ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"18" січня 2017 р. Справа № 911/5679/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІ-АКВА»

Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «ЛЕІНАРТ ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (LEINART TRADING LIMITED);

про стягнення 727572602,64 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача (скаржника): ОСОБА_1 (дов.№ 739/03 від 28.12.2016 року);

від відповідача1: не зявився;

від відповідача2: не зявився;

ВДВС: ОСОБА_2 (дов.№ 655/20.3-03 від 28.11.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.09.2015 року у справі № 911/5679/14 позов Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» задоволено повністю, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІ-АКВА» на користь Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості за простими векселями: Серії АА № 2700277; АА № 2700278; АА№2700279; АА № 2700280; АА № 2700281; АА № 2700282; АА № 2700283; АА№ 2700284; АА № 2700285; АА № 2700286; АА № 2700287; АА № 2700288; АА № 2700289; АА № 2700290; АА № 2700291; АА № 2700292; АА № 2700293; АА № 2700294; АА № 2700295; АА № 2700296; АА № 2700297; АА № 2700298; АА № 2700299; АА № 2700300; АА № 2700301; АА № 2700302 в сумі 650 000 000,00 грн. та 77 572 602,64 грн. процентів, з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІ-АКВА» в доход Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору та припинено провадження у справі в частині позовних вимог до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «ЛЕІНАРТ ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (LEINART TRADING LIMITED).

06.10.2015 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2015 року у справі № 911/5679/14 видано відповідні накази.

14.12.2016 року до канцелярії Господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» надійшла скарга № 8873 від 12.12.2016 року (вх. № 359/16) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14, яка передана 15.12.2016 року судді Карпечкіну Т.П. для розгляду скарги по суті.

В порядку статті 53 Господарського процессуального кодексу України, скаржник також просив суд поновити строк на подання скарги № 8873 від 12.12.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14.

Відповідно до ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Відповідно до п.п. 9.7 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлений у частині першій статті 1212 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Судом встановлено, що при першій подачі скарги № 8559 від 24.11.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14 (вх. № 357/16), скаржник не надав належних доказів надіслання Товариству з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІ-АКВА» (відповідач1) копії скарги та доданих до неї документів, у звязку з чим ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2016 року скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 8559 від 24.11.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14 (вх. № 327/16) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України було повернуто скаржнику без розгляду.

Після усунення недоліків, скаржник повторно подав скаргу № 8873 від 12.12.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14.

Відповідні обставини свідчать про обгрунтованість причин пропуску строку для звернення до суду зі скаргою № 8873 від 12.12.2016, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе поновити строк для подання скарги Публічному акціонерному товариству «БРОКБІЗНЕСБАНК» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14.

За таких обставин та враховуючи поновлення судом строку на звернення зі скаргою, скарга Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 8873 від 12.12.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14 призначена до розгляду на 26.12.2016 року.

26.12.2016 року від ВДВС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В судове засідання, яке відбулось 26.12.2016 року представники відповідача 1, 2 та ВДВС не зявилися, представник позивача та ВДВС вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 16.12.2016 року не виконав, представники відповідача 1, 2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. У звязку з чим, розгляд скарги відкладався до 18.01.2017 року.

В судовому засіданні 18.01.2017 року скаржник підтримав вимоги скарги та надав додаткові пояснення по суті скарги. Представник виконавчої служби проти скарги заперечував та надав матеріали виконавчого провадження.

Розглянувши в судовому засіданні 18.01.2017 року скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 8873 від 12.12.2016 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 911/5679/14, заслухавши пояснення представників скаржника та виконавчої служби, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у скарзі обставин, скаржник зазначає, що 15.09.2015 року Господарським судом Київської області прийнято рішення у справі №911/5679/14 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 650 000 000,00 грн. та 77 572 602,64 грн. процентів, 73 080,00 грн. судового збору.

06.10.2015 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2015 року у справі № 911/5679/14 видано відповідні накази.

АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (стягувач) з метою виконання наведеного судового рішення звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження.

14.11.2016 року АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.11.2016 року ВП №49522390, яка винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу є те, що державним виконавцем не виявлено майна, на яке можна звернути стягнення.

Скаржник вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконною та безпідставню, у звязку з чим, подав скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3 при винесенні постанови ВП №49522390 від 03.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві; скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3 Володимировича ВП №49522390 від 03.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві; зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3 відновити виконавче провадження №49522390.

В обґрунтування вимог скарги скаржник зазначив, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3 порушив вимоги ч.1 ст. 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) чим суттєво перешкодив процесу виконання виконавчого провадження, а саме не здійснив усі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин), необхідні для повного та своєчасного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла. на момент виникнення правовідносин) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

В порушення ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) виконавче провадження безрезультатно тривало понад встановлені законодавством строки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2016 року суд зобовязав скаржника надати обґрунтовані письмові пояснення із зазначенням конкретних дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, якими останній порушив вимоги частини 1 статті 6, частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

У звязку з чим, скаржником надані пояснення, що в порушення частини 1 статті 6, частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, не своєчасно і не в повному обсязі вчиняв виконавчі дії, не реалізував в повному обсязі закріплені в частині 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в пунктах 3. 11, 13, 16, 17, 18, права, а саме щодо:

- одержання від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснеь, довідок, іншої інформації;

- виклику фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

- накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- вимоги від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- повідомлення органів державної влади, громадських об'єднань, трудових колективів і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням;

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.11.2016 року у ВП №49522390, державний виконавець не здійснив в повному обсязі дій направлених на стягнення заборгованості, зокрема не направив запиту до Державної авіаційної служби України для отримання відомостей з Державного реєстру цивільних повітряних суден, що можуть належати боржнику, запиту до Класифікаційного товариства Регістр судноплавства України на предмет належності боржнику самохідних чи несамохідних морських суден.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником та керівником ТОВ «МУЛЬТІ-АКВА» є громадянин ОСОБА_4, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, проте державним виконавцем не було вжито заходів щодо виклику керівника підприємства, не винесено постанови про примусовий привід через органи Національної поліції, не відібрано пояснень за фактом невиконання рішень та не накладалося стягнень у вигляді штрафу.

Окрім цього, у зв'язку з невиконанням боржником покладених на нього зобовязань, державний виконавець мав право звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням, проте цього зроблено не було.

Таким чином, скаржник стверджує, що державним виконавцем не було здійснено всіх дій, які могли сприяти у стягненні боргу, тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставною та передчасною.

В ході розгляду скарги Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були надані до справи матеріали виконавчого провадження № 49522390 щодо примусового виконання судового наказу № 911/5679/14, з яких вбачається, що виконавче провадження було відкрито постановою від 01.12.2015 року за заявою стягувача, поданою 26.11.2015 року.

В ході виконавчого провадження постановою від 22.12.2015 року накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення, яка надсилалась до Департаменту ДАІ МВС України, Державної інспекції сільського господарства України, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Держгеокадастру, боржнику та стягувачу.

Також, постановою від 22.12.2015 року накладено арешт на кошти боржника, відповідну постанову надіслано до Столичної Філії ПАТ КБ «Приватбанк», Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», стягувачу та боржнику.

Номери рахунків та банківські установи встановлені з відповіді Державної фіскальної служби України.

Також, в матеріалах виконавчого провадження наявні:

- відповідь Головного управління держпраці у Харківській області (Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України) від 20.01.2016 року про відсутність майна та внесення відомостей про накладення арешту на майно боржника;

- відповідь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 29.01.2016 року щодо припинення повноважень обліку земельних ділянок;

- відповідь Головного управління держпраці в Одеській області (Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України) від 20.01.2016 року про внесення відомостей про накладення арешту на майно боржника;

- відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.02.2016 року про відсутність коштів на рахунках;

- відповідь Державної інспекції сільського господарства України про відсутність майна (інформація щодо території Автономної Республіки Крим надана станом на 14.04.2014 року у звязку з відключенням Реєстру);

- відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 15.07.2016року про відсутність майна (зареєстрованих транспортних засобів).

Виходячи з наявних в матеріалах виконавчого провадження відповідей на запити, виконавчою службою надсилались запити до: Державної фіскальної служби України, Головного управління держпраці у Харківській області (Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України), Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління держпраці в Одеській області (Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України), ПАТ КБ «Приватбанк», Державної інспекції сільського господарства України, Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

При цьому, примірників самих запитів до вищенаведених органів та інших визначених законодавством запитів з доказами їх надіслання, матеріали виконавчого провадження не містять.

В матеріалах виконавчого провадження наявні докази здійснення виконавчою службою Витягів з Державного реєстру речових прав (в тому числі власності, іпотек) на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень на рухоме майно.

Як вбачається зі спірної постанови від 03.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, зазначено, що при проведенні виконавчих дій встановлено відсутність майна боржника, на яке можна звернути стягнення та коштів на рахунках.

Згідно приписами пунктів 6 та 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року за №1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, враховуючи, що всі виконавчі дії, про які наявні відомості в матеріалах виконавчого провадження, вчинялись до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року за №1404-VIII (з 05.10.2016 року), до відповідних правовідносин, в тому числі і щодо повернення виконавчого документа стягувачеві, як завершальної стадії, застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження» в попередній редакції.

Відповідно до ст. 25 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виконавчі дії це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Виконавчі дії це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. Аналогічні положення закріплені в статті 65 Закону.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, державний виконавець має право накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 3 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться в кредитних установах, в порядку, передбаченому цим Законом. Якщо даних про наявність у боржника - юридичної особи рахунків і вкладів у банках чи інших у фінансових установах немає, державний виконавець одержує такі дані у податкових органів, які зобов'язані надати йому необхідну інформацію у 3-денний строк.

Згідно п. 5.1.1 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Частиною 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Судом встановлено, що з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається наявність обтяжень майнових прав вимоги та товарів в обороті і переробці. Однак, державним виконавцем жодним чином не встановлювались обставини щодо наявності відповідного рухомого майна та майнових вимог, відсутні акти про вихід за місцезнаходженням боржника, відібрання пояснень та надіслання запитів до всіх, визначених законодавством органів та підприємств, визначених п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в період з початку 2016 року (коли отримано більшість відповідей на запити) і до повернення виконавчого документу в листопаді 2016 року, в порушення ч. 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не проводились перевірки майнового стану боржника кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, за наслідками розгляду скарги встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не здійснено належних, повних та обєктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні №49522390 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.10.2015 року № 911/5679/14, що є підставою для визнання незаконною бездіяльності та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.11.2016 року у ВП №49522390.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка застосовується до спірних правовідносин) у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Аналогічні норми викладені в ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній з 05.10.2016 року).

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у справі № 911/5679/14.

За таких обставин, скарга Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 8873 від 12.12.2016 року (вх. № 359/16) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з примусового виконання судового рішення у справі № 911/5679/14, є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у звязку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 8873 від 12.12.2016 року (вх. № 359/16) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з примусового виконання судового рішення у справі № 911/5679/14.

2. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови ВП №49522390 від 03.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

3. Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №49522390 від 03.11.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

4. Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №49522390.

Суддя Т.П. Карпечкін