ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р.Справа № 922/427/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м. Чугуїв
про стягнення грошових коштів в розмірі 3847556,07 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 18.04.2014р.;

Представник відповідача - ОСОБА_2, дов. від 24.10.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м. Чугуїв, про стягнення заборгованості в розмірі 3847556,07 грн., з яких: 1009725,60 грн. - пеня, 2646479,88 грн. - інфляційні втрати, 191350,59 грн. - 3% річних, підставою нарахування якої стало порушення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за період з січня по грудень 2014р., в рамках укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013р. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 18.02.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.03.2016р. о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.03.2016р. призначено у справі № 922/427/16 судову економічну експертизу, провадження якої доручено експертам Науково - дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області. Провадження у справі зупинялось на час проведення судового дослідження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.01.2017р., враховуючи повернення матеріалів справи з експертної установи, поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 11.01.2017р. об 11:15 год.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2017р. розгляд справи відкладався на 23.01.2017р. об 11:30 год.

У судовому засіданні 23.01.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.01.2017р. проти позову заперечував та, зокрема, зазначив, що частина розрахунків з позивачем, за період заявлений позивачем у позові по договору на купівлю-продаж природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року, на яку була позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні витрати, були проведені на підставі: договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 30 від 29.01.2014 року № 374/30 від 24.09.2014 р. на суму 537609,83 грн. це Додаток № 2 відзиву; протокольних рішень: № 1971 від 14.10.2014 року на суму 190511,00 грн., № 2121 від 13.11.2014 року на суму 193425,00 грн., № 2410 від 16.12.2014 року на суму 212907,00 грн., № 121 від 21.01.2015 року на суму 552171,00 грн., № 237 від 12.02.2015 року на суму 902300,00 грн., №491 від 12.03.2015 року на суму 1066463,00 грн., № 806 від 16.04.2015 року на суму 809331,01 грн.

Враховуючи викладене, відповідачем надано до суду власний розрахунок інфляційних витрат, 3 % річних та пені, згідно цього розрахунку інфляційні витрати складають 1477716,22 грн., 3 % річних складають 116144,64 грн. та пеня складає 554792,56 грн.

Крім того, відповідач вказує на той факт, що відповідно до прийнятого Верховною радою України Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3.11.2016 р. (офіційно опублікований 29.11.2016 року у № 227 «Голос України» - надалі за текстом Закон), заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_3 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2014 року між Комунальним підприємством «Чугуївтепло» та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України був укладений договір № 1608/14-ТЕ-32 про купівлю-продаж природного газу.

У відповідності до п. 6.1. цього договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, передав у власність відповідача природний газ, натомість відповідач своєчасно не виконав взяті на себе за договором зобов'язання, що зумовило звернення позивача з позовом у даній справі, в якому він просить суд стягнути з відповідача 1009725,60 грн. - пені, 2646479,88 грн. - інфляційних втрат, 191350,59 грн. - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами статей 6, 627, 628, 638 ЦК України встановлено сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно вимог статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем умов п. 6.1 цього Договору, Покупець зобов'язується крім суми заборгованості сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи, за неналежне виконання зобов'язань за спірним договором позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1009725,60 грн., інфляційні витрати у розмірі 2646479,88 грн., 3% річних у розмірі 191350,59 грн. та судовий збір у розмірі 57713,34 грн.

Представник відповідача зазначає, що частина розрахунків з позивачем, за період заявлений позивачем у позові по договору на купівлю-продаж природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року, на яку була позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні витрати, були проведені на підставі: договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 30 від 29.01.2014 року № 374/30 від 24.09.2014 р. на суму 537609,83 грн. це Додаток № 2 відзиву; протокольних рішень: № 1971 від 14.10.2014 року на суму 190511,00 грн., № 2121 від 13.11.2014 року на суму 193425,00 грн., № 2410 від 16.12.2014 року на суму 212907,00 грн., № 121 від 21.01.2015 року на суму 552171,00 грн., № 237 від 12.02.2015 року на суму 902300,00 грн., №491 від 12.03.2015 року на суму 1066463,00 грн., № 806 від 16.04.2015 року на суму 809331,01 грн.

Суд зауважує, що механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплопостачання, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009, який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями (п.1. Порядку).

В пункті 3 вищенаведених спільних протокольних рішень, сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків, не пізніше наступного дня, після зарахування коштів на їх рахунок, перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, уклавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ, поставлений відповідно до договору на купівлю-продаж природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року.

Натомість, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 7.2. договору на купівлю-продаж природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними спільними протокольними рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України №924/1808/14 від 26.03.2015 року, № 908/3435/14 від 12.05.2015 р., №922/2340/13 від 16.07.2015 р., №914/165/15 від 28.07.2015 р.

За змістом п. п. 2 п. 10 договору про організацію взаєморозрахунків № 374/30 від 24.09.2014 р., сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору з купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року. У п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків № 374/30 від 24.09.2014 р. визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ, поставлений відповідно до договору з купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року.

Натомість, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 7.2. договору на купівлю-продаж природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-105гс14), № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-102гс14), № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 0.09.2014 р. (3-101гс14), 924/1230/14 від 1.07.2015 р. (3-322гс15).

Окрім цього, як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Втім, розрахунок інфляційних витрат, наданий позивачем, зроблений з порушенням роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Так, у розрахунках інфляційних витрат зроблених позивачем беруться до уваги індекси інфляції за місяць виникнення заборгованості (наприклад заборгованість виникла у січні 2014 року позивачем береться індекс інфляції січня місяця, коли потрібно було розраховувати інфляційні витрати починаючи з індексу інфляції того місяця, якій слідує за місяцем у якому виникла заборгованість, тобто наступного місяця, тому у даному випадку потрібно було нараховувати інфляційні витрати починаючи з індексу інфляції за лютий 2014 року), що не відповідає вище наведеним роз'ясненням.

Так, суд перевіривши розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних витрат надані сторонами даного спору, й враховуючи той факт, що заборгованість по договору купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року на суму 4464717,84 грн. була погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, з урахуванням роз'яснень зроблених у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", приходить до висновку про те, що нарахування (пеня, 3 % річних та інфляційні витрати) зроблені на суму заборгованості, що була погашена у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, були зроблені позивачем безпідставно, тому вважає вірним розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних витрат надані відповідачем (пеня 554792,56 грн., 3 % річних 116144,64 грн., інфляційні витрати 1477716,22 грн.).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 1168763,66 грн., пені у розмірі 454933,04 грн. та у стягненні 3 % річних у розмірі 75205,95 грн. задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "Чугуївтепло" - є теплопостачальною організацією, яка здійснює діяльність в сфері постачання пари та гарячої води, та підпадає під дію Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Згідно частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30 листопада 2016 року, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. у справі № 1-28/2008 визначено, що Конституція України не надає одному Закону вищої юридичної сили стосовно інших законів, а тому у разі необхідності зупинення дії законів, внесених до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись окремі закони.

Суд зауважує, що Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності після подання позову.

Таким чином, відповідне грошове зобов'язання щодо сплати 3 % річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн. - є таким, що припинилося, на підставі Закону, з 30.11.2016р.

Надання зворотної дії в часі може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в Законі або в іншому нормативно-правовому акті (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. по справі № 1-7/99.

У справі "Кечко проти України", Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2005р., визначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ), має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98).

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що на момент предявлення позову, станом на лютий 2016 року, відповідач не мав перед позивачем основного боргу за спожитий природний газ на умовах договору № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року, що підтверджено сторонами під час розгляду справи, враховуючи набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, станом на 30 листопада 2016 року, основна заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, тому нараховані позивачем пеня, інфляційні втрати та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню.

Враховуючи наведені обставини, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн., підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 49, 65, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В частині стягнені інфляційних витрат у розмірі 1168763,66 грн., пені у розмірі 454933,04 грн., 3 % річних у розмірі 75205,95 грн. - відмовити повністю.

В частині стягнення 3% річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн. - провадження у справі припинити.

Стягнути з Комунального підприємства «Чугуївтепло» (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, р/р 42 в філії Харківського обласного управління ПАТ Ощадбанк, м. Харків, МФО 351823, ідентифікаційний код 35944142) на користь Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, р/р 1 в АТ «Ощадбанк», МФО 300465, ідентифікаційний код 20077720) суму судового збору у розмірі 32229,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/427/16