ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017р. Справа№ 914/3104/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП ОСОБА_1», м.Чернігів Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС ЛТД», м.Львів
про: стягнення заборгованості в сумі 126547,56 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 28.11.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3 - директор товариства (наказ, витяг з ЄДР);

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам сторін. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотання про технічну фіксацію процесу від сторін до суду не надходили.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП ОСОБА_1», м.Чернігів, до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС ЛТД», м.Львів, про стягнення 126 547,56 грн. заборгованості з якої: 109 142,27 грн. основний борг, 15 860,07 грн. пеня, 1 545,22 грн. 3% річних. Позивач також просить відшкодувати йому за рахунок відповідача 1898,22 грн. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.12.2016 року порушено провадження у справі і прийнято позовну заяву до розгляду; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.12.2016 року.

Ухвала про порушення провадження у справі отримана позивачем 12.12.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за № 14 8, а відповідачем 31.12.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням за № 249.

19.12. 2016 року за вх. № 50777/16 в документообігу господарського суду Львівської області зареєстровано поступлення листа позивача вих.№365 від 14 грудня 2016 року разом із: довідкою вих.№362 від 14 .12.2016 року, підписаною директором та головним бухгалтером ТОВ «ВІП ОСОБА_1», у якій позивачем підтверджується, що залишкова сума основного боргу відповідача (без урахування штрафних санкцій) станом на 14.12.2016 року (дата надсилання довідки до суду) становить 109 142,27 грн. (сто дев»ять тисяч сто сорок дві гривні 27 копійок); письмовим за вих.№363 від 14.12.2016 року підтвердженням про відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції може вирішити спір, справи зі спору між даними сторонами та про відсутність рішення цих органів з такого спору.

19.12. 2016 року за вх. № 50775/16 в документообігу господарського суду Львівської області зареєстровано поступлення від позивача клопотання вих.№364 від 14.12.2016 року про відкладення розгляду справи, у зв»язку із неможливістю явки представника позивача в судове засідання.

З підстав, наведених в ухвалі від 21.12.2016 року розгляд справи відкладався на 25.01.2017 року.

Ухвала від 21.12.2016 року отримана позивачем 30.12.2016 року, а відповідачем 31.12.2016 року, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, відповідно, за № 14 5 та за № 79 3.

В судове засідання 25.01.2017 року сторони явку повноважних представників забезпечили.

З підстав, наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити. Стверджує, що між позивачем і відповідачем 19 квітня 2016 року укладено Договір транспортного експедирування №ТЕ-003212, згідно якого експедитор доручає виконавцю перевезти вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському сполученні та оплачує перевезення, а виконавець надає транспортні засоби для перевезення вантажу та доставляє вантаж у пункт призначення вантажоодержувачу, вказаному у супровідних документах в обумовлений сторонами термін. На виконання Договору та умов Заявки-Договору №19.04 «на перевезення вантажу автомобільним транспортом» від 22 квітня 2016 року, яка є невід»ємною частиною Договору, позивач надав відповідачу послуги загальною вартістю 114 142,27 грн. Відповідно до умов заявки відповідач повинен був розрахуватися із позивачем наступним чином : здійснити передоплату по факту замитнення а/м в сумі 30 000,00 грн., решту суми сплатити протягом 14 днів з моменту отримання оригіналів документів від позивача. Позивач стверджує, що оригінали Договору транспортного експедирування №ТЕ-003212 від 19.04.2016 р., Заявка-Договір №19.04. від 22.04.2016 р., Рахунок-фактура №СФ-0000364 від 13.05.2016р., ОСОБА_2 №ОУ-0000351 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.05.2016 р., товарно-транспортна накладна СМR А №0850349 направлені на адресу відповідача поштою, рекомендованим листом 478), які відповідач отримав 02.06.2016 року, що підтверджується фіскальним чеком ЧД УДППЗ «Укрпошта» за номером рекомендованого листа 478. Позивач стверджує, що відповідачем 20.10.2016 року було здійснено часткову оплату послуг позивача згідно рахунку №СФ-0000364 в розмірі 5 000,00 грн. На думку позивача дана обставина свідчить про те, що відповідачем було отримано повний пакет документів необхідних для здійснення оплати за виконане перевезення за Заявкою №19.04 від 22.04.2016 р.

Позивач вважає, що свої зобов»язання згідно умов Заявки №19.04 від 22.04.2016 року ТОВ «ВІП ОСОБА_1» виконало в повному обсязі, де підтвердженням факту надання послуг є товарно-транспортна накладна міжнародного зразка (СМR) А №0850349, оригінал якої було направлено на адресу відповідача. Однак, відповідач взяті на себе зобов»язання згідно умов Договору не виконує, повну оплату у встановлені строки не здійснив, у зв»язку з чим у останнього виникла сума основного боргу 109142,27 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 17.06.2016 р. по 30.11.2016 року позивач нарахував відповідачу 1 545,22 грн. 3% річних. Окрім того, посилаючись на ч.1 ст.216, ч.ч.1,2 ст.217, ч.1 ст.218, ч.1 ст.230, п.2 ст.343, п.6 ст.232ГК України, ст. 549 ЦК України за період з 17.06.2016 р. по 30.11.2016 року позивач нарахував відповідачу 15 860,07 грн. пені.

Відтак, позивач просить позов задоволити повністю і стягнути на його користь з відповідача 109 142,27 грн. основного боргу, 15 860,07 грн. пені, 3% річних в сумі 1 545,22 грн. та відшкодувати понесені судові витрати по справі.

У відзиві на позовну заяву б/н від 24.01.2017р., який зареєстрований в документообігу господарського суду Львівської області 25.01.2017 року за вх.№3207/17 та в поясненнях, наданих представником відповідача в судовому засіданні, ТзОВ «УКРТРАНС ЛТД» стверджує, що позивачем не правильно нараховано штрафні санкції за прострочення оплати за надані послуги, оскільки відповідно до п.3.4 Договору транспортного експедирування №ТЕ-003092 від 14.03.2016 р. експедитор оплачує замовлені послуги протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту отримання експедитором повного пакету документів, а саме : оригіналу договору, оригіналу заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної (ТТН, СМR), податкової накладної. Стверджує, що позивачем не надано підтвердження факту та способу направлення вище перелічених оригіналів документів на оплату, відтак неможливо встановити момент спливу термінів на оплату послуги перевезення. Відповідач зазначає, що оплата у сумі 500 грн. здійснювалась як авансовий платіж згідно Заявки №19-04 від 22.04.2016р. і не свідчить про те, що ТОВ «УКРТРАНС ЛТД» отримало необхідний пакет документів на оплату, а лише свідчить про авансовий платіж відповідно до умов Заявки на перевезення. Оскільки Договором транспортного експедирування №ТЕ-003092 від 14.03.2016 р. не передбачено штрафних санкцій у вигляді пені за порушення господарського зобов»язання, то нарахування пені на думку відповідача, є безпідставним. На підставі вищенаведеного відповідач стверджує, що відсутня правова підстава для нарахування пені, а також, що неправомірним є проведений позивачем розрахунок 3% річних через неможливість встановити момент виникнення прострочення в оплаті наданих послуг.

У Додаткових від 26.01.2017 р. поясненнях (вх.№3213/17 від 25.01.2017р.) відповідач ствердив, що: перевезення виконано належним чином, зауважень немає; відповідачем отримано від позивача 02.06.2016 року оригінал СМR №0850349; оплата 5000, 00 грн. здійснювалась як авансовий платіж, оскільки раніше позивачем не виставлявся рахунок на оплату; факсокопії договору, заявки, рахунку на оплату отримані та укладені за допомогою факсимільного зв»язку; оплата не здійснена вчасно через відсутність повного пакету документів на оплату, вказаного в п.3.4 договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , господарський суд встановив наступне.

19 квітня 2016 року між ТзОВ «УКРТРАНС ЛТД» ( експедитор/ відповідач по справі) та ТОВ «ВІП ОСОБА_1» ( виконавець /позивач у справі) укладено Договір транспортного експедирування №ТЕ-003212 ( надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 , згідно даного договору експедитор доручає виконавцю перевести вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському сполученні та оплачує перевезення, а виконавець надає транспортні засоби для перевезення вантажу та доставляє вантаж у пункт призначення вантажоодержувачу, вказаному у супровідних документах в обумовлений сторонами термін.

Виконавець згідно умов цього договору здійснює перевезення вантажу власним (або найманим) автомобільним транспортом і несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажів з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі вантажоодержувачу У разі залучення виконавцем третіх осіб до виконання свого зобов»язання за даним договором, виконавець залишається відповідальним перед експедитором за дії чи бездіяльність таких третіх осіб (п.1.2).

Відповідно до п.1.4, взаємовідносини сторін по даному договору регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про транспортно-експедиційну діяльність», Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97 р., іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють договірні зобов»язання в сфері транспортних перевезень.

Загальні умови надання послуг погоджені сторонами у розділі 2 договору. Так, відповідно до п.2.1 виконавець організовує перевезення вантажів на підставі Заявок експедитора. Конкретні умови по кожному замовленню погоджуються сторонами і вказуються в Заявці, яка є невід»ємною частиною даного договору.

Заявка вважається прийнятою до виконання, якщо вона підтверджена підписами уповноважених осіб та скріплена печатками сторін. Презюмується, що надіслана експедитору Заявка з відміткою печатки виконавця підписана уповноваженою особою виконавця є прийнятою до виконання. Заявка може бути подана експедитору за допомогою засобів факсимільного зв»язку (факсом) чи /або іншим фіксованим шляхом (способом). Факс-копія заявки має юридичну силу оригіналу ( п.2.2).

У розділі 3 Договору сторонами погоджено вартість послуг та порядок оплати. Так, відповідно до п.3.1 вартість перевезення обумовлюється сторонами на кожен рейс в Заявці. Відповідно до п.3.2 розрахунок за надані послуги здійснюється в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування коштів експедитором на розрахунковий рахунок виконавця. У п.3.3 обумовлено, що підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної (ТТН, СМR) з відміткою відправника вантажу, виконавця, одержувача вантажу, або інший документ, що підтверджує отримання вантажу вантажоодержувачем. Відповідно до п.3.4 експедитор оплачує замовлені послуги протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту отримання експедитором повного пакету документів, а саме: оригіналу договору, оригіналу заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної ( ТТН, СМR), податкової накладної.

Відповідно до п.п.4.3.6 п.4.3 Договору виконавець зобов»язаний своєчасно доставити вантаж у пункт призначення у повному обсязі без пошкоджень і передати його вантажоодержувачу, що вказаний у супровідних документах. Виконавець має право отримувати оплату за надані послуги в строк і порядку, передбаченому даним договором ( п.п.4.2.3 п.4.2).

Відповідальність сторін передбачена у розділі 5 Договору. Відповідно до п.5.7 у випадку порушення термінів оплати , встановлених даним Договором, експедитор несе відповідальність згідно чинного законодавства.

Відповідно до п.7.1 даний Договір діє з моменту його підписання і діє один рік, а в частині розпочатих і незакінчених зобов»язань - до повного їх виконання.

У всьому, що не передбачено даним Договором сторони керуються Цивільним кодексом України, господарським кодексом України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, іншими нормативно-правовими актами України.( п.8.1).

Відповідно до п.8.4 документи, які відправляються за допомогою факсимільного зв»язку (факсом) однією із сторін, мають бути замінені на оригінали шляхом надіслання поштою чи вручення представникам сторін. До отримання оригіналів документів їх факсові копії мають повну юридичну силу, погоджують права та обов»язки сторін, можуть бути надані в судові інстанції як докази.

Сторони ( п.8.5) несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними в цьому договорі реквізитів та зобов»язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а в разі неповідомлення несуть ризик настання пов»язаних із цим несприятливих наслідків.

Заявка є невід'ємною частиною Договору, у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення платежу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, імя, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки Експедитора; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір провізної плати, інші вимоги перевезення вантажу.

Сторонами, згідно умов договору було оформлено Заявку-Договір №19.04 від 22 квітня 2016 року « про перевезення вантажу автомобільним транспортом»: дата і час завантаження: 28-29 квітня 2016р. на 9-00год.; маршрут: м.Миколаїв, м.Запоріжжя 9991 ВаtsfIord , місце завантаження/замитнення : вул.Космонавтів,81/30, Миколаїв + Запоріжжя (довантаження авто + мамож. Оформлення) згідно ЦМР; пункт розвантаження і розмитнення , дата розвантаження :Laneship ОСОБА_2 / Lanes SuppIу A/ S P.O. Box 596, Havnegata 24, 9991 ВаtsfIord, Norwaу.Розмитнення на місці розвантаження а/м, прибуття 12-13.05.2016 до 9-00.;митні переходи : Україна-Росія-Фінляндія-Норвегія, найменування п/п: 1. Синьківка ОСОБА_4 2. Свєтогорськ Іматра 3.Утейоки; назва вантажу, маса та об»єм: гофроящики і пакети поліетиленові, 21т /86 м.куб.; марка , д.з.н. автомашини :Renault CB 3015 BH п/п СВ 7466 ХТ; прізвище водія : ОСОБА_5, телефон; вартість перевезення/ Умови перевезення : 4450 дол.США по курсу НБУ на момент розмитнення а/м. 30 000 грн. передоплата по факту замитнення а/м і решта суми по курсу НБУ на день вивантаження вантажу через 14 днів по отриманню оригіналів документів.Всі витрати по границях входять до фрахту.; особливі умови ( тип кузова, об»єм авто та ін.): 21 т/86 м.куб.

У відповідності до умов Договору № ТЕ-003212 від 19.04.2016р. , Заявки-Договору №19.04 від 22.04.2016 р. позивач виконав зобов»язання в повному об'ємі. Відповідачу були надані послуги з перевезення вантажу згідно поданої ним Заявки-Договору, вантаж доставлений позивачем до місця призначення і вручений вантажоодержувачу 11.05.2016 року, що підтверджується копією СМR А №0850349. Відповідач у наданих поясненнях підтверджує, що послуги надані у повному обсязі та якісно, зауважень та претензій до наданих позивачем послуг немає, вартість наданих послуг складає 114 142,27 грн., оригінал СМR А №0850349 відповідачем отримано від позивача.

Позивач стверджує, що на виконання умов п. 3.4.1 Договору №ТЕ-003212 від 19.04.2016 р. він направив на адресу відповідача поштою, рекомендованим листом 478), оригінали договору транспортного експедирування №ТЕ-003212 від 19.04.2016р., Заявку-Договір №19.04. від 22.04.2016р. Рахунок-фактуру №СФ-0000364 від 13.05.2016р., ОСОБА_2 №ЩУ-0000351 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.05.2016р., товарно-транспортну накладну (СМR) А №0850349, які відповідач отримав 02.06.2016 року, що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» за номером рекомендованого листа 478.

Отримання оригіналів документів від позивача , за винятком СМR А №0850349, заперечує відповідач. Однак, жодних доказів в порядку ст.ст.32-34 ГПК України на підтвердження своїх тверджень відповідач суду не надав.

Відповідач не довів, що у рекомендованому листі, який він отримав від позивача 02.06.2016 року , ним (відповідачем) отримано інші документи, ніж ті, які вказує позивач та які перелічені у п.3.4.1 договору. Відповідач не довів, що оригінал СМR А №0850349 надійшов до відповідача у іншому листі, ніж в отриманому ним 02.06.2016 року рекомендованому листі за №478.

Крім того, доводи відповідача у відзиві не підтверджуються і іншими, наявними у справі документами.

Так, у гарантійному листі вих.№10 від 12.08.2016 року, адресованому позивачу, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС ЛТД» підтвердило, що відповідно до Договору транспортного експедитування №ТЕ-003212 від 19 квітня 2016 року зобов»язане оплатити транспортно-експедиційні послуги, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП ОСОБА_1» у розмірі 114 142,27 грн. ( сто чотирнадцять тисяч сто сорок дві гривні,27 копійок. У листі відповідач пояснював, що у зв»язку з тим, що перед ТзОВ «УКРТРАНС ЛТД» існує велика дебіторська заборгованість інших контрагентів, на жаль товариство не змогло виконати грошове зобов»язання у вказаний термін.

ТЗОВ «УКРТРАНС ЛТД» наголошувало, що не відмовляється від зобов»язання і готове сприяти погашенню заборгованості яка виникла.

Відповідач даним листом підтверджував зобов»язання оплатити суму боргу у розмірі 114 142,27 грн. за перевезення вантажу згідно Договору наступним чином :

1.20000,00 грн. у період з 12 серпня по 18 серпня 2016р.

2.20 000,00 грн. у період з 19 серпня по 25 серпня 2016р.

3.20 000,00 грн. у період з 26 серпня по 01 вересня 2016 р.

4.20 000,00 грн. у період з 02 вересня по 08 вересня 2016 р.

5. 20 000,00 грн. - у період з 09 вересня по 15 вересня 2016 р.

6. 14 142,27 грн. у період з 16 вересня по 22 вересня 2016 року.

Кінцева дата погашення боргу не пізніше 29 вересня 2016 року.

Лист підписаний директором ТзОВ «УКРТРАНС ЛТД» ОСОБА_6, підпис якої завірений печаткою Товариства.

Як вбачається зі змісту гарантійного листа, відповідач на дату виготовлення гарантійного листа (12.08.2016 року ) визнавав , що має перед позивачем заборгованість у розмірі 114 142,27 грн. відповідно до Договору транспортного експедирування №ТЕ-993212 від 19 квітня 2016 року. Відповідач визнав, що встановлені договором строки виконання ним грошового зобов»язання пропущені та пояснював позивачу причину, яка призвела до таких наслідків. Відповідач підтверджував , що не відмовляється від зобов»язання і готове сприяти погашенню заборгованості яка виникла. Гарантійним листом відповідач підтверджував зобов»язання оплатити суму боргу у розмірі 114 142,27 грн. за виконане перевезення згідно Договору кінцево до 29 вересня 2016 року.

Таким чином, жодним словом у гарантійному листі відповідач не обмовився про те, що причиною невиконання ним грошового зобов»язання перед позивачем за Договором транспортного експедирування №ТЕ-003212 від 19 квітня 2016 року є неотримання від позивача документів, перелічених у п.3.4.1 Договору , у зв»язку з чим строки виконання зобов»язання для нього не настали.

Однак, жодних оплат, у строки гарантовані в листі вих..№10 від 12.08.2016 року, відповідач не здійснив.

Натомість, 10.10.2016 року звертається до позивача з наступним Гарантійним листом за вих..№108 такого змісту : «ТОВ «УКРТРАНС ЛТД» зобов»язується оплатити суму боргу у розмірі 114 142,27 грн. за виконання транспортних послуг згідно Договору транспортного експедирування №ТЕ-003212 від 19 квітня 2016р. щотижнево рівними частинами, але не менше 5 000 грн. кожного календарного тижня. Кінцева дата погашення боргу не пізніше 31 грудня 2016 року». Даний гарантійний лист підписаний директором ТзОВ «Укртранс ЛТД» ОСОБА_7, як і гарантійний лист вих..№10 від 12.08.2016 р., і підпис директора завірений гербовою печаткою відповідача.

20.10.2016 року, що не заперечує відповідач, ним було перераховано позивачу 5 000,00 грн. Інших оплат ні до 31 грудня 2016 року ( як гарантував відповідач у гарантійному листі вих.№108), ні станом на час розгляду справи по суті відповідач не здійснив.

Доводи відповідача про те, що кошти в сумі 5 000,00 грн. були авансовим платежем, судом до уваги не приймається, оскільки такі доводи відповідача не підтверджуються матеріалами справи.

Авансовий платіж - це попереднє надання (перерахування) грошей за товари, послуги до моменту їх одержання або виконання.

11.05.2016 року відбулось вручення вантажу вантажоодержувачу, що підтверджується СМR А №0850349, тобто, замовлення виконано в повному обсязі, а кошти в сумі 5000,00 грн. відповідачу перерахував позивачу 20.10.2016 року (після виконання перевезення), відтак, перераховані кошти свідчать про часткову оплату відповідачем наданих позивачем послуг.

Крім того, позивач звертався до відповідача з претензією вих..№302 від 18.10.2016 року, у якій заявляючи вимогу про сплату 114 142,27 грн. боргу за надані послуги нагадував, що передбачені Договором оригінали документів відповідачем були отримані особисто 02.06.20-16 року (відправлення 478). Однак, відповіді на претензію позивач не отримав.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, Договір №ТЕ-003212 від 19.04.2016 р. за своєю правовою природою відноситься до змішаних договорів, оскільки містить як елементи договору перевезення, так і договору транспортного експедирування, оскільки згідно з його умовами до обов'язків перевізника належить надання послуг з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також з організації таких перевезень.

Відповідно до приписів статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Договір за своєю правовою природою є також і договором перевезення вантажу, оскільки згідно з його умовами до обов'язків перевізника належить виключно надання послуг з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом. Зазначене також підтверджується обсягом прав та обов'язків наданих даним договором кожній зі сторін, в т.ч. встановлених у Договорі-заявці, складеній сторонами на виконання умов цього договору.

У відповідності до приписів статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з приписами частини першої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами ( статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами , що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч.1 ст.924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

За приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів"Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

У відповідності до статтей 4 та 9 Конвенції: договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником; із зазначеною нормою кореспондується і частина 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Згідно статті 920 вказаного кодексу, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Суд зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів укладання між сторонами іншого договору крім Договору №ТЕ-003212 від 19.04.2016р. Тому відсутність посилання в Договорі-заявці від 22.04.2016 р. №19.04 на Договір №ТЕ-003212 не є підставою вважати, що Заявку складено за іншими правовідносинами.

Зазначена Заявка надіслана відповідачем за допомогою факсимільним зв»язком.

Можливість передання заявки на перевезення вантажів телефонограмою телетайпом, телеграфом, іншим фіксованим шляхом передбачена і у пункті 3.8. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363.

Пунктом 8.4.3. договору, сторонами були погоджені факсимільні заявки на перевезення вантажу та визначено, що передане по факсу замовлення має юридичну силу у випадку, якщо воно завірене печатками і підписами обох сторін.

Вищезазначена заявка містить печатки товариств та підписи їх повноважних осіб.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (Закон України № 57-// Про приєднання від 01.08.2006 р.) договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка в силу ч. 1 зазначеної статті є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (міжнародними товарно-транспортними накладними СМЕ) або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Частиною 1 ст. 240 Цивільного кодексу України передбачено, що представник зобов'язаний вчинити правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі інший особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Доказами такого схвалення є наявні у справі міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR).

Факт перевезення та отримання вантажу вантажоотримувачем підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А № 0850349, визнається відповідачем. В заявці на перевезення відомості про маршрут перевезення, вантаж та інші відомості повністю відповідають відомостям, які зазначені в CMR .

Крім того, факт доставлення та здачі вантажу у вказане в заявці місце розмитнення підтверджується тим, що товарно- транспортна накладна (CMR )містять штампи відповідних контрольних служб з дозволами на ввезення/вивезення вантажу та митниць, через які вантаж перетинав митні кордони.

Вартість перевезення вантажу за заявкою, що визнається відповідачем , 114 142,27 грн.

Пунктом 3.4. договору визначено, що експедитор оплачує замовлені послуги протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту отримання експедитором повного пакету документів. А саме : оригіналу договору, оригіналу заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної ( ТТН, СМR), податкової накладної.

30.05.2016 року відповідачу були надіслані перелічені документи.

Факт відправлення зазначених вище документів відповідачу підтверджується фіскальним чеком про відправлення на адресу відповідача рекомендованого листа №478.

Отримання відповідачем даних документів 02.06.2016 року підтверджується відомостями за результатами відстеження руху поштового рекомендованого листа №478.

Відповідачем не надано доказів того, що в даному конверті, знаходились інші документи та не спростував жодними належними доказами факт не отримання від позивача вищезазначеного пакету документів.

Разом з тим, відповідач не виконав свого грошового зобов'язання щодо оплати наданих послуг на суму 109 142,27 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п.3.4 Договору транспортного експедирування №ТЕ-003212 від 19 квітня 2016 року повний розрахунок відповідач повинен провести з позивачем за надані послуги з моменту отримання документів протягом 14 банківських днів. Пункт 3.4 Договору не містить відсилання з питання оплати наданих послуг до встановленого у Заявці, якщо це встановлене є іншим , ніж передбачено у п.3.4 Договору. У Заявці №19.04 від 22.04.2016 р. зазначено, що повну оплаті за надані послуги відповідач має провести через 14 днів з моменту отримання пакету документів, тобто через 14 календарних днів.

Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що повний розрахунок за надані послуги відповідач повинен був провести у строки, встановлені Договором №ТЕ-003212 від 18.04.2016 року, а саме , у період з 03.06.2016 р. по 22.06.2016 р. включно. З 23.06.2016 року має місце прострочка виконання відповідачем грошового зобов»язання.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За період з 17.06.2016 р. по 30.11.2016 року позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 1 545,22 грн.

Провівши перерахунок 3% річних від простроченої суми боргу 114 142,27 грн. за період з 23.06.2016р. по 19.10.2016р. і від суми боргу 109 142,27 грн. за період з 20.10.2016 р. по 30.11.2016 р. суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 1 545,22 грн. 3 % річних підлягає до задоволення частково, в сумі 1489,08 грн.

В той же час, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 15 860,07 грн. пені . При цьому суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обовязковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обовязок та умови сплати пені.

У п.5.7 Договору зазначено, що у разі порушення термінів оплати, встановлених даним Договором, експедитор несе відповідальність згідно чинного законодавства. В обґрунтування вимоги про стягнення пені позивач посилається на положення ч.1 ст.216, ч.ч.1,2 ст.217, ч.1 ст.218, ч.1 ст.230, п.2 ст.343, п.6 ст.232ГК України, ст. 549 ЦК України та нараховує пеню в розмірі 15860,07 грн. за період з 17.06.2016 р. по 30.11.2016 року.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що вказана загальна норма договору ( п.5.7) не є передбаченою сторонами мірою відповідальності у вигляді пені, яка застосовується до сторони, що порушила грошове зобовязання.

Правова позиція господарського суду також узгоджується з практикою розгляду справ ВГС України, зокрема суд касаційної інстанції в постанові у справі №916/4205/14 від 24.03.2015р. відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення пені зазначив: «оскільки у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, а вміщено лише загальну умову про те, що сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Однак, таке формулювання не означає встановлення договором права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання."

Відтак, вимога позивача про стягнення 15 860,07 грн. пені задоволенню не підлягає.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС ЛТД» ( АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП ОСОБА_1» (вул.Слободська,25 м.Чернігів, ) 109 142,27 грн. основного боргу, 1489,08 грн. 3% річних та 1659,47 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2017 р.

Суддя Кітаєва С.Б.