ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" січня 2017 р.Справа № 924/1241/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Фірма Бакалія", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 16835,74 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 03.01.2017 р. №15

від відповідача не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 18453,35 грн., з яких 13750,90 грн. заборгованості за договором поставки №365Х/15 від 01.06.2015 р., 281,00 грн. 3% річних, 1335,41 грн. інфляційних нарахувань, 3086,04 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати вартості отриманого товару, умовами договору поставки №365Х/15 від 01.06.2015 р., положеннями ст. ст. 526, 530, 625, 692 ЦК України, ст. ст. 193, 265 ГК України.

Позивачем подано письмову заяву відповідно до ст. 22 ГПК України про зменшення позовних вимог, а саме: просить стягнути з відповідача борг в розмірі 13750 грн., 3% річних в розмірі 281 грн., інфляційні втрати в розмірі 825,27 коп., пеню за період з 07.04.2016р. по 02.09.2016р. в розмірі 1979,47 грн.

Оскільки подана заява не суперечить ст. 22 ГПК України, вона приймається судом.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів не надав, про причини неявки та неподання доказів не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Ухвали суду направлялись на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та ЄДРЮО, ФОП та ГФ. Ухвали суду від 16.12.2016 р., 26.12.2016 р., 11.01.2017 р. повернуті на адресу суду із відміткою відділення поштового зв'язку - "за закінченням терміну зберігання". При цьому судом враховуються положення ст. 64 ГПК України, п. 3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Між приватним акціонерним товариством "Фірма Бакалія" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) 01.08.2015 р. укладено договір поставки №385Х/15 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передавати в власність покупця товар, вільний від будь-яких прав та претензій на нього третіх осіб, про які на момент укладення договору постачальник знав чи повинен був знати, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору предметом договору є товар (партія товару), вказаний у накладних. Під партією сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній.

Ціну договору складає сума цін усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору асортимент, кількість та ціна кожної партії товару погоджуються сторонами і вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Для отримання товару покупець зобов'язаний надати постачальнику замовлення із зазначенням кількості, асортименту та інших характеристик товару, а також часу та місця поставки товару. Подання замовлення здійснюється у письмовому вигляді за підписом уповноваженої особи покупця. Замовлення може бути подано і в іншій формі (телефоном, електронною поштою, факсом і т.д.) (п. п. 2.1, 2.2 договору).

У п. 2.5 договору вказано, що місце поставки: згідно даних, вказаних у замовленні покупця, у п. 2.6 - строк поставки: 1 робочий день з часу отримання відповіді на замовлення.

Поставка здійснюється транспортом та за рахунок постачальника, або за домовленістю сторін - самовивозом (п. 2.7 договору).

Згідно з п. 2.8 договору приймання-передача товару здійснюється в місці поставки за участю представників сторін.

За умовами п. 2.9 договору перехід права власності на товар та ризику випадкової загибелі чи пошкодження відбувається в момент підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує момент приймання-передачі товару.

Постачальник має право вимагати своєчасної оплати за прийнятий покупцем товар (пп. 3.1.2 договору), покупець зобов'язаний в разі належного виконання постачальником обов'язків, визначених договором, здійснити оплату за отриманий товар з врахуванням строків, визначених даним договором (пп. 3.4.3 договору).

Сторони у п. 5.1 договору передбачили, що оплата за товар здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту поставки товару.

Розрахунок за поставлений товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або за домовленістю сторін - готівкою в касу постачальника.

У випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальнику залікову неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки від суми неоплаченого товару та три проценти річних від простроченої суми (п. 6.2 договору).

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань за договором (пп. 6.3.7 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 01.08.2016 р. В тому випадку, якщо зобов'язання за цим договором не будуть виконані сторонами або однією зі сторін, то дія договору продовжується до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до кінця дії договору від жодної сторони не надійшла вимога про його зміну або розірвання, або не укладено нового договору. Кількість пролонгацій є необмеженою (п. 9.2 договору).

Договір підписаний сторонами, скріплений відтиском печатки постачальника.

Відповідно до видаткової накладної №ЦБ-0014553 від 24.02.2016 р. на суму 6702,57 грн., товарно-транспортних накладних №ЦБ-0014555 від 24.02.2016 р. на суму 4338,00 грн., №ЦБ-0018786 від 10.03.2016 р. на суму 347,20 грн., №ЦБ-0019641 від 12.03.2016 р. на суму 1297,35 грн., №ЦБ-0024360 від 30.03.2016 р. на суму 1065,78 грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 13750,90 грн. (з ПДВ).

23.05.2016 р. позивач звернувся до відповідача з претензією №1346, в якій повідомив про наявність заборгованості в сумі 13750,90 грн. та просив її перерахувати на розрахунковий рахунок позивача, однак претензія залишена без відповіді та задоволення.

Сторонами складено, підписано акт звірки взаєморозрахунків №74784 від 31.12.2016 р., в якому зазначено, що відповідно до договору поставки №365Х/15 від 01.08.2015 р. заборгованість відповідача за поставлений товар становить 13750,93 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не сплатив заборгованості за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовом (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 23.01.2017р.) про стягнення з відповідача 13750,00 грн. боргу, 281,00 грн. 3% річних, 825,27 грн. інфляційних нарахувань, 1979,47 грн. пені.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №385Х/15 від 01.08.2015 р., за умовами якого позивач зобов'язався передавати в власність покупця товар, а відповідач - приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Сторони у п. 5.1 договору погодили, що оплата за товар здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту поставки товару.

Як убачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 13750,90 грн., що підтверджується видатковою накладною №ЦБ-0014553 від 24.02.2016 р. на суму 6702,57 грн., товарно-транспортними накладними №ЦБ-0014555 від 24.02.2016 р. на суму 4338,00 грн., №ЦБ-0018786 від10.03.2016 р. на суму 347,20 грн., №ЦБ-0019641 від 12.03.2016 р. на суму 1297,35 грн., №ЦБ-0024360 від 30.03.2016 р. на суму 1065,78 грн.

Однак відповідач оплату товару, отриманого на підставі зазначених вище накладних, не здійснив, утворивши заборгованість в сумі 13750,90 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначені положення законодавства та обставини справи, суд доходить висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 13750,00 грн. боргу заявлена обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню. Доказів про сплату боргу та доказів, які би спростовували позовні вимоги в цій частині, суду не подано.

Позивач також просить стягнути з відповідача 825,27 грн. інфляційних втрат та 281,00 грн. 3% річних згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат, 3% річних, дійшов висновку, що вони здійсненні в межах можливих нарахувань, тому підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 1979,47 грн. пені.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони у п. 6.2 договору передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальнику залікову неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки від суми неоплаченого товару та три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши правильність нарахування пені, заявленої позивачем до стягнення, суд доходить висновку, що остання нарахована правомірно, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1979,47 грн. пені підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, положення ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, підтверджені доказами та підлягають задоволенню. Доказів, які би спростовували позовні вимоги, суду не подано.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 32-34, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного акціонерного товариства "Фірма Бакалія", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький про стягнення 16835,74 грн. задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь приватного акціонерного товариства "Фірма Бакалія", м. Хмельницький, вул. Шевченка, буд. 70 (код 01553416) 13750,00 грн. (тринадцять тисяч сімсот п'ятдесят гривень 00 коп.) заборгованості, 281,00 грн. (двісті вісімдесят одну гривню 00 коп.) 3% річних, 825,27 грн. (вісімсот двадцять пять гривень 27 коп.) інфляційних нарахувань, 1979,47 грн. (одну тисячу девятсот сімдесят девять гривень 47 коп.) пені, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

Повне рішення складено 24.01.2017 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Шевченка 70); 3 - відповідачу (29000, АДРЕСА_2). 2 - рек. з пов. про вруч.