ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.01.2017р. Справа №905/3318/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс», м.Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод», м.Дружківка,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс», м.Київ,

про стягнення 212725,99 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс», м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод», м.Дружківка про стягнення 3% річних в сумі 51201,94 грн, інфляційних втрат у розмірі 161524,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р. на транспортне обслуговування в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати послуг, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс», рішенням господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. по справі №905/683/16 вже було стягнуто з відповідача на користь позивача 2303344,25 грн заборгованості, 8405,83 грн 3% річних, 17916,20 грн інфляційних втрат. Проте, виходячи з того, що порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» власних платіжних зобовязань за договором №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р. триває, за твердженням позивача, існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/683/16.

Відповідач у судові засідання 27.12.2016р., 18.01.2017р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів до матеріалів справи не представив, у клопотанні №03/2-4 від 16.01.2017р. просив зупинити провадження по справі №905/3318/16 до прийняття рішення Вищим господарським судом України по касаційній скарзі у справі №905/683/16.

Ухвалою господарського суду від 27.12.2016р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс».

Третя особа у судове засідання 18.01.2017р. не зявилась, будь-яких пояснень по суті спору не надала, витребуваних судом документів не представила, про розгляд справи була обізнана, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №346.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Аналогічні за змістом обовязки в силу норм ст.27 Господарського процесуального кодексу України покладаються на третіх осіб.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач та третя особа у судове засідання, зокрема, 18.01.2017р. не зявились, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

01.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» (замовник) від імені і за рахунок якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» (повірений) на підставі договору поруки №КС-ДрМЗ/55-14 від 01.04.2014р., та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс» (виконавець) було підписано договір №КС-ДрМЗ/70-14 про транспортне обслуговування, за приписами п.1.1 якого виконавець зобовязується власними чи залученими силами надати наступні послуги: 1.1.1 послуги автомобілів, спеціалізованої, спеціальної техніки та інших технічних засобів, згідно змінного наряду-завдання щодо надання автотранспортних засобів, підписаного сторонами (додаток №4); 1.1.2 послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, згідно заявок замовника: заявка на перевезення пасажирів (щомісячна) (додаток №2), заявка на перевезення пасажирів (разова) (додаток №3).

В період з липня по листопад 2015 року сторонами були підписані акти виконання робіт (надання послуг) №177 від 31.07.2015р., №180 від 10.08.2015р., №182 від 17.08.2015р., №184 від 25.08.2015р., №186 від 31.08.2015р., №188 від 07.09.2015р., №190 від 14.09.2015р., №192 від 21.09.2015р., №194 від 30.09.2015р., №197 від 12.10.2015р., №199 від 19.10.2015р., №201 від 26.10.2015р. за договором №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р. на загальну суму 2044361,74 грн.

Крім того, позивачем були складені акти виконання робіт (надання послуг) №203 від 31.10.2015р., №205 від 09.11.2015р. на загальну суму 360179,52 грн за вказаним правочином, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» та/або Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс», як повірений за договором №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р., не підписали.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. по справі №905/683/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс», про стягнення 2461792,68 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 2303344,25 грн заборгованості (в межах позовних вимог), 8405,83 грн 3% річних, 17916,20 грн інфляційних втрат, 34944,99 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд дослідив обставини укладання договору №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р.; наявність обставин надання послуг згідно з актами виконання робіт (надання послуг): №177 від 31.07.2015р. на суму 143320,01 грн, №180 від 10.08.2015р. на суму 107935,03 грн, №182 від 17.08.2015р. на суму 150308,94 грн, №184 від 25.08.2015р. на суму 161985,94 грн, №186 від 31.08.2015р. на суму 185299,58 грн, №188 від 07.09.2015. на суму 126960,20 грн, №190 від 14.09.2015р. на суму 165038,66 грн, №192 від 21.09.2015р. на суму 149177,75 грн, №194 від 30.09.2015р. на суму 298486,18 грн, №197 від 12.10.2015р. на суму 224743,90 грн, №199 від 19.10.2015р. на суму 132178,08 грн, №201 від 26.10.2015р. на суму 198927,47 грн, №203 від 31.10.2015р. на суму 171915,41 грн, №205 від 09.11.015р. на суму 188264,11 грн; фактичного отримання відповідачем актів №203 від 31.10.2015р. на суму 171915,41 грн, №205 від 09.11.015р. на суму 188264,11 грн 12.02.2016р., з урахуванням того, що ці акти не були повернуті (підписані) відповідачем (п.2.4 договору №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р.); наявність заборгованості за надані послуги в сумі 2303344,26 грн (з урахуванням часткової сплати 05.11.2015р. суми 101197 грн за актом №177 від 31.07.2015р. на суму 143320,01 грн).

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення від 30.03.2016р. по справі №905/683/16 переглядалось в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. рішення господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. залишено без змін.

Згідно з постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2016р. постанову суду апеляційної інстанції від 21.09.2016р. було залишено без змін.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №905/683/16, як такі, що відповідно до приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, згідно з ч.5 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №905/683/16 за отримані послуги вантажного транспорту за договором №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р. у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних збитків за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/683/16 (3% річних з 29.10.2015р. по 09.02.2016р., інфляційні з листопада 2015 року по січень 2016 року) та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

При цьому, відповідні нарахування в частині інфляційних втрат здійснені:

- за актами виконання робіт (надання послуг) №177 від 31.07.2015р., №180 від 10.08.2015р., №182 від 17.08.2015р., №184 від 25.08.2015р., №186 від 31.08.2015р., №188 від 07.09.2015р., №190 від 14.09.2015р., №192 від 21.09.2015р. за період з 01.02.2016р. по 21.11.2016р.;

- за актами виконання робіт (надання послуг) №194 від 30.09.2015р., №197 від 12.10.2015р. за період з 13.05.2016р. по 21.11.2016р.

Нарахування в частині 3% річних здійснені:

- за актами виконання робіт (надання послуг) №177 від 31.07.2015р., №180 від 10.08.2015р., №182 від 17.08.2015р., №184 від 25.08.2015р., №186 від 31.08.2015р., №188 від 07.09.2015р., №190 від 14.09.2015р., №192 від 21.09.2015р., №194 від 30.09.2015р., №197 від 12.10.2015р., №199 від 19.10.2015р., №201 від 26.10.2015р. за період з 10.02.2016р. по 21.11.2016р.;

- за актами виконання робіт (надання послуг) №203 від 31.10.2015р., №205 від 09.11.2015р. за період з 13.05.2016р. по 21.11.2016р.

Як свідчать матеріали справи, сума заборгованості відповідача за надані послуги транспортного обслуговування за договором №КС-ДрМЗ/70-14 від 01.04.2014р. в період з липня по листопад 2015 року, залишилась незмінною з моменту прийняття рішення господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. по справі №905/683/16 та складає 2303344,25 грн (в межах позовних вимог у справі №905/683/16). Відповідачем вказані обставини в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані та не заперечуються.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У п.7.1 вказаної постанови розяснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 51201,94 грн за період з 10.02.2016р. по 21.11.2016р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що сума 3% є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 51201,94 грн.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 161524,05 грн за період з 01.02.2016р. по 21.11.2016р.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Як встановлено, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вказаних правил враховано не було, а також частково невірно визначено індекси інфляції, застосовані у спірний період, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу.

За розрахунком суду, інфляційні збитки позивача становлять 112672,05 грн.

При цьому, за актами №177 від 31.07.2015р., №180 від 10.08.2015р., №182 від 17.08.2015р., №184 від 25.08.2015р., №186 від 31.08.2015р., №188 від 07.09.2015р., №190 від 14.09.2015р., №192 від 21.09.2015р. відповідні нарахування здійснені судом за період з лютого 2016 року по жовтень 2016 включно (з урахуванням того, що у листопаді 2016 року позивачем нарахування проведені не за повний місяць), за актами №194 від 30.09.2015р., №197 від 12.10.2015р. за період з червня 2016 року по жовтень 2016 включно (з урахуванням того, що у травні, листопаді 2016 року позивачем нарахування здійснені не за повний місяць).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 112672,05 грн. Крім того, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі на визначену позивачем суму, а саме 51201,94 грн.

Клопотання №03/2-4 від 16.01.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» про зупинення провадження по справі №905/3318/16 до прийняття рішення Вищим господарським судом України по касаційній скарзі у справі №905/683/16 залишається судом без задоволення, з огляду на наступне:

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на наявність обставин звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. та рішення господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. у справі №905/683/16.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження по справі у раз неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

В силу норм ч.5 ст.85 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Як було зазначено судом вище, рішення господарського суду Донецької області від 30.03.2016р. у справі №905/683/15 переглядалось в апеляційному порядку та було залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016р.

За таких обставин, приймаючи до уваги приписи ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України, рішення місцевого суду у справі №905/683/15 набрало законної сили, внаслідок чого підстави для зупинення провадження у справі №905/3318/16 відсутні.

Інших підстав для вчинення наведеної процесуальної дії, що відповідала б приписам ст.79 Господарського процесуального кодексу України, учасниками розгляду справи не повідомлено, а судом не встановлено.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 3190,89 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс», м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод», м.Дружківка про стягнення 3% річних в сумі 51201,94 грн, інфляційних втрат у розмірі 161524,05 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Леніна, буд.7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГМР Транс» (49069, м.Дніпро, просп.Кірова, 107Г, ) 3% річних 51201,94 грн, інфляційні втрати 112672,05 грн, а також судовий збір в сумі 2458,26 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 18.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 23.01.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця