ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.2017 Справа № 904/10018/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Підприємства об'єднання громадян ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 5 377 грн. 45 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 14-109 від 18.04.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № б/н від 11.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Підприємства об'єднання громадян ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих заборгованість в сумі 5 377 грн. 45 коп., з яких: 1 760 грн. 84 коп. - пеня, 116 грн. 59 коп. - 3% річних, 3 500 грн. 02 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 26.11.2014р. №1065/15-ТЕ-5 в редакції додаткових угод щодо своєчасної оплати вартості спожитого природний газ у період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015р.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, у відзиві на позов та додаткових поясненнях до відзиву зазначив, що підприємством у повному обсязі сплачена вартість газу, спожитого у спірному періоді. Вважає, що ним не було допущено прострочення оплати, оскільки у звязку з невиконанням позивачем свого обовязку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у останнього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобовязання здійснення відповідачем остаточного розрахунку до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, тому що за умовами договору розрахунок здійснюється на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі газу, які позивач повернув відповідачу лише 30.08.2016р. За обставин ненастання строку виконання відповідачем зобовязань по зазначених актах, вимоги позивача є безпідставними. Просив в позові відмовити.

Позивач надав заперечення на відзив, в яких зазначив, що обовязок відповідача з оплати поставленого природного газу та строки такої оплати чітко врегульований нормами чинного законодавства щодо купівлі-продажу, а також умовами договору, та не повязані з моментом поверненням підписаних актів приймання-передачі газу. Таким чином, в силу п. п. 3.1, 3.3 ОСОБА_4, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що його обовязок передати товар покупцеві було виконано в момент переходу газу через пункти приймання-передачі газу. Саме з цього моменту відповідач набув право власності на природний газ та розпорядився ним на власний розсуд. З урахуванням зазначеного, підписання актів за своєю правовою природою є документальним оформленням юридичного факту приймання-передачі природного газу та обовязок оплатити поставлений газ виникає у відповідача з факту приймання газу, а не з факту підписання чи повернення позивачем підписаного акту.

18.01.2017р. відповідачем до суду надано клопотання, відповідно якого у разі задоволення позову відповідач просить суд використати своє право, визначене ст. 233 ГК України, та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 80%. Клопотання мотивоване складним фінансовим становищем підприємства, на якому працює більше 70% інвалідів по зору та інших нозологій, у звязку із чим конкурентоздатність продукції, що виробляється підприємством відповідача значно знижена. Просив врахувати ступінь виконання зобовязання відповідачем, майновий стан сторін, а також той факт, що позивач не зазнав значних збитків.

Представник позивача проти поданого відповідачем клопотання заперечував, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалися перерви з 24.11.2016р. до 22.12.2016р., з 22.12.2016р. до 18.01.2017р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1065/15-ТЕ-5 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього ОСОБА_4 (п. 1.1 ОСОБА_4).

Відповідно до розділу 11 ОСОБА_4 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За умовами п. 1.2 ОСОБА_4 газ, що продається за цим ОСОБА_4, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У пункті 2.1 ОСОБА_4 сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 360,000 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 3.3 ОСОБА_4 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 ОСОБА_4).

Згідно п. 5.1 ОСОБА_4 ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Протягом договірного періоду сторони вносили зміни до ОСОБА_4 в частині ціни газу, по що укладали додаткові угоди № 1 від 23.03.2015р., № 2 від 29.07.2015р., № 3/2 від 21.10.2015р.

За умовами п. 6.1 ОСОБА_4, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов ОСОБА_4 позивач за періоди січень - квітень 2015р. та жовтень - грудень 2015р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 359 953 грн. 40 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за визначений період (а.с. 26-32). Зазначені акти приймання - передачі природного газу підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався несвоєчасно, допустивши порушення умов ОСОБА_4 в частині термінів оплати за поставлений природний газ у січні, лютому, листопаді та грудні 2015р., що підтверджується кінцевим сальдо по підприємству відповідача, довідкою по операціях із підприємством відповідача тощо.

Згідно п. 7.2 ОСОБА_4 у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 ОСОБА_4 він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У пункті 9.3 ОСОБА_4 сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим ОСОБА_4 (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

За розрахунком позивача підлягає стягненню пеня, розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 1 760 грн. 84 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 3 500 грн. 02 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з березня по квітень 2015р. та суму 116 грн. 59 коп. 3% річних, розрахованих за кожним актом окремо.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 509, ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат порушень чинного законодавства та умов Договору господарським судом не встановлено.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_4, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого природного газу, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_4 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 3% річних в сумі 116 грн. 59 коп. та інфляційних втрат в розмірі 3 500 грн. 02 коп. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на наступне.

Як встановлено судом, пунктом 6.1 ОСОБА_4 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 ОСОБА_4 встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 ОСОБА_4 акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 ОСОБА_4, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів, чим спростовуються твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Отже, пункт 6.1 ОСОБА_4 та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем, а відтак неповернення позивачем відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, господарський суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 ОСОБА_4, а неповернення позивачем підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Наведеної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у постановах від 07.09.2016р. у справі № 904/248/16, від 14.09.2016р. у справі № 909/79/16, від 05.09.2016р. у справі № 904/11154/16, від 14.06.2016р. у справі № 914/4191/15 тощо.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та просив суд врахувати, статус відповідача як підприємства, засновником та власником якого є громадська організація Українське товариство сліпих, що підтверджується статутом підприємства; складний фінансовий стан підприємства, на якому працює більше 70% інвалідів по зору та інших нозологій; повну оплату відповідачем отриманого від позивача природного газу за ОСОБА_4; те, що пеня - це фінансова санкція, яка спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення тощо; а аткож те, що позивач не зазнач значних збитків.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, суд вважає клопотання відповідача обґрунтованим. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може; окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. До того ж, станом на час звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість за отриманий природний газ повністю сплачена відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити, зменшивши пеню на 80% до 352 грн. 17 коп.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства об'єднання громадян ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (50072, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шмідта, 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 352 грн. 17 коп. (триста пятдесят дві грн. 17 коп.) пені, 3 500 грн. 02 коп. (три тисячі пятсот грн. 02 коп.) інфляційних втрат, 116 грн. 59 коп. (сто шістнадцять грн. 59 коп.) 3% річних, 1 378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_5

Повне рішення складено 23.01.17р.