ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Справа № 909/25/13-г

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді - О.Л. Мирутенко

суддів - С.М. Бойко

- ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2016р.

у справі № 909/25/13-г

за заявою: ТзОВ «Елітвинпром»

до: ПАТ «Зірниця»

про: банкрутство

за участю представників:

від апелянта ОСОБА_2 представник (довіреність №б/н від 03.01.2017р.)

від заявника не зявився.

від боржника не зявився.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2016р., суддя Рочняк О.В., в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" №18.5/446 від 14.09.15 (вх.№9815/15 ) було відмовлено.

З даною ухвалою не погодилося ПАТ «Дельта Банк» і оскаржило її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2016р. у справі №909/25/13-г - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа про банкрутство приватного акціонерного товариства "Зірниця".

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.14р. приватне акціонерне товариство "Зірниця" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру щодо нього, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_3

17.09.15р. до господарського суду Івано-Франківської області від ПАТ "Дельта Банк" надійшла заява №18.5/446 від 14.09.15 (вх.№9815/15 від 17.09.15) про визнання ПАТ "Дельта Банк" заставним кредитором у справі про банкрутство ОСОБА_4 "Зірниця" на загальну суму 1833655 грн 15 коп; внесення окремо до Реєстру відомостей про майно ОСОБА_4 "Зірниця", яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав у розмірі 1833655 грн 15 коп та вимоги ПАТ "Дельта Банк", які забезпечені заставою майна на суму 1833655 грн 15 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 11.03.16р. було зупинено провадження у справі № 909/25/13-г в частині розгляду заяви ПАТ "Дельта Банк" № 18.5/446 від 14.09.15 (вх.№9815/15) до вирішення цивільної справи № 344/7889/14-ц.

Ухвалою від 28.09.16р. господарський суд Івано-Франківської області поновив провадження у справі в цій частині.

21.11.16р. до господарського суду від ПАТ "Дельта Банк" надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: копії акту приймання-передачі від 19.12.11р. до договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.11р. та копія витягу з додатку до цього акту.

Ліквідатор ОСОБА_4 "Зірниця" арбітражний керуючий ОСОБА_3 проти задоволення заявленої вимоги заперечував, пояснив, що за даними бухгалтерського обліку ОСОБА_4 "Зірниця" станом на 24.04.13 (подання суду реєстру вимог кредиторів) та 03.07.13 (затвердження судом реєстру) не числилася кредиторська заборгованість перед ПАТ "УкрСиббанк" чи ПАТ "Дельта Банк". Також ліквідатор зазначив, згідно ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової, а тому, враховуючи, що про стягнення основного боргу з позичальника ПАТ "Дельта Банк" відмовлено в судовому порядку, просив відмовити ПАТ "Дельта Банк" в задоволенні заявленої вимоги в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.06р. між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено договір кредиту № 0.

14.11.06р. в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 0 між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та закритим акціонерним товариством "Зірниця" (поручителем) було укладено договір поруки.

16.11.06р. в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 0 між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та закритим акціонерним товариством "Зірниця" (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові будівлі площею 1785,9 кв.м., розташовані за адресою: вул.Кобилянської, 22, м. Івано-Франківськ.

25.12.06р. та 05.01.09р. між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладалися додаткові угоди №1 та №2 до кредитного договору № 0 від 14.11.06.

Також, 25.12.06р. між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки нежитлових будівель №3230 від 16.11.06.

08.12.11р. між ПАТ "УкрСиббанк" (продавець) та ПАТ "Дельта Банк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого продавець передав покупцю права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, а покупець замінив ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора у переданих зобов'язаннях та набув прав вимоги до боржників.

Судом встановлено, що згідно акту приймання-передачі від 19.12.11р. до договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ "Дельта Банк" передано права вимоги за кредитним договором № 0, укладеним 14.11.06р. з ОСОБА_5, договорами поруки та іпотеки, укладеними з ЗАТ "Зірниця".

Як визначено в ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді справи № 344/7889/14-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором № 0, Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, рішення якого залишено без змін апеляційним судом Івано-Франківської області 19.09.16р., встановлено, що 18.02.10р. АКІБ "УкрСиббанк" надіслав ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів протягом 31 календарного дня від дати отримання вимоги у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 0 і таким чином змінив строк виконання основного зобов'язання.

Також Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в процесі розгляду зазначеної справи встановлено, що ОСОБА_5 вимогу банку протягом 31 календарного дня не виконав, кредит у повному обсязі не погасив, отже для банку з березня 2010 року почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а оскільки з позовом про стягнення боргу ПАТ "Дельта Банк" звернулось 26.05.14р. строк позовної давності ним пропущено.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема заставою.

Згідно ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави відповідно до ст.575 Цивільного кодексу України є іпотека.

В Законі України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ст.17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.1.4 та п.2.1.1 договору іпотеки у випадку невиконання боржником положень кредитного договору іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки, по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

Разом з тим, період, протягом якого іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання обмежено нормами чинного законодавства певним строком.

Зі змісту ст.256 Цивільного кодексу України вбачається, що строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, в тому числі і з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, є позовною давністю.

Загальна позовна давність у відповідності до ст.257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У п.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі, що до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Водночас до них не відноситься гарантія, яка не залежить від основного зобов'язання. Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області при розгляді справи №344/7889/14-ц встановлено, що з березня 2010 року почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності не тільки для звернення до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, а й з вимогою про звернення стягнення на заставлене майно.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження.

Ліквідатором боржника було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

У матеріалах справи відсутні докази звернення до суду за захистом свого порушеного права первісного кредитора та його правонаступника за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами з відповідними позовами (про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, на які банк посилається у своїй заяві про визнання кредиторських вимог) у період з березня 2010 по березень 2013 років. Разом з тим ліквідатором боржника долучено до матеріалів справи лист-вимогу від 18.02.2010р. АКІБ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4 "Зірниця" про погашення протягом 10-ти робочих днів заборгованості за кредитом та за договором поруки (т.19, а.с.33). Представник банку у судовому засіданні про наявність таких доказів не повідомив та відповідних пояснень не надав.

Таким чином, вказані обставини свідчать про пропуск ПАТ "Дельта Банк" строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на заставлене майно без поважних на то причин, що в свою чергу свідчить і про втрату права на предмет застави та втрату можливості захисту субєктивного права за рахунок застави, у тому числі і щодо віднесення вимог кредитора, як забезпечених у справі про банкрутство.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у справі № 923/1536/15 від 10.05.16р.

З огляду на відсутність правових підстав для визнання ПАТ "Дельта Банк" заставним кредитором ОСОБА_4 "Зірниця" посилання заявника-апелянта на обовязок розпорядника майном окремо внести до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з Державним реєстром застав, судом першої інстанції правомірно відхилена.

Виходячи з вищевикладеного, заява ПАТ "Дельта Банк" №18.5/446 від 14.09.15 (вх.№9815/15 ) задоволенню не підлягає.

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" №18.5/446 від 14.09.15 (вх. №9815/15 ) про визнання кредиторських вимог слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2016р. по справі №909/25/13-г винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105,106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2016р. у справі №909/25/13-г залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області.

ОСОБА_7 Мирутенко

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_1

«Повний текст постанови виготовлено 02.02.2017р.»