ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р.Справа № 915/883/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І.,

ОСОБА_1;

При секретарі: Бендерук Є.О.

За участі представників сторін:

Від Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" - ОСОБА_2, довіреність № 7915, дата видачі : 27.12.16;

Від ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт"- ОСОБА_3 , № 09-4-2-22/173, дата видачі : 22.12.15;

Від ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт"- ОСОБА_4, довіреність № 4-4-1-19/134,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт", м.Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року

по справі №915/883/16

за позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м.Миколаїв

до: Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт, м.Миколаїв

про стягнення 98 260,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі Філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» про стягнення заборгованості в сумі 98260,58 грн., з яких сума основного боргу - 91007,34 грн., пеня - 6663,93 грн., 3% річних - 589,31 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (АСК Укррічфлот) в особі філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі філії Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) 91007,34 грн. боргу, 4769,18 грн. пені, 432,65 грн. 3% річних, 1444,82 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, Публічне акціонерне товариство Судноплавна компанія Укррічфлот в особі Філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» (далі ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот») звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповно зясовано та не доведено обставини справи. Зокрема, суд не звернув увагу на відсутність замовлення Відповідача на надання нової, не передбаченої умовами договору послуги з організації НРР робіт за схемою «борт-борт» силами та засобами клієнта. Рішення суду, на думку скаржника, не містить обґрунтування підстав неприйняття до уваги оплати портових зборів відповідачем, який не допустив порушення грошових зобовязань по відношенню до позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України не погодилося з доводами апеляційної скарги та зазначило, що рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені ними письмово відповідно до апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових письмових пояснень.

Апеляційний господарський суд у відповідності до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

09.03.2016 року Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) та Публічним акціонерним товариством „Судноплавна компанія „Укррічфлот (АСК „Укррічфлот) в особі Філії публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот Миколаївський річковий порт був укладений договір №44-П-АМПУ-16 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України.

Предметом договору є надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.1.1. договору перелік послуг не є вичерпним, адміністрація порту суднозаходу за можливості може надавати Морському агенту інші послуги (перелік яких зазначається в додатках, які є невідємною частиною цього Договору), за його письмовою заявкою з оплатою згідно з діючими та затвердженими вільними цінами (тарифами) адміністрації порту суднозаходу.

Перелік послуг, які надаються Миколаївською філією ДП АМПУ (адміністрацією Миколаївського морського порту), згідно з затвердженими вільними цінами (тарифами) з 01.01.2016 розміщено на офіційному веб-сайті www.portnikolaev.com.

Тариф на послугу по організації навантажувально-розвантажувальних робіт (НРР) за схемою „борт-борт, біля причалів силами та засобами клієнта складає 9,70 грн. за одну тонну без ПДВ, ПДВ 20% складає: 1,94 грн., з ПДВ 11,64 грн. за тонну.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що остаточні рахунки по суднозаходу, а також по інших послугах, наданих адміністрацією порту суднозаходу, оплачуються Морським агентом відповідно до затверджених вільних цін (тарифів) адміністрації порту суднозаходу протягом 20-ти банківських днів з дати виставлення рахунку.

08.04.2016 позивач отримав лист відповідача від 08.04.2016 № 597 щодо підтвердження перевантаження вантажу з т/х „PALAIS біля причалу № 11 Миколаївського морського порту силами та засобами АСК „Укррічфлот по схемі „борт-борт та гарантування оплати портових зборів за захід та виконання операції в акваторії Миколаївського морського порту у строки та розмірах визначених законодавством України.

На виконання умов договору та листа, позивач надав відповідачу послугу по організації НРР за схемою „борт-борт, біля причалу № 11 на суму 91 007,34 грн. з ПДВ (11,64 грн. за тонну * 7 818,5 тонн = 91 007,34 грн.).

На оплату наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунок від 20.04.2016 № 25282647 на суму 91 007,34 грн., який за твердженням позивача було відправлено факсом 27.04.2016 та 04.05.2016 направлено поштою разом з актом наданих послуг (виконаних робіт) від 20.04.2016 № 25282647.

Даний рахунок відповідачем не був оплачений.

Вказане стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості та нарахованих на неї штрафних санкцій.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволені частково. Судова колегія вважає висновок суду правомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договору.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи договору№44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 року, листів від 08.04.2016 року № 597, від 20.04.2016 року №648, каботажних коносаментів №№5-11, рахунку №25282647 від 20.04.2016 року, позивачем надано відповідачу послугу з організації НРР за схемою «борт-борт». Проте, відповідачем зобовязання щодо сплати наданої послуги в сумі 91007,34 грн. не виконано.

Враховуючи заборгованість відповідача перед позивачем за договором №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 року за надання послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів та відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів в розумінні ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України щодо її погашення, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.

Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін його виконання), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.(ст ст. 610, 611 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних не є фінансовою санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов'язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Як вже зазначалося раніше, пунктом 3.6. договору сторони передбачили, що остаточні рахунки по суднозаходу, а також по інших послугах, наданих адміністрацією порту суднозаходу, оплачуються Морським агентом відповідно до затверджених вільних цін (тарифів) адміністрації порту суднозаходу протягом 20-ти банківських днів з дати виставлення рахунку.

Враховуючи, що оплата коштів за надані позивачем послуги відповідачем не була здійснена в строки, передбачені умовами укладеного між сторонами договору, судом першої інстанції правомірно частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача 3% річних в сумі 432,65 грн., з огляду на умови Договору та встановлення початку прострочення (13.06.2016 року) після спливу з дати отримання відповідачем рахунку (16.05.2016 року) 20-ти банківських днів.

Судова колегія перевірила зроблений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних та вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за прострочку за виконання договірного грошового зобов'язання пені в сумі 6 663,93 грн. за період з 24.05.2016 року по 10.08.2016 року.

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної сплати послуг, адміністрація порту суднозаходу має право вимагати від морського агента сплати на користь адміністрації порту суднозаходу пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Здійснивши власний розрахунок суми пені, заявленої до стягнення, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо визначення періоду та розміру її нарахування з 13.06.2016 року по 10.08.2016 року в сумі 4 769,18 грн.

Судовою колегією розглянуті та відхилені доводи апеляційної скарги, як такі, що спростовуються матеріалами справи та не підтверджені належними доказами.

Зокрема, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта щодо відсутності з боку відповідача замовлення на надання послуги з організації НРР за схемою «борт-борт» силами та засобами клієнта, оскільки позивачем доведено суду належними доказами по справі наявність заявки на надання останнім послуги у вигляді листів №597 від 08.04.2016 року, №648 від 20.04.2016 року.

Доводи скаржника щодо нібито відсутності доказів надання послуг з організації перевантаження вантажу також відхилені судовою колегією, оскільки коносамент також є первинним документом, який містить відомості про здійснення сторонами господарської операції.

Судова колегія вважає також недоведеними доводи апелянта щодо відсутності в договорі умови про надання відповідачу спірної послуги та повноважень начальника адміністрації морського порту затверджувати вільну ціну (тариф) на послуги, виходячи з наступного.

Договором від 09.03.2016 № 44-П-АМПУ-16 передбачено, що перелік послуг, які надаються адміністрацією порту суднозаходу не є вичерпним, та можуть надаватись будь-які послуги, що діють у порту, а розмір тарифів визначається згідно з вільними цінами, що діють у порту на момент надання відповідних послуг.

Відповідно до п. 2.2.1 договору Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати вільні ціни (тарифи) на послуги по даному Договору та вводити нові тарифи. При цьому адміністрація порту суднозаходу сповіщає про такі зміни Морського агента шляхом опублікування їх на офіційному сайті та/або електронною поштою/факсом.

Згідно з додатком № 6 до зазначеного Договору визначено, що Адміністрацією можуть надаватись інші послуги по замовленню клієнта.

У своїх листах від 08.04.16 № 597, від 20.04.16 № 648 відповідач повідомляв про суднозахід в акваторію порту з метою здійснення перевантаження вантажу біля причалу № 11 по схемі «борт-борт» та гарантував оплату наданих Адміністрацією послуг.

Отже, у згаданих листах відповідач офіційно повідомив про намір здійснити перевантаження вантажу, що зумовило позивача забезпечити надання відповідної послуги.

Відповідно до приписів ст. 21 Закону України «Про морські порти України» державному регулюванню підлягають тарифи на спеціалізовані послуги, перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 р. № 405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню». Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій статті 21 Закону України «Про морські порти України», є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Пунктом 3.2 Договору від 09.03.2016 № 44-П-АМПУ-16 передбачено, що розмір зборів, тарифів на послуги, що надаються адміністрацією порту суднозаходу та які не підлягають державному регулюванню, визначається згідно з вільними цінами (тарифами) адміністрації порту суднозаходу, що діють на момент надання відповідних послуг.

Отже сторони погодили, що плата за надання послуги по організації НРР за схемою «борт-борт», біля причалів силами та засобами клієнта визначається згідно вільної ціни (тарифу), яка діє у порту Миколаїв на момент надання відповідної послуги.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору від 09.03.2016 № 44-П-АМПУ-16 Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати вільні ціни (тарифи) на послуги по даному Договору та вводити нові тарифи. При цьому адміністрація порту суднозаходу сповіщає про такі зміни Морського агента шляхом опублікування їх на офіційному сайті та/або електронною поштою/факсом.

Наказом Адміністрації Миколаївського морського порту від 15.04.2016 № 267 затверджено та введено в дію вільну ціну (тариф) надання послуг по організації НРР за схемою «борт-борт», біля причалів силами та засобами клієнта, яка становить 9,70 грн./тн. без ПДВ. Зазначена інформація була оприлюднена на офіційному сайті порту. Отже, позивачем в межах визначених Договором та законом повноважень, введено в дію новий тариф на послугу та оприлюднено його на веб-сайті.

Таким чином, в момент здійснення відповідачем перевантажувальних робіт з 16.04.2016 року по 20.04.2016 року та споживання відповідної послуги, у морському порту Миколаїв вільний тариф за неї складав 9,70 грн./тн. без ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 - 5.3 Положення про Миколаївську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.04.2014 р. № 184, керівництво філією на принципах єдиноначальства здійснює начальник філії, який діє на підставі Положення про філію та довіреності, виданої Головою АМПУ.

Відповідно до Довіреності від 19.02.2016 року № 862, виданої на ім'я ОСОБА_5, який був начальником філії станом на 15.04.2016 року (момент затвердження вільного тарифу), до його прав належало - видавати накази (п. 5) та затверджувати калькуляцію вільних тарифів (цін) на послуги, що надаються філією та не підлягають державному регулюванню.

Крім того, наказом Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 23.12.2014 № 254 затверджено Положення про порядок розробки, введення в дію та перегляду вільних цін (тарифів) відокремленими підрозділами (філіями) Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту від 23.02.2015 №112 «Про затвердження Положення про порядок розробки, введення в дію та перегляду вільних цін (тарифів) Миколаївською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією Миколаївського морського порту)» (додаються) затверджено відповідні порядки розробки та введення в дію вільних тарифів у морських портах та визначено, що начальники філій затверджують та вводять в дію вільні ціни (тарифи).

Відповідно до наданих повноважень начальником філії 15 квітня 2016 року наказом № 267 затверджено вільну ціну (тариф) на послугу по організації НРР за схемою «борт-борт», біля причалів силами та засобами клієнта згідно розрахунку, наведеному у додатку 1 до наказу, та введено даний тариф в дію з 15.04.2016 року.

Також, відповідач посилається на те, що ним здійснено оплату всіх портових зборів за кожний суднозахід, як судновласника плавзасобів.

У морському порту портові збори сплачують судновласники суден. Послуги, що надаються у порту споживаються не лише судновласниками, а також іншими суб'єктами господарювання, зокрема портовими операторами.

Згідно з Законом України «Про морські порти України» портовий оператор (стивідорна компанія) - суб'єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов'язані з цим види господарської діяльності.

Серед видів економічної діяльності відповідача є транспортне оброблення вантажів (код КВЕД 52.24). Даний клас включає:

навантаження та розвантаження вантажів або багажу пасажирів незалежно

від виду транспорту, що використовують для перевезення

навантаження, у т.ч. закріплення, вантажу та розвантаження суден (стивідорські роботи)

навантаження та розвантаження вантажних залізничних вагонів.

Отже, при здійснені навантажувальних робіт у порту Миколаїв відповідач виступає як портовий оператор, а не лише як судновласник. Таким чином, портові збори відповідач сплачує за захід своїх плавзасобів у порт як судновласник, а за безпосередньо здійснення перевантажувальних робіт та користування у цих цілях акваторією порту, відповідач має сплачувати за відповідні послуги вже як портовий оператор.

Щодо посилання апелянта на відсутність підписаного між сторонами акту виконаних робіт (послуг), апеляційний господарський суд зазначає, що згідно з п.3.11 договору від 09.03.2016 № 44-П-АМПУ-16 відповідач зобов'язаний протягом 5-ти банківських днів після отримання Акту виконаних робіт (послуг) оформити та повернути адміністрації порту суднозаходу підписаний та скріплений власною печаткою належний Адміністрації примірник Акту та здійснити розрахунок згідно з умовами Договору.

Позивач направляв на адресу відповідача акт наданих послуг № 25282647 від 20.04.2016 року, але саме відповідач не виконав умови договору, який було укладено в цій частині без заперечень та зауважень, щодо обовязковості повернення оформленого акту виконаних робіт або направлення відмови від його підписання з обґрунтуванням причин такої відмови.

Крім того, відповідачем не заперечується здійснення перевантажувальних робіт біля причалів за схемою «борт-борт».

Інші доводи апеляційної скарги судовою колегією розглянуті та відхилені, як такі, що спростовуються вищезазначеними обставинами та не впливають на правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт" задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року по справі №915/883/16 є правомірним та таким, що залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт" на рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року по справі №915/883/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 року по справі №915/883/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_1