РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/21762/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС"

про стягнення 4884,80 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Лановенко Л.О. (довіреність б/н від 01.01.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (відповідач) 4962,67 грн. штрафу за запізнення на розвантаження вантажу за заявкою-договором № 039/10/2015 від 02.10.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині своєчасного розвантаження вантажу за заявкою № 039/10/2015 від 02.10.2015, у зв'язку із чим, позивачем здійснено нарахування штрафу у сумі 4962,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 порушено провадження по справі № 910/21762/16 та призначено її до розгляду на 22.12.2016.

19.12.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача або його представника та документи по справі.

22.12.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 22.12.2016 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено на 17.01.2017.

12.01.2017 через відділ діловодства від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/10232/15 було вирішено питання щодо штрафу за запізнення на розвантаження вантажу та встановлено, що сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру штрафу. У зв'язку із чим, підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні. Також відповідачем зазначено, що датою розвантаження слід вважати 10.10.2015, а не 13.10.2015.

16.01.2017 через відділ діловодства від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви про стягнення штрафу та заява про уточнення розміру позовних вимог.

В судове засідання 17.01.2017 з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд зазначає наступне.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У своїй заяві про уточнення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення 4884,80 грн., у зв'язку із чим дана заява є по своїй суті заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.01.2017 надав пояснення по суті заперечень, проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 17.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до заявки-договору №039/10/2015 від 02.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (відповідач, перевізник) взяло на себе зобов'язання надати ФОП ОСОБА_1 (позивачу, експедитору) послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні по маршруту - м. Дортмунд, Німеччина до м. Запоріжжя, Україна, а відповідач зобов'язався здійснити оплату наданих послуг.

Згідно із заявкою вартість перевезення складає 1000 Євро по курсу НБУ на день розвантаження.

Строк здійснення розрахунків за перевезення, у відповідності до заявки-договору, складає 7-8 днів після отримання оригіналів документів.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" було здійснено перевезення вантажу по маршруту, зазначеному в заявці, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR. Вартість перевезення становить 24813,31 грн.

Заявкою-договором №039/10/2015 від 02.10.2015 визначено, що завантаження здійснюється: 02.10.2015, прибуття за адресою розвантаження: 08.10.2015 о 08 год. 00 хв.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за заявкою-договором №039/10/2015 від 02.10.2015, розвантаження вантажу здійснено 12.10.2015, в той час як на підставі заявки-договору відповідач зобов'язався доставити вантаж 08.10.2015.

У листі вих. №27 від 27.10.2015 відповідачем було зазначено про можливість оплати штрафних санкцій за запізнення по доставці вантажу в розмірі 50 євро.

01.09.2016 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія вих. №030 від 30.08.2016, в якій позивач, з урахуванням запізнення ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" на розвантаження автомобіля на 4 доби пропонував відповідачу сплатити 4962,67 грн. із розрахунку 50 Є/доба запізнення.

Враховуючи те, що відповідачем було доставлено вантаж на розвантаження 12.10.2015, позивачем нарахований штраф за запізнення на розвантаження у розмірі 4884,80 грн. (з розрахунку: 50 євро/доба х 4 доби запізнення становить 200 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день розвантаження 12.10.2015 становить 4884,80 грн.).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як встановлено між позивачем та відповідачем було укладено заявку-договір №039/10/2015 від 02.10.2015 на транспортні послуги по перевезенню вантажу у міжнародному сполученні.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до якої Україна приєдналась відповідно Закону України № 57-V від 01.08.2006 "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною CMR підтверджується здійснення відповідачем перевезення вантажу по маршруту, зазначеному в заявці №039/10/2015 від 02.10.2015 (м. Дортмунд, Німеччина - м. Запоріжжя, Україна).

Заявкою-договором №039/10/2015 від 02.10.2015 сторони визначили, що прибуття за адресою розвантаження - 08.10.2015 о 08 год. 00 хв.

Нормами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку із тим, що відповідачем було доставлено вантаж на розвантаження 12.10.2015, позивачем нарахований штраф за запізнення на розвантаження у розмірі 4884,80 грн. (з розрахунку: 50 євро/доба х 4 доби запізнення становить 200 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день розвантаження 12.10.2015 становить 4884,80 грн.).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, у відповідь на направлену позивачем заявку №039/10/2015 від 02.10.2015 з умовами по штрафних санкціях, зокрема, за запізнення на завантаження-розвантаження в розмірі 100Є/24год., яку замовник має вирахувати з суми фрахту, відповідач направив підписану та засвідчену печаткою заявку, змінивши її в частині умов по штрафних санкціях: штрафні санкції за запізнення на завантаження-розвантаження в розмірі 100 Є/24год. в країнах ЄС, 50 Є/24год. на території України, яку замовник має вирахувати з суми фрахту.

Обставини щодо погодження між сторонами суми штрафних санкції, в тому числі, за запізнення на розвантаження вантажу встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.06.2016, у справі №904/10232/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 12827,33 грн.

Вищевказаним рішенням суду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" задоволено частково.

Так, у рішенні суду по справі №904/10232/15, вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" вимог про стягнення 9925,33 грн., яка водночас була утримана ФОП ОСОБА_1 із суми фрахту як штраф за запізнення на розвантаження, судом було встановлено, що при укладенні договору на транспортне перевезення від 02.10.2015, яке здійснювалось шляхом обміну та узгодження заявок на перевезення, сторонами було досягнуто згоди щодо його істотних умов, тобто, - завантаження автомобіля, час та місце прибуття, вартість перевезення.

Однак, редакції заявки №039/10/2015 від 02.10.2015 (позивача та відповідача), свідчать про те, що при укладенні спірного договору перевезення сторонами не було досягнуто згоди по розміру штрафу за запізнення на завантаження - розвантаження та штрафу за понаднормативний простій.

Як встановлено судами під час розгляду справи №904/10232/15, початок виконання ТОВ "Експресс-Транс" заявки №039/10/2015 від 02.10.2015 свідчить про акцептування лише дат завантаження, вивантаження, маршруту перевезення та вартості послуг. Розмір штрафу за запізнення на завантаження - розвантаження, та штрафу за понаднормативний простій, сторонами в договорі встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, факти встановлені рішенням суду по справі №904/10232/15 повторного доведення не потребують.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та заявки-договору №039/10/2015 від 02.10.2015, оскільки розмір штрафу за запізнення на розвантаження сторонами в заявці встановлено не було, за висновками суду позивачем безпідставно здійснено нарахування штрафу за запізнення на розвантаження у розмірі 4884,80 грн.

Визнання відповідачем у листі №27 від 27.10.2015 права на стягнення штрафу за запізнення з розрахунку 50Є/доба за дві доби запізнення не являється достатньою правовою підставою для стягнення з відповідача суми такого штрафу.

Щодо посилань позивача на звернення до відповідача із претензією про сплату штрафу у розмірах визначених заявкою у редакції відповідача, то вказана претензія, у розумінні ст. 642 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України, не являється відповіддю на акцепт відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2017.

Суддя С.О. Турчин