.08.2015р., виявлене безхазяйне майно, передано на зберігання ОСОБА_2 сільській раді. За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до укладеного між сторонами договору зберігання відповідач взяв на себе зобов'язання зберігати та повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання та нести повну матеріальну відповідальність за втрату чи пошкодження майна, яке було залишене йому на зберігання. Однак, в ході перевірки встановлено, що вищезазначене майно відсутнє за його місцем знаходження. 30.10.2015р. до ОСОБА_2 сільської ради направлено претензію про відшкодування збитків за втрачене майно, на що ОСОБА_2 сільська рада повідомила про зібрання урожаю невідомими особами та повідомила Чернівецьке відділення РВ УМВС України у Вінницькій області про крадіжку майна. Покликаючись на вимоги п.4 ст.611 ЦК України, вважає, що за порушення зобов'язання по договору зберігання настали правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, передбачено ст.951 ЦК України, відповідно до якої, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Однак, Могилів-Подільська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, не отримавши ніяких відшкодувань від зберігача, який втратив майно, враховуючи вищезазначене та керуючись ст.1, ст.2 Господарського кодексу України, ст.ст.610, 611, 936, 941, 942, 944, 949, 950, 953 ЦК України, була змушена звернутися до суду з метою відшкодування збитків.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.11.2016р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №902/966/16 та призначено її до розгляду.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву заперечив проти позову та зазначає, що акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна №2 від 18.08.2015р. та договір про зберігання товарно-матеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйного від 18.08.2015р. складено з порушенням норм чинного законодавства України, тому не мають юридичної сили, про що свідчить відсутність в матеріалах фотознімків описаного майна та номера договору. Тобто, зазначене суперечить пунктам 2.2, 2.3, 2.10 "Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави" затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів №570 від 10.10.2013р. так як акт складено з порушеннями, а договір зареєстрований неналежним чином, що є порушення норм законодавства України.

Згідно п.2.6 вищевказаного порядку в акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна зазначаються "повна назва кожного окремого предмета або групи однорідних предметів, детальний опис ознак кожного предмета" "наявні пошкодження". Опис майна має забезпечити його ідентифікацію. Вказану інформацію в акті висвітлено загально, що, знову ж таки, суперечить вимогам закону.

У відповідності до п.2.4 вищевказаного Порядку складання акта опису і попередньої оцінки безхазяйного майна проводяться комісією з обов'язковим залученням працівника підрозділу по роботі з безхазяйним майном, що не було зроблено.

Вказує, що до облікової справи, що заводиться за кожним фактом виявлення безхазяйного майна, обов'язково повинно бути додано звіт про оцінку безхазяйного майна, складений суб'єктом оціночної діяльності (пункт 3.1, 3.2 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з - безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави), що не було зроблено. Разом з тим договір про зберігання товарно-матеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйності від 18.08.2016р., що укладений між позивачем та відповідачем, складений на виконання норм розділу 3 вищезазначеного Порядку. Тому, у зв'язку із тим, що до складу комісії не було залучено працівника підрозділу по роботі з безхазяйним майном та спеціаліста в галузі оцінки майна, акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна складений з порушенням - оцінка виявленого безхазяйного майна не відповідає дійсності.

Враховуючи вищезазначене, керуючись п.п.2.2, 2.3, 2.4, 2.10, 3.1, 3.2 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів №570 від 10.10.2013р. відповідач вважає, що акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна та договір про зберігання товарно-матеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйності такими, що не мають юридичної сили, у зв'язку із тим, що зазначені документи не відповідають вимогам норм чинного законодавства, а позовні вимоги позивача, відповідно, незаконними та безпідставними. Тобто, відповідач не несе матеріальної відповідальності за збереження зазначеного в позові безхазяйного майна так як вказані зобов'язання у нього не виникли.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 у позові відмовлено повністю (а.с.64-70).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

У відповідності до ст.942 ЦК України, зберігач зобов'язаний вжити всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернута поклажедавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ст.950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

За приписами ч.3 ст.950 ЦК України, зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Як свідчать матеріали позовної заяви, позивач обґрунтовуючи свої вимоги покликається на втрату відповідачем майна переданого на зберігання, відповідно до укладеного між сторонами договору зберігання, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання зберігати та повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання та нести повну матеріальну відповідальність за втрату чи пошкодження майна, яке було залишене йому на зберігання, тобто, предметом позову є стягнення саме збитків завданих поклажодавцю виходячи з приписів ст.951 ЦК України, відповідно до частини першої якої, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Водночас, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 20.12.2010р. у справі №06/113-38).

Таким чином, зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов'язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв'язок) передбаченого ст.614 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.06.2009р. у справі №3-2189к09.

Відповідно до ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обовязку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, вимоги про стягнення завданих збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення (постанова ВСУ від 28.02.2011р. у справі №3-65гс10).

Порядок обліку, попередньої оцінки та зберігання безхазяйного майна здійснюється зокрема Порядком взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів №570 від 10.10.2013р., тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №53/м/164-313пт від 18.08.2015р. Службою безпеки України було повідомлено Могилів-Подільську ОДШ ГУ ДФС у Вінницькій області про виявлення на земельних ділянках, які відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2015р. (земельна ділянка №303), від 27.07.2015р. (земельна ділянка №377), від 27.07.2015р. (земельна ділянка №383), від 27.07,2015р. (земельна ділянка №457),від 27.07.2015р. (земельна ділянка №458), від 27.07.2015р. (земельна ділянка № 418) належних ОСОБА_2 сільській раді, посіви сільськогосподарських культур, які мають ознаки безхазяйності.

Надалі, на виконання листа Служби Безпеки України №53/м/164-313 пт від 11.08.2015р. комісією в складі заступника начальника - начальником Чернівецького відділення Могилів-Подільської ОДШ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_1, начальником відділення погашення заборгованостей Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5, начальником відділу Держгеокадастру у Чернівецькому районі; ОСОБА_6, головним спеціалістом з питань економічного аналізу, прогнозування, розвитку АПК Чернівецької РДА ОСОБА_7 обстежено вищевказане майно з ознаками безхазяйності та за результатами якого складено акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна №2 від 18.08.2016р..

Згідно вказаного акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна описано наступні земельні ділянки: №303 - посіви сої в кількості 1,9308га на суму 34576,17грн.; №377 - посіви кукурудзи в кількості 2,2620га на суму 57884,17грн.; №383 - посіви кукурудзи в кількості 2,2897га на суму 58592,09грн.; №457 - посіви кукурудзи в кількості 2,1533га на суму 55101,51грн.; №458 - посіви кукурудзи в кількості 2,1491га на суму 54994,25грн.; №418 - посіви люцерни на насіння в кількості 2,5189га на загальну суму 261148,19грн..

Крім того, 18.08.2015р. між позивачем (поклажодавець) та відповідачем (зберігач) укладено договір про зберігання товарноматеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйного, згідно п.1.1 якого, зберігач зобов'язується надати послуги поклажедавцеві по зберіганню майна, а саме: посіви кукурудзи площею 8,854га, загальною вартістю 226572,02грн.; посіви сої площею 1,9308га загальною вартістю 34576,17грн.; посіви люцерни на зерно 2,51189га. Загальна вартість майна переданого на зберігання складає 261148,19га..

Згідно п.2.6 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, в акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна зазначаються "повна назва кожного окремого предмета або групи однорідних предметів, детальний опис ознак кожного предмета" "наявні пошкодження". Опис майна має забезпечити його ідентифікацію.

Однак, як свідчить акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна №2 від 18.08.2016р. вказану у ньому інформацію вказано загально.

Таким чином, з врахуванням викладеного, не можливо встановити яке саме майно було передане на зберігання, за умовами договору, та його родові ознаки, тобто, що саме було передано на зберігання за умовами договору.

У відповідності до п.2.4 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, складання акта опису і попередньої оцінки безхазяйного майна проводяться комісією з обов'язковим залученням працівника підрозділу по роботі з безхазяйним майном, що також не було зроблено.

Слід також звернути увагу на те, що до облікової справи, що заводиться за кожним фактом виявлення безхазяйного майна, обов'язково повинно бути додано звіт про оцінку безхазяйного майна, складений суб'єктом оціночної діяльності (п.п.3.1, 3.2 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави), що не було зроблено та дані про такий звіт у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи те, що до складу комісії не було залучено працівника підрозділу по роботі з безхазяйним майном та спеціаліста в галузі оцінки майна, акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна складений з порушеннями, а тому оцінка виявленого безхазяйного майна не може свідчити про реальну вартість такого майна.

Відповідно до п.4.5 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, у разі пошкодження, втрати (нестачі) безхазяйного майна, переданого на відповідальне зберігання, орган доходів і зборів відповідно до умов договору про відповідальне зберігання безхазяйного майна протягом трьох робочих днів від дати виявлення пошкодження, втрати (нестачі), направляє суб'єктам господарювання претензію з вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості такого майна, або суми, на яку знизилась його вартість.

Комісією в складі заступника начальника - начальником Чернівецького відділення Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_1, начальником відділення погашення заборгованостей Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5. ОСОБА_2 сільським головою ОСОБА_8, спеціалістом з земельних питань ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_9 проведено інвентаризацію безхазяйного майна за його місцем зберігання про, що складено відповідний акт від 16.10.2015р., за результатами якої встановлено відсутність за місцем зберігання безхазяйного майна.

Згідно п.4.2 Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, щодо кожного факту виявлення порушень (нестачі) безхазяйного майна під час інвентаризації до міністерства доходів і зборів України подається зведена інформація про результати проведення інвентаризації безхазяйного майна за формою згідно з додатком 8 до цього Порядку та детальні пояснення до неї.

Таким чином, беручи до уваги вказане, слід звернути увагу на те, що вищевказаною комісією, за результатами проведення інвентаризації складено акт інвентаризації безхазяйного майна за його місцем зберігання, що не відповідає пункту 4.2 згаданого Порядку та є порушенням норм чинного законодавства.

Крім того, у відповідності до п.2.2 договору від 18.08.2015р. про зберігання товарноматеріальних цінностей, які мають ознаки безхазяйного, у разі не витребовування поклажодавцем речі до закінчення строку зберігання зазначеному у даному договорі, Зберігач зобов'язаний зберігати річ (речі) залишені йому на зберігання до пред'явлення йому поклажодавцем вимоги про її (їх) повернення.

Таким чином, аналізуючи за змістом вказаний пункт договору, поклажодавець має право в будь-який момент звернутися до відповідача з вимогою стосовно повернення йому переданого ним на відповідальне зберігання майна, в той час як зберігач зобовязаний за першою вимогою поклажодавця повернути передану на зберігання річ.

При цьому, матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів звернення до відповідача з вимогою щодо повернення переданого йому на зберігання майна згідно умов вказаного договору.

Крім того, слід також зазначити, що ухилення відповідача від узгодження умов повернення майна не є доказом втрати цього майна та підставою для стягнення збитків. У випадку ухилення зберігача від повернення майна переданого на зберігання поклажодавець має право звернутись до суду з позовом про повернення цього майна.

Водночас, позивачем не доведена наявність в діях (бездіяльності) відповідача складу цивільного правопорушення, зокрема не надано належних доказів втрати (нестачі) майна або його пошкодження, станом на час слухання справи.

Також, слід звернути увагу на те, що відповідно до п.7 розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затверджених наказом ДПА України від 19.01.2007р. №18, виявлене майно, яке має ознаки безхазяйного, передається на відповідальне зберігання суб'єкту господарювання, включеному до Єдиного реєстру торговельних організацій, або суб'єкту господарювання, а не органу місцевого самоврядування, яким є селищна рада.

Частиною 1 ст.8 та ч.2 ст.55 ГК України встановлено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.4 ст.43 ГК України, здійснення підприємницької діяльності забороняється органам державної влади та органам місцевого самоврядування. Підприємницька діяльність посадових і службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування обмежується законом у випадках, передбачених частиною другою ст.64 Конституції України.

Згідно ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Враховуючи вище зазначене, ОСОБА_2 сільська рада не є суб'єктом господарювання, а, отже, не може бути стороною (зберігачем) за договором про зберігання безхазяйного та іншого майна, що належить або переходить у власність держави.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у позивача були відсутні правові підстави для передання спірного майна на зберігання селищній раді як безхазяйного та покладення на останню відповідальності за його нестачу.

Водночас, зважаючи на відсутність заявлення відповідачем зустрічного позову про визнання недійсним договору зберігання та відсутність встановлення його недійсності за результатами розгляду інших господарських спорів, в силу презумпції правомірності правочину, закріпленої ст.204 ЦК України, вказаний договір на даний час є чинним та обов'язковим до виконання його сторонами, а тому судом було надано оцінку даному договору.

Отже, враховуючи вище викладене в сукупності, а також те, що позивачем не доведено існування всіх елементів цивільно-правової відповідальності у діях (бездіяльності) відповідача, зокрема, відсутні належні докази факту спричинення збитків (втрати майна переданого на зберігання), і відсутність в даному випадку підстави для стягнення збитків згідно приписів ст.951 ЦК України, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суд Вінницької області, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 261148,19грн. збитків є такими, які заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

При цьому, покликання відповідача на застосування строку позовної давності до уваги колегії не береться, оскільки судом відмовлено у позові в зв'язку з його необґрунтованістю.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків місцевого суду не спростовують.

За наведених обставин, рішення господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 13.12.2016р. у справі №902/966/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Могилів - Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області, м.Могилів-Подільський Вінницької області - без задоволення.

2. Справу №902/966/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 позивачу (24000, Вінницька обл., м.Могилів-Подільський, вул.В.Стуса, 54/7-а),

3 відповідачу (24133, Вінницька обл., Чернівецький р-н., с.Моївка, вул.Героїв України, б.77-А),

4 в наряд.