донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.01.2017 справа №908/1393/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівАгапов О.Л. Мартюхіна Н.О., Сгара Е.В.
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідачів розглянувши апеляційну скаргу Дьома К.Г. Алексєєв С.О. (довіреність від 16.01.17 №16/17) Фролов І.О. (довіреність від 27.12.16 №05/17) Павленко Г.С. (довіреність від 02.08.16 №34) Соколова К.В. (довіреність від 29.12.16 №584/17) Павленко Г.С (довіреність від 08.04.16 №270/17) Перцова О.І (довіреність від 17.11.16 №432/17) Приватного підприємства "Бэль", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від22.09.16р.
у справі№908/1393/16 (суддя Носівець В.В.)
за позовом до про Приватного підприємства "Бэль", м. Маріуполь, Донецька область 1. Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Запоріжжя 2. Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "ТІТ" , м. Москва, Російська Федерація стягнення 5474483,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Бэль» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення 4178554,00 грн., що складаються з суми грошового зобов'язання (страхове відшкодування) 4100320,00 грн., індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 77906,00 грн., 3 % річних - 328,02 грн., пені (розмір у позові не зазначено), «додаткових витрат, пов'язаних з повітряним судном» (розмір у позові не зазначено).

Ухвалою суду від 08.07.2016 р. відповідно до ст. 24 ГПК України до участі у справі як другого відповідачем - 2 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «ТІТ» (Російська Федерація, м. Москва - т.2, а.с.84-86).

В судовому засіданні 22.09.2016 р. позивачем збільшений розмір позовних вимог. Судом розглянутий спір про стягнення 4184000 грн. грошового зобов'язання (страхового відшкодування) як основної суми боргу, 259408 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 68952 грн. 32 коп. річних процентів, 879476 грн. 80 коп. пені, 82645 грн. 96 коп. додаткових збитків, пов'язаних з повітряним судном.

Як пояснив представник позивача у судовому засідання Донецького апеляційного господарського суду, він вимагав стягнення з відповідача саме матеріальної шкоди, оскільки на час розгляду господарським судом спору дія договору страхування закінчилась. Під додатковими збитками, пов"язанами з ПС (повітряним судном), мались на увазі збитки, понесені у зв'язку із здійсненням заходів з підготовки до ремонту повітряного судна (транспортування та інш.).

В ході розгляду спору у суді першої інстанції позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. В обґрунтування вимог вказував, що 17.07.2012р. з відповідачем-1 уклав договір обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937, за умовами якого об'єктом страхування є майнові інтереси позивача як власника літака Diamond 40NG UR-TEL, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням повітряним судном (п. 2.1). Позивач вважає, що відповідач-1 належним чином не виконав зобов'язання за договором обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012р. Зазначав, що 02.08.2015 р. відбулась авіаційна подія, яка за умовами п. 3.7.2 договору є страховим випадком, а саме відбулось серйозне пошкодження повітряного судна Diamond 40NG UR-TEL, його окремих частин та елементів конструкції, яке мало місце на ЗПМ «АТСК «Євростар», с. Гоголів Броварського району Київської області, у зв'язку з чим 02.08.2015 р. Приватне підприємство «Бэль» належним чином повідомило телефоном страховика - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» 06.08.2015р. ПП «Бэль» надало страховику заяву про страховий випадок та на виплату страхового відшкодування. Вважає, що ним виконано всі умови договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012 р., що стосуються безпосередньо його обов'язків в разі настання авіаційної події, а також вжиті всі можливі заходи щодо надання додаткових документів, які неодноразово просив страховик та жодних зауважень від страховика після цього не надходило. Так, 02.08.2015 р. позивачем повідомлено відповідача-1 по телефону (п. 4.3.2 договору) щодо настання авіаційної події, після цього відповідач-1 запросив певні копії документів, серед яких зазначено в тому числі і заяву про страховий випадок та на виплату страхового відшкодування (п. 6.1 договору), що підтверджується листом від 04.08.2015 р. № 2128. Приватне підприємство «Бэль» 06 серпня 2015 р. надало страховику заяву про збиток і на виплату страхового відшкодування та копії документів, які позивач міг фактично надати. Позивач вважає, що останній день для виплати страхового відшкодування настав 06.12.2015 р. та враховуючи п. 6.4 договору. Договір обов'язкового страхування повітряних суден № 298637 від 17.07.2012 р. припинив свою дію у зв'язку з закінченням строку відповідно до п. 7.4 договору. Позивач просив стягнути з відповідача - 1 4184000 грн. грошового зобов'язання (страхового відшкодування) як основну суму боргу, також у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 259408 грн. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з 07.12.2015 р., по 29.06.2016 р., 68952 грн. 32 коп. 3 % річних, нарахованих за зазначений період. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань відповідно до п. 6.7 договору до стягнення заявлено 879476 грн. 80 коп. пені, нарахованої за період з 07.12.2015 р. по 10.06.2016 р. Крім того, до стягнення заявлено 82645 грн. 96 коп. додаткових витрат, пов'язаних з повітряним судном.

Позивачем заявлено клопотання про вихід за межі позовних вимог, в якому він просив додатково до основної вимоги задовольнити вимоги про зобов'язання ПрАТ «УАСК АСКА» сплатити на користь позивача 3% річних та втрати від інфляції грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 4184000, починаючи з 29.06.2016р. по день проведення повного розрахунку.

В задоволенні клопотання про вихід за межі позовних вимог, що є правом судом, а не його обов'язком, господарським судом мотивовано відмолено.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання судом вказано, що відповідно до пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Вихід за межі позовних вимог за клопотанням заінтересованої сторони є правом, а не обов'язком суду.

Господарський суд може реалізувати це право за наявності таких умов: - це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору; - про це є клопотання заінтересованої сторони. Необхідністю є наявність двох зазначених умов одночасно. Приписи вказаної норми не надають господарському суду права змінювати предмет позову, а також розглядати позовні вимоги, які не були заявлені позивачем.

З тексту заяви про вихід за межі позовних вимог вбачається, що позивач просив суд зобов'язати відповідача-1 сплатити річні проценти та втрати від інфляції грошових коштів по день проведення повного розрахунку.

Відповідно до ст. 84 ГПК України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимоги. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Відмовляючи у задоволенні клопотання судом, також, зазначено, що ним не може вирішуватися питання про обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому та позивач не був позбавлений можливості збільшити розмір позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України до прийняття рішення по справі за умови дотримання встановленого порядку. Щодо нарахувань за період після винесення рішення у даній справі, то такі вимоги можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Відповідач-1 - ПрАТ «УАСК АСКА» заявлені позовні вимоги не визнав. Вказував, що відповідно до п. 4.5.5.3 договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012 р., на відповідача-1 покладається обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. Однак, вищевказана авіаційна подія не є страховим випадком, а тому ПрАТ «УАСК АСКА» не мало жодних підстав для здійснення страхового відшкодування. Після звернення позивача із заявою про настання страхового випадку із вимогою про здійснення страхового відшкодування, відповідач, в свою чергу, беручи до уваги ймовірність настання страхового випадку, листом від 03.08.2015 р. № 94406 повідомило Перестраховика - товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «ТІТ» (Російська Федерація) про настання вищевказаної авіаційної події. Отримавши повідомлення про настання авіаційної події, ТОВ СК «ТІТ», згідно із ексклюзивним правом, передбаченим застереженням АVN41А до договору страхування (додаток № 3 до договору), листом від 07.08.2015 р. № 258 звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «НТЦ «Независимые эксперты и иски в авиации» (Російська Федерація) із проханням провести сюрвюєрський огляд пошкодженого повітряного судна, проаналізувати обставини та причини авіаційної події, зібрати всі необхідні для врегулювання збитків документи та надати рекомендації щодо врегулювання таких збитків. За результатами вищевказаного огляду 23.12.2015 р. складений «Промежуточный отчёт о страховой экспертизе по случаю повреждения ВС Diamond DA 40 NG б/н при посадке на взлётно-посадочной площадке аэроклуба Евростар (Гоголев, Киевская обл., Украина) 02.08.2015». Національним бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами для встановлення причини вищевказаної авіаційної події, що сталася на території України, з метою визначення її причини і вжиття заходів щодо запобігання таким подіям у майбутньому, також було проведено відповідне розслідування, за результатами якого складено 22.01.2016 р. Остаточний звіт авіаційної події № 4.10-60, 03.08.2015р. «Зіткнення ПС із поверхнею землі під час виконання зльоту після невдалої посадки на ЗПМ «АТСК «Євростар». Посилаючись на Промежуточный отчёт о страховой экспертизе та Остаточний звіт про авіаційну подію № 4.10-60, 03.08.2015 р., а також керуючись п. 3.10.1 та 3.10.5 договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012р., відповідач-1 зазначав, що мав підстави вважати, що повітряне судно виконувало політ з порушенням вимог Посібника з льотної експлуатації Повітряного судна та здійснювало посадку в місці, що не відповідає вимогам вищевказаного Посібника, наслідком чого стала недостатність наявної посадкової дистанції, що і стало основною причиною авіаційної події, а отже, керуючись п. 6.8 договору страхування, не мав правових підстав вважати заявлену авіаційну подію страховим випадком, а тому ПрАТ «УАСК АСКА» правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування листом вих. № 0298 від 11.02.2016 р.

Відповідач-2 - ТОВ Страхова компанія «ТІТ», заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказував, що авіаційна подія не є страховим випадком, а тому відповідач-1 не мав жодних підстав для здійснення страхового відшкодування. Жодним положенням договору страхування, договору перестрахування № VRE або законодавством України не встановлюються вимоги щодо визначення кола осіб або конкретної організації, яка має проводити вищевказані дії, а тому відповідач-2 був вільним у виборі при зверненні до експертної установи, яка має у своєму штаті відповідних фахівців. Відповідач-1 мав підстави вважати, що повітряне судно виконувало політ з порушення вимог Посібника з льотної експлуатації Повітряного судна та здійснювало посадку в місці, що не відповідає вимогам вищевказаного посібника, наслідком чого стала недостатність наявної посадкової дистанції, що і стало основною причиною авіаційної події. Вищевикладені обставини викладені перестраховиком у листі № 21 від 02.02.2016 р., направленому відповідачу-1, та враховуючи зазначені висновки, ПрАТ «УАСК АСКА» правомірно визнало авіаційну подію не страховим випадком та відмовило у здійсненні страхового відшкодування.

Також, відповідач-2 зазначав, що договір перестрахування № VRE страхує виключно ризики ПрАТ «УАСК АСКА», які можуть виникнути у такої особи у зв'язку з виконанням своїх зобов'язань за договором страхування, та є окремим правочином, укладеним відповідачем-1 та відповідачем-2, невиконання зобов'язання за яким не є предметом розгляду даної справи.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.09.2016 у справі № 908/1393/16 у задоволенні позову відмовлено.

Приватним підприємством «Бэль» подана апеляційна скарга на рішення суду, у якій апелянт, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження наявних у справі доказів (з урахуванням уточнення скарги), просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги заявник, зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції спір вирішений одноособо, а не у складі колегії суддів;

- суддя, яка розглянула спір, порушила вимоги законодавства щодо заборони суміщення посади судді, оскільки взяла на себе обов'язки перекладача, перекладаючи для учасників процесу зміст документів, викладених російською мовою, не забезпечила переклад документів на державну мову;

- в судовому засіданні 22.09.2016 року представник іноземного відповідача надав суду довіреність, виконану на іноземній мові. Незважаючи на це, суддя допустила його до участі у процесі та приймала у нього додаткові документи, які також були виконані на іноземній мові;

- суд не дав оцінку факту того, що у листуванні з учасниками процесу сам відповідач-1 іменував авіаційну подію страховим випадком (лист від 03.08.2015 року відповідачу-2);

- виходячи з умов договору страхування відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідно до відповідно до ч.3 ст.14 діючого Закону «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Відповідно до рішення Запорізької обласної ради № 2 від 16.08.2012 року регіональною мовою Запорізької області є саме російська мова.

Згідно ч.2 ст.14 вищевказаного Закону професійний суддя повинен володіти державною мовою. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова, держава гарантує можливість здійснювати судове провадження цією регіональною мовою (мовами). Необхідність забезпечення такої гарантії має враховуватися при доборі суддівських кадрів.

У додатковому відзиві на скаргу від 17.01.2017 року відповідач-1 звернув уваги апеляційного господарського суду на те, що позивач, звернувшись з позовом про стягнення саме матеріальної шкоди, невірно обрав спосіб захисту, визначений ЦК України, що підтверджується наданою постановою Верховного суду України від 18.03.2016 року № 3-18гс15, оскільки вибраний спосіб не може бути застосований до правовідносин, що виникли з договору страхування.

У відзиві на скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "ТІТ" також вказано на безпідставність скарги.

У зв'язку з находженням у відпустці судді Сгара Е.В протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.11.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. М'ясищев А.М.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Донецького апеляційного господарського суду М'ясищева А.М (який був членом колегії) на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 про його звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.12.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агапов О.Л., судді: Будко Н.В., Мартюхіна Н.О.

У зв'язку з находженням у відпустці судді Будко Н.В. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2017 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. Сгара Е.В.

Апеляційна скарга розглянута відповідно до вимог ст.101 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, пояснення представників сторін, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (страховик, відповідач-1 у справі) та Приватним підприємством «Бэль» (страхувальник, позивач у справі) 17 липня 2012 р. укладений договір СТД № 2986937 обов'язкового страхування повітряних суден, предметом страхування якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням Повітряними судами, зазначеними у Додатку №1 до цього договору. Страховик здійснює страхування повітряних суден страхувальника в межах, у строки і на умовах цього договору, відповідно до Порядку і правил проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затв. постановою КМУ від 12.10.2002 р. № 1535 (п. 1.2).

Договір страхування № 2986937 від 17.07.2012 р. діяв в редакції додаткових угод № 1 від 28.09.2012 р., № 2 від 15.02.2013 р., б/н від 13.10.2013 р., б/н від 16.12.2013 р., б/н від 26.12.2014 р.

Відповідно до п. 3.2 договору страхування № 2986937 загальна страхова сума за цим договором визначена в розмірі 4184000 грн.

Пунктом 3.5 договору страхування (в редакції додаткової угоди від 26.12.2014 р.) передбачено, що він набирає чинності з 00 годин за київським часом 18.07.2012 р. та діє до 23 години 59 хвилин 59 секунд за київським часом 31.12.2015 р.

Страховими випадками за цим договором, згідно з п. 3.7, зокрема, є повна загибель ПС та пошкодження окремих частин повітряного судна, систем та елементів його конструкції під час руління, в повітрі та на землі.

Пунктом 3.10 договору страхування передбачено за яких умов випадки, зазначені в пунктах 3.7.1 та 3.7.2 цього договору, не вважаються страховими.

Пунктом 4.3.2 договору страхування передбачено обов'язок страхувальника у разі авіаційної події із застрахованим ПС, що може викликати відповідальність страховика за цим договором (додатковою угодою до нього), протягом 2 робочих днів з дня коли йому стане відомо про настання авіаційної події письмово повідомити про це страховика замовленим листом, нарочним або факсом.

Пунктом 4.5 договору страхування передбачено обов'язки страховика, зокрема, у разі визнання факту настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування не пізніше, ніж через 10 (десять календарних днів після підписання страхового акта (п.п. 4.5.5.3); у разі прийняття рішення про відмову в страховій виплаті, повідомити про це страхувальника в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови протягом 15 п'ятнадцяти) діб після закінчення розслідування страхового випадку.

Згідно п. 4.4.5 договору страхування страховик має право на власний розсуд визначати перестраховика своєї відповідальності. Пунктом 2.8 договору страхування передбачено, що згідно з застереженням АVN 41А (додаток № 3 до цього договору) перестраховиком визначено ТОВ «СК ТІТ».

На виконання п. 4.4.5 договору страхування приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (перестрахувальник, відповідач-1 у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «ТІТ» (перестраховик, відповідач-2 у справі) 23.07.2012 р. укладено договір перестрахування № VRE на підставі додатку № 3 до договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012р. Згідно договору перестрахування предметом страхування/перестрахування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням повітряним судном: гелікоптером Diamond 42 NG, державний реєстраційний номер UR-ВELL, у відповідності до умов договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012 р.

В Додатку № 1 до договору № 2986937 від 17.07.2012 р. зазначено, що повітряним судном, щодо якого укладено договір страхування, є Diamond 42 NG, державний реєстраційний номер UR-ВELL, страхова сума за ПС 4184000 грн., страховий тариф - 3,03 % від страхової суми.

Як пояснив в судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідачів, в договорі перестрахування № VRE від 23.07.2012 р. допущено технічну помилку при зазначені виду повітряного судна (а саме помилково зазначено «гелікоптер»), інші данні, за якими можна ідентифікувати об'єкт страхування/перестрахування, співпадають.

Відповідно до матеріалів справи 02 серпня 2015р. відбулася авіаційна подія з повітряним судном Diamond 42 NG UR-ВELL.

Згідно із Остаточним звітом авіаційної події №4.10-60, 03.08.2015р. Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами встановлено, що « 02.08.2015 року, приблизно о 15:50 (тут і далі за текстом час вказаний місцевий (LT), приватний літак типу Da-40NG, державний та реєстраційний номер UR-TEL (власник та експлуатант - приватне підприємство «Бєль»), з двома пасажирами на борту, після здійснення ознайомлювального польоту за маршрутом ЗПМ «АТСК «Євростар» - Велика Димерка - Старі Петрівці - Гідропарк (м. Київ) - точка «November» (міст ім. Патона, м. Київ) та у зворотному напрямку, при виконанні посадки на ЗМП «АТСК «Євростат» з МК пос = 100 здійснивши торкання на відстані приблизно 80 м від торця ЗПС01, під час післяпосадкового пробігу, почав відхилятися праворуч від осі ЗПС. Командир ПС відчув, що праве колесо спущено, застосував інтенсивне гальмування та ліву педаль руля напрямку для вирівнювання літака по осі ЗПС, але через низький тиск у шині колеса правової основної опори шасі літак, після вирівнювання по осі ЗПС, знов продовжував зміщуватись праворуч. Через недостатню посадкову дистанцію, що залишилась, та, уникаючи зіткнення з перешкодами, які знаходились у вільній зоні за торцем ЗПС19 та поза її межами, командир ПС прийняв рішення про здійснення зльоту для повторного заходу на посадку. Приблизно на швидкості 50 вузлів ПС здійснило зліт, але пролетівши на незначній висоті приблизно 300 метрів, літак завалився на ліве напівкрило та зіткнувся із земною поверхнею. У результаті падання літак зазнав серйозних пошкоджень. Внаслідок авіаційної події ніхто не постраждав» -т 2, а.с.32).

У відповідності до п. 4.3.2 договору страхування позивач повідомив ПрАТ «УАСК АСКА» про настання страхового випадку на злітно-посадочному майданчику АТСК «Євростар» та звернувся із заявою з вимогою про здійснення страхового відшкодування.

Листом № 94406 від 03.08.2015 р. ПрАТ «УАСК АСКА» повідомило перестраховика - ТОВ "СК "ТІТ" про настання авіаційної події (у листі ця подія іменується як страхова подія, на чому акцентує увагу апелянт).

На підставі повідомлення про настання авіаційної події згідно із ексклюзивним правом, передбаченим застереженням АVN41А до договору страхування (додаток № 3 до договору), відповідач-2 звернувся листом від 07.08.2015 р. № 258 до товариства з обмеженою відповідальністю «НТЦ «Независимые эксперты и иски в авиации» (Російська Федерація) із проханням провести сюрвюєрський огляд пошкодженого повітряного судна, проаналізувати обставини та причини авіаційної події, зібрати всі необхідні для врегулювання збитків документи та надати рекомендації щодо врегулювання таких збитків.

Експертом за результатами огляду складено «Промежуточный отчёт о страховой экспертизе по случаю повреждения ВС Diamond DA 40 NG б/н при посадке на взлётно-посадочной площадке аэроклуба Евростар (Гоголев, Киевская обл., Украина) 02.08.2015» від 23.12.2015 р. Незалежним експертом визначено, що причиною авіаційної події було недотримання вимог посібника з льотної експлуатації повітряного судна (т.2, а.с.24-29).

Національним бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами для встановлення причини вищевказаної авіаційної події, що сталася на території України, з метою визначення її причини і вжиття заходів щодо запобігання таким подіям у майбутньому також проведено відповідне розслідування, за результатами якого складено 22.01.2016 р. Остаточний звіт авіаційної події № 4.10-60, 03.08.2015 р. «Зіткнення ПС із поверхнею землі під час виконання зльоту після невдалої посадки на ЗПМ «АТСК «Євростар».

ПрАТ «УАСК АСКА» листом вих. № 0298 від 11.02.2016 р. відмовило у виплаті страхового відшкодування (справа № 450/И), посилаючись на «Промежуточный отчёт о страховой экспертизе» та Остаточний звіт про авіаційну подію № 4.10-60, 03.08.2015р., а також керуючись п. 3.10.1 та 3.10.5 договору обов'язкового страхування повітряних суден № 2986937 від 17.07.2012 р. В листі № 0298 страховиком зазначено, що ПрАТ «УАСК АСКА» має підстави вважати, що повітряне судно виконувало політ з порушенням вимог Посібника з льотної експлуатації Повітряного судна та здійснювало посадку в місці, що не відповідає вимогам вищевказаного Посібника, наслідком чого стала недостатність наявної посадкової дистанції, що і стало основною причиною авіаційної події. Керуючись п.п. 3.10.1, 3.10.5 п. 3.10 та п. 6.8 договору страховик зазначив, що не має правових підстав вважати заявлену авіаційну подію страховим випадком та відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Статтею 979 ЦК України, яка кореспондується із ст. 16 Закону України «Про страхування», передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування наведені у ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування». При цьому, за приписами ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

За змістом положень статті 988 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України "Про страхування" обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про страхування" відмова страховика у виплаті страхового відшкодування може бути оскаржена страхувальником в судовому порядку.

При розгляді спору господарським судом пропонувалось сторонам з метою встановлення правомірності відмови страхувальника у виплаті страхового відшкодування дослідити вказані обставини та поставити спірні питання на вирішення експерта, який має спеціальні знання. Представники сторін заперечили проти призначення експертизи у даній справі. Позивач наполягав на тому, що підставами даного позову є саме неналежне виконання відповідачем-1 умов договору страхування, при цьому позивач вважає, що відповідач-1 порушив строки виплати страхового відшкодування, оскільки не надав рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в межах строку дії договору страхування, тобто до 31.12.2015 р.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що за приписами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову - це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. Суд позбавлений права самостійно змінювати предмет або підставу позову.

Підставами позову позивач зазначив неналежне виконання відповідачем-1 умов договору страхування № 2986937 від 17.07.2012 р.

Предметом позову в даній справі позивач вказує стягнення з відповідача-1 на користь позивача грошового зобов'язання (страхового відшкодування) як суми боргу та нарахувань, пов'язаних з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання, а також додаткових витрат.

Відповідно приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач не змінив ні предмет, ні підставу позову.

Виходячи з викладеного, при розгляді даної справи господарський суд не оцінював правильність відмови відповідачем-1 у виплаті страхового відшкодування та правомірність кваліфікації події, яка мала ознаки страхового випадку, але не була визнана таким.

Згідно зі статтею 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За висновком господарського суду, відповідачем-1 дійсно порушено строки прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Однак, закінчення строку договору не позбавляє страховика обов'язку прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у такій виплаті за результатами проведеного розслідування. Представник відповідача-1 пояснив, що порушення строків прийняття рішення пов'язано з складністю проведеного розслідування. Таким чином, господарський суд дійшов до висновку про хибність доводів позивача про те, що після закінчення строку дії договору у відповідача-1 відсутні зобов'язання визнати факт настання страхового випадку або відмовити у виплаті страхового відшкодування. Ні умовами договору, ні нормами чинного законодавства не передбачено відповідальності за порушення страховиком строків прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Також судом зазначено що позивач помилково ототожнює поняття «авіаційна подія» та «страховий випадок». В Додатку № 2 до договору № 2986937 визначено, що авіаційна подія - це подія, пов'язана з використанням ПС, яка має місце з моменту, коли будь-яка особа піднімається на борт з наміром здійснити політ, до момент, коли всі особи, що перебували на борту, покинули ПС і в ході якої будь-яка особа отримує тілесні ушкодження із смертельним наслідком або серйозні ушкодження, або ПС одержує серйозні ушкодження конструкції, або виникла інша загроза безпеці польотів

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику.

Як зазначалося вище, умови договору страхування № 2986937 містять перелік випадків, які вважаються страховими та випадків, які не вважаються страховими. Тобто, авіаційна подія може бути кваліфікована та визнана як страховий випадок за наявності відповідного підтвердження і лише в такому випадку настають правові наслідки у вигляді виплати страхового відшкодування.

Посилання позивача на п. 5.3 договору страхування № 2986937 від 17.07.2012 р. стосовно установи, якою проводилося розслідування події, що має ознаки страхового випадку, господарський суд правомірно не взяв до уваги та зазначив, що пунктом 5.3 договору узгоджено порядок визначення величини матеріального збитку, викликаного страховим випадком, а також вартість застрахованого ПС на момент настання події, а саме, такі дані визначаються на підставі висновку, складеного експертом (експертною комісією). Із пояснень представників сторін слідує, що така експертиза не проводилася, оскільки страховик не визнав авіаційну подію страховим випадком, тому визначення матеріального збитку не потребувалось.

Отже, враховуючи, що за результатами розслідування авіаційної події, яка сталася 02.08.2015 р., страховиком не оформлювався страховий акт та прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та таке рішення оскаржено у судовому порядку не було, господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення заявленого страхового відшкодування, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Твердження позивача, що відповідач-1 визнає усі обставини справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України такі обставини не потребують доказування, господарським судом обґрунтовано не взяті до уваги, скільки стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Щодо заявлених до стягнення 259408 грн. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з 07.12.2015 р., по 29.06.2016 р., 68952 грн. 32 коп. річних процентів, нарахованих за період за зазначений період, 879476 грн. 80 коп. пені, нарахованої за період з 07.12.2015 р. по 10.06.2016 р., та 82645 грн. 96 коп. додаткових витрат, пов'язаних з повітряним судом, суд зазначив, що такі вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення суми страхового відшкодування у задоволенні якої відмовлено, а прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем-1 перед позивачем не встановлено при вирішенні спору у даній справі. Вимоги про стягнення 259408 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 68952 грн. 32 коп. річних процентів, 879476 грн. 80 коп. пені, 82645 грн. 96 коп. додаткових витрат, пов'язаних з повітряним судом господарський суд також визнав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відмова у позові до відповідача-1 (страховика) є підставою і для відмові у позову до другого відповідача, тим більш, що договір перестрахування не є предметом розгляду даної справи.

Погоджуючись з висновком господарського суду, судова колегія зазначає і наступне:

Відповідно до п.3.10 договору страхування страховими випадками, зокрема, не вважаються:

- пошкодження окремих частин повітряного судна, систем та елементів його конструкції під час руління, в повітрі та на землі;

- якщо ПС виконує політ з порушенням вимог Посібника з льотної експлуатації ПС, Посібника з виконання польотів, а також інших вимог, що встановлюються нормативно-правовими актами в галузі цивільної авіації (п.3.10.1 договору);

- виконує зліт чи посадку, або спробу зльоту чи посадки в місцях, що не відповідають вимогам, встановленим Посібником з льотної експлуатації ПС, Посібником з виконання польотів (НПП ГА-85) - п.3.10.5 договору ;

- перевантаження - загальне число пасажирів, вага вантажу, що перевозиться на ПС, перевищують відповідну максимальну пасажировмісність, максимальну вантажопідйомність, що встановлена виробником цього ПС, а також якщо порушено порядок розміщення вантажу чи пасажирів (п.3.10.7) та інш.

Згідно Остаточного звіту авіаційної події № 4.10-60, 03.08.2015р. «Зіткнення ПС із поверхнею землі під час виконання зльоту після невдалою посадки на ЗПМ «АТСК «ЄВРОСТАР» Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами (т.2, а.с.30-51), причинами аварії, зокрема, могло бути те, що «пілот не мав інформації про особливості посадки за ЗПС01 та про те, що заходження на посадку у названому місці здійснюється лише в аварійних випадках та» (п.3.1.24 Остаточного звіту);

- заходження на посадку виконувалось на ЗПС01, швидкість підходу (планерування по глісаді) перевищувала встановлені КЛЕ» ( «керівництво з льотної експлуатації», п.3.1.21);

- найбільш імовірно, швидкість літака під час посадки (у місці торкання) на 5-6 вузлів перевищувала встановлену» (п.3.1.22);

- недостатня ефективність гальм колеса лівої основної опори шасі, найбільш імовірно, пов'язана із втратою фізико-хімічних властивостей та наявності розчинної води у гальмовій рідині, через несвоєчасну її заміну» (п.3.1.31) та інш..

«Промежуточным отчётом о страховой экспертизе…» також зазначено, що гальмова рідина використовувалась з минулим строком експлуатації.

Між тим, відповідно до п.4.2.6.1 договору страхування страхувальник зобов'язаний дотримуватись правил експлуатації та технічного обслуговування ПС.

Щодо посадки літака на запасну злітно -посадкову смугу, то документи, які б свідчили про наявність аварійних випадків, які зумовили посадку ПС на таку смугу, матеріали справи не містять.

Переглядаючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення, судова колегія, враховуючи наявні у справі докази, не вбачає підстав і для визнання авіаційної події, що сталася, страховим випадком у розумінні договору страхування та наявності підстав для виплати страхового відшкодування.

Позивач наполягає на тому, що договір страхування дозволяє страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі порушення персоналом страхувальника Посібника з льотної експлуатації (п.6.8.2.), але саме такий нормативний акт в Україні не дії.

При розгляді скарги суд виходить з того, що такий посібник - це набор довідкових матеріалів та інструкцій, які предназначені для безпечної експлуатації літака, набір інструкцій і специфічних для кожного літального апарата даних щодо мінімальної та максимальної скорості руху, обмеження за алгоритмами зльоту та посадки, максимального угла атаки та інш. Це і порядок дій в звичайній та аварійній ситуації.

Крім того, відповідно до п.6.8.2 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті і у разі порушення інших нормативних документів.

Порушення Інструкції з виконання польотів, керівництва з льотної експлуатації зафіксовані в Остаточному звіті авіаційної події № 4.10-60, 03.08.2015 р. «Зіткнення ПС із поверхнею землі під час виконання зльоту після невдалої посадки на ЗПМ «АТСК «Євростар» Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами.

Причинами аварії літака згідно звіту стали:

- недостатня наявна посадкова дистанція, яка залишилась після здійснення посадки літака та застосування гальм, для зупинки літака в межах ЛС;

- прийняття пілотом рішення про виконання зльоту для повторного заходу на посадку при недостатній дистанції зльоту для набрання швидкості зльоту;

- вимушений зліт літака у конфігурації ПС із закрилками у посадковому положенні;

- намагання збільшити піднімальну силу літака за рахунок збільшення кута атаки;

- виведення літака на закритичні кути атаки (або близьких до них (т.2, а.с.50).

Супутніми факторами є, у тому числі, і «недостатня ефективність гальм колеса лівої основної опори шасі (т.2, а.с.50, - в той час як згідно договору страхування обов'язок дотримання правил технічного обслуговування покладений саме на страхувальника).

Довід позивача про те, що у листування першого відповідача із відповідачем -2 авіаційна подія іменована як страховий випадок (лист від 03.08.2015 року) до уваги не прийнятий, оскільки у встановленому процесуальному порядку визнання події саме страховим випадком не відбулося.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 34 ГПК визначає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наявні у справі докази, судова колегія не вбачає підстав для визнання авіаційної події, що сталася страховим випадком в розумінні укладеного страховиком та страхувальником договору, та підстав для стягнення страхового відшкодування, що в свою чергу, крім обґрунтованих висновків суду першої інстанції, обумовлює відмову у задоволенні інших вимог позову про стягнення шкоди.

З урахуванням положень ст.129 Конституції України, ст.15 Закону «Про судоустрій і статус суддів», які допускають можливість розгляду спору суддею одноособо, ст.14 Закону «Про засади державної мовної політики», положення вказаних в описовій та мотивувальній частині цієї постанови вимог Законів України, наявних у справі доказів, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В процесі розгляду апеляційної скарги позивачем було заявлене клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача - 1, яке відхилене.

У зв'язку з викладеним, керуючись ст.33, 34, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.09.2016 року у справі № 908/1393/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.О. Мартюхіна

Е.В. Сгара