ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 січня 2017 р. Справа № 918/1223/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи за позовом: Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

до відповідача 1: Корецького районного відділу УМВС України в Рівненській області

до відповідача 2: Управління МВС України в Рівненській області

про стягнення в сумі 17 628 грн. 90 коп.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача 1: ОСОБА_1 (довіреність від 15 вересня 2016 року);

Від відповідача 2: ОСОБА_1 (довіреність від 09 грудня 2016 року);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне територіальне управління у Рівненській області звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача1 Корецького районного відділу УМВС України в Рівненській області та відповідача 2 Управління МВС України в Рівненській області про стягнення заборгованості в сумі 17 628,90 грн..

Ухвалою суду від 16 листопада 2016 року порушено провадження у справі №918/1223/16, розгляд справи призначено на 28 листопада 2016 року.

Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2016 року.

12 грудня 2016 року відповідачем 2 подано відзив на позов, з гідно якого відповідач позовні вимоги не визнає.

В судовому засіданні від 12 грудня 2016 року оголошувалась перерва до 26 грудня 2016 року.

В судовому засіданні від 26 грудня 2016 року оголошувалась перерва до 10 січня 2017 року.

10 січня 2017 року відповідачем 2 подано до суду додаткові пояснення по справі.

10 січня 2017 року судом продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 25 січня 2017 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився.

В судовому засіданні представник відповідача 1 та відповідача 2 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 грудня 2011 року між Фондом державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та Корецьким районним відділом УМВС України в Рівненській області (орендар) укладено договір оренди державного майна №961-2011, відповідно до предмету якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлове приміщення першого та другого поверхів будівлі, площею 48,3 кв.м., розташованої за адресою: Рівненська область, Корецький район, м.Корець, вул. Київська 37, що перебуває на балансі Головного управління юстиції у Рівненській області.

03 січня 2012 року між Корецьким районним відділом УМВС України в Рівненській області (орендар) та Головним управління юстиції у Рівненській області було укладено договір на відшкодування комунальних послуг №01-12, згідно предмету якого відшкодування комунальних послуг постачання природного газу, електропостачання (далі послуги) в орендованому орендарем приміщенні площею 48,3 кв.м. за адресою вул. Київська 37, місто Корець на першому поверсі, проводиться на підставі отриманого від балансоутримувача рахунки-фактури, акту надання послуг у строки та на умовах, передбачених договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за відповідачем 1 рахується за період з листопада 2011 року по квітень 2016 року заборгованість за оплати комунальних послуг на загальну суму 17 115,44 грн..

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо вказаних обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В поданому відповідачем 2 відзиві заявлено заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Розглянувши подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з листопада 2011 року по квітень 2013 року до задоволення не підлягають у зв'язку зі спливом строку позовної давності та заявлення відповідної заяви відповідачем.

Щодо стягнення заборгованості за період з грудня 2013 року по листопад 2014 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 2.3.,2.4. договору на відшкодування комунальних послуг балансоутримувач надає орендарю щомісячні розрахунки щодо сплати вказаних платежів за діючими розцінками не пізніше 25 числа поточного місяця.

Платежі орендарем вносяться не пізніше трьох банківських днів з дня отримання рахунки-фактури, акту надання послуг від балансоутримувача.

Відповідно до статті 530 якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких доказів виконання вимог 2.4., 2.5. договору щодо направлення відповідачу 1 рахунків-фактур та актів надання послуг, відтак суд приходить до висновку, що обов'язок по оплаті послуг згідно договору на відшкодування комунальних послуг не виник в силу вимог пунктів 2.4., 2.5. вказаного договору.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2014 року по квітень 2016 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 10.1. договору оренди державного майна №961-2011 від 09 грудня 2011 року, цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 09 грудня 2011 року до листопада 2014 року включно.

Згідно пункту 10.4. вказаного договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору, або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів продовження дії договору оформленого в порядку передбаченому пунктом 10.4. договору.

Разом з тим, договір на відшкодування комунальних послуг №01-12 також припинив свою дію, оскільки відповідно до пункту 6.1. вказаного договору він діє до 09 листопада 2014 року.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи припинення дії договорів оренди державного майна та договору про відшкодування комунальних послуг суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з грудня 2014 року по квітень 2016 року до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, вимога прокурора та позивачів про стягнення заборгованості по орендній платі є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а відтак підлягає задоволенню.

Згідно статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судові витрати залишити за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

повне рішення складено 27 січня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Замкова, 29);

3 - відповідачу рекомендованим (34700, м. Корець, вул. Київська, 17);

4 - відповідачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. М. Хвильового, 2).