РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/22460/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АнВа"
доМіністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаДепартамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Чубин О.М. за довіреністю;
від відповідача: Кривошея Д. А. за довіреністю;
від третьої особи:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АнВа" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.12.2016. Разом з тим, даною ухвалою залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 розгляд справи відкладено на 16.01.2014.

В судове засідання 16.01.2017 представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 16.01.2017 з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 286/3/16/28 про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 11.04.2016, в частині оплати поставленого за договором товару.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що сума заборгованості не може бути сплачена через органи Державної казначейської служби України як бюджетне зобов'язання оскільки Національним антикорупційним бюро України здійснюється кримінальне провадження № 000000319 від 09.09.2016 за фактами зловживання службовим становищем посадових осіб Міністерства оборони України щодо закупівлі товарів неналежної якості.

У судовому засіданні 16.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 11.04.2016 між позивачем як постачальником та відповідачем як замовником було укладено договір № 286/3/16/28 про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (лот. 7 Костюм літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в договорі.

Відповідно до специфікації (пункт 1.2 договору) загальна кількість товару для постачання - 20 000 шт, вартістю 12 600 000, 00 грн з ПДВ, строк (термін) постачання до 30.06.2016 (включно).

Згідно з п. 3.1. договору товар поставляється згідно з нормативною документацією на предмет постачання. Якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам ТУ У 14.1-8:2015, а також затвердженому робочому зразку.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Відповідно до п. 3.8. договору, належним чином оформлені документи (видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження) є підтвердженням приймання та оприбуткування за обліком товару.

Пунктом 4.1. передбачено, що ціна договору становить 12 600 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 2 100 000, 00 грн (загальний фонд).

Порядок розрахунків між позивачем та відповідачем передбачений пунктом 5.1. договору, згідно якого розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника.

Згідно з п. 5.2. договору, до рахунка-фактури додаються:

- акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача Замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару;

- видаткова накладна постачальника;

- повідомлення-підтвердження.

Пунктом 7.1.1. договору передбачено, що відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлені товари протягом 30 банківських днів з дати надання позивачем відповідачу належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Додатком № 1 до договору (Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією), сторонами було передбачено, що відвантаження товару буде здійснюватись у центр забезпечення речовим майном в/ч А1361 (61034, м. Харків-34, вул. Переможців, 6а) в термін до 30.06.2016 включно в розмірах згідно Додатку № 2 до Договору (Ростовка Міністерства оборони України за Специфікацією).

На виконання своїх зобов'язань, згідно специфікації та рознарядки до договору позивач до 30 червня 2016 року поставив, а відповідач прийняв товар, передбачений умовами договору поставки на суму загальну суму 12 600 000, 00 грн (у т.ч. ПДВ), що підтверджується наступними документами:

- актами приймального контролю (якості): № 1 від 11.05.2016, № 2 від 12.05.2016, № 28/1 від 18.05.2016, № 28/2 від 20.05.2016, № 3 від 08.06.2016, № 28/3 від 09.06.2016, № 4 від 29.06.2016;

- повідомленнями-підтвердженнями про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей: № 144 від 12.05.2016, № 145 від 13.05.2016, № 146 від 19.05.2016, № 148 від 24.05.2016, № 160 від 08.06.2016, № 163 від 13.06.2016, № 166 від 30.06.2016;

- накладними: № 49 від 12.05.2016, № 52 від 13.05.2016, № 58 від 19.05.2016, № 61 від 23.05.2016, № 65 від 08.06.2016, № 67 від 10.06.2016, № 72 від 30.06.2016.

Вищевказані видаткові накладні підписані повноваженими представниками, скріплені печатками, з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставок товару не було, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідач зі свого боку взяті на себе зобов'язання виконав не належним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - у сумі 9 450 000, 00 грн, по видатковим накладним: № 49 від 12.05.2016, № 52 від 13.05.2016, № 65 від 08.06.2016, № 67 від 10.06.2016, № 72 від 30.06.2016, та з порушенням строків оплати, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, наявними в матеріалах справи.

Доказів оплати в повному обсязі видаткових накладних № 58 від 19.05.2016 на суму 1 575 000,00 грн та № 61 від 23.05.2016 на суму 1 575 000, 00 грн матеріали справи не містять.

За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий по договору товар становить 3 150 000, 00 грн.

Між сторонами 20.10.2016 було підписано акт звіряння розрахунків за договором, яким відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у сумі 3 150 000,00 грн.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 3 150 000, 00 грн основної заборгованості.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір поставки.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідачу був поставлений товар обумовлений договором, проте відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару в повному обсязі, у строк встановлений договором, не виконав, при цьому доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже з боку відповідача було допущено порушення умов договору, відповідно постачальник набув право вимагати оплати товару.

Судом ураховано, що поставлений позивачем відповідачу товар на загальну суму 12 600 000, 00 грн був прийнятий відповідачем без претензій щодо його якості, об'ємів, комплектності і вартості, що свідчить про виникнення обов'язку у відповідача щодо його оплати в повному обсязі. Поставлений товар був оплачений відповідачем лише частково на суму 9 450 000, 00 грн.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення основного боргу в сумі 3 150 000, 00 грн обґрунтовані, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо неможливості виконання ним зобов'язань за договором відхиляються судом на нижчезазначених підставах.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України), при цьому сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, при цьому згідно вимог чинного законодавства, наведених вище, одностороння відмова/зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач уклав договір, прийняв виконані роботи, а отже взяв на себе зобов'язання по оплаті виконаних робіт та порушив їх не оплативши надані послуги.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, відповідно до приписів ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються такими обставинами, що звільняють порушника від виконання зобов'язань, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розподілу 6 Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Судом встановлено, що позивачем як замовником та адвокатом Чубиним Олексієм Миколайовичем як виконавцем 25.10.2016 було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику різного роду юридичні послуги по господарській справі щодо стягнення з Міністерства оборони України заборгованості по спірному договору № 286/3/16/28 від 11.04.2016, а замовник зобов'язується оплатити надані юридичні послуги.

З матеріалів вбачається, що за надані по договору послуги клієнт сплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 4 000, 00 грн, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 823 від 27.10.2016, наявному в матеріалах справи.

З огляду на викладене, зважаючи на тривалість розгляду і рівень складності справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених клієнтом судових витрат за отримання послуг адвоката в сумі 4 000, 00 грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа" (20901, Черкаська область, м. Чигирин, вулиця Богдана Хмельницького, буд. 3, ідентифікаційний код 03058052) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основної заборгованості в розмірі 3 150 000 (три мільйони сто п'ятдесят тисяч) грн 00 коп., суму витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 47 250 (сорок сім тисяч двісті п'ятдесят) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2017.

Суддя О. М. Дупляк