ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. Справа № 909/105/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Тверська, б. 5, в особі його регіональної філії "Львівська залізниця" 79007, м. Львів, вул. Гоголя, б. 1

до відповідача:Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, вул. Свободи,266, м. Яремче, Івано-Франківська область,78500

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", с. Поляниця, м. Яремча, Івано-Франківська область,78593

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР" вул. І. Петраша, 62, м. Яремче, Івано-Франківська область,78500

про

- визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв м ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР";

- визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009;

- визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність НВА 432231 від 25.10.16

від відповідача (Яремчанської міської ради): ОСОБА_2, довіреність №3/11-9 від 24.01.17

від відповідача (товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера"): ОСОБА_3, довіреність №130222 від 22.02.13

від відповідача ( Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР"): не з"явився

ВСТАНОВИВ:

державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця"( Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі його регіональної філії "Львівська залізниця" згідно ухвали суду від 05.01.16, якою замінено позивача у справі його правонаступником) звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Яремчанської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачами норм земельного законодавства при прийнятті рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", укладенні договору купівлі-продажу землі №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009 та видачі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.6, 23 Закону України "Про транспорт", ст.68, 84, 116, 149, 152 Земельного кодексу України та ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та запереченні до відзиву на позовну заяву №ДН-4-21475 від 18.03.15(вх.№4401/15 від 19.03.15), зокрема, вказав на те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і може бути змінено виключно у спосіб, визначений чинним законодавством, а наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який грунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Крім цього, представник позивача заявив усне клопотання про витребування у відповідачів оригіналу або належним чином завіреної копії договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" №249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009.

З огляду на сплив визначеного Господарським процесуальним кодексом України строку вирішення спору, враховуючи витребування зазначених доказів ухвалами суду від 17.11.15, 21.12.15 та 05.01.16 та невиконання відповідачами вимог зазначених ухвал, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача. При цьому суд констатує, що позивач не був позбавлений права заявити таке клопотання до закінчення строку вирішення спору. Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи(п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 ( з наступними змінами).

Представник Яремчанської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №24/11-9 від 13.03.15(вх.№4318/15 від 17.03.15) та письмових поясненнях №40/11-9 від 02.12.15(вх.№509/16 від 14.01.16). Зокрема, зазначив, що висновком державної експертизи обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України від 16.09.05 №1750/П позитивно оцінено проект відведення спірної земельної ділянки ЗАТ "Меркурій ОСОБА_4" для обслуговування незавершеного будівництва бази відпочинку. Вподальшому згідно рішення Яремчанської міської ради від 16.11.06 №55-4/2006 договір оренди із ЗАТ "Меркурій ОСОБА_4" розірвано у зв"язку із відчуженням об"єктів нерухомості та надано дозвіл на виготовлення земельної документації ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР". При цьому представник Яремчанської міської ради зауважив, що спірна земельна ділянка розташована в межах населеного пункту та не межує із землями позивача, оскільки між зазначеними земельними ділянками розташована дорога місцевого значення, яка є власністю територіальної громади.

Представник ТзОВ "Скорзонера" в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву б/н від 25.02.15 (вх.№2982/15 від 26.02.15), письмових поясненнях б/н від 16.11.15(вх.№17995/15 від 17.11.15) та додаткових поясненнях б/н від 13.01.16(вх.№504/16 від 14.01.16). Зокрема, вказав на те, що кадастровий план перекриття смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" не відповідає вимогам Закону України "Про державний земельний кадастр" та не є належним доказом того, що позивачу надавалась спірна земельна ділянка у користування, та не підтверджує того факту, що земельна ділянка позивача "накладається" на земельну ділянку ТзОВ "Скорзонера". З посиланням на поданий позивачем ОСОБА_5 інвентаризації земель Львівської залізниці від 1995 року зазначив, що у п.2 зазначеного акту вказано, що при проведенні інвентаризації смуги відведення з володіння позивача вилучено 64, 3840 га земель, однак із долучених позивачем документів не можливо дослідити, які саме земельні ділянки залишилися у користуванні позивача.

Відповідач - ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення(вх. номер повідомлення 744/17 від "20" січня 2017 р., вручено ухвалу від 10.01.17 ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", дата вручення 14.01.17).

Враховуючи ту обставину, що відповідача - ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, останнього не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів. У разі неможливості забезпечення явки представника в судове засідання, сторона у справі не позбавлена права надавати свої вимоги і заперечення у письмовому вигляді.

Разом з тим, у відповідності до ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, без участі відповідача- ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", якого належно повідомлено про час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи з врахуванням положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та вказівок Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 22.09.15 у даній справі, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників позивача та відповідачів - Яремчанської міської ради та ТзОВ "Скорзонера", суд встановив наступне.

Пунктами 7, 8 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 18.10.2007 № 160-10/2007 "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності"(т.1, а.с.12) затверджено ціну продажу земельної ділянки по вул. Свободи, 367 площею 10999,16м2 у розмірі 661510,00грн. та вирішено продати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР" вказану земельну ділянку для обслуговування незавершеного будівництва бази відпочинку.

28.01.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" укладено договір купівлі-продажу землі №249 серії ВКТ №896261, на підставі якого вищевказана земельна ділянка перейшла у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", у звязку з чим останнім отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009(т.1, а.с.21).

При проведенні інвентаризації земель смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по відокремленому підрозділу "Івано-Франківська дистанція колії" виявлено, що у межах м. Яремче на ділянці з прив'язкою до колії 60км + 917м 61км + 054м в смузі відведення залізниці, яка в цьому місті становить 30м, з правої сторони за ходом кілометрів на відстані 17м від осі колії знаходиться земельна ділянка рекреаційного призначення Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера," кадастровий №:04:006:0034, площею 1,0999га, площа перекриття 0,0580га.

Вказані обставини зафіксовані в акті обстеження земельної ділянки від 05.06.2014(т.1. а.с20), складеному представниками залізниці, Яремчанського міськвиконкому та Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері.

З огляду на те, що відповідно до Плану смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ - Держкордон Львівської залізниці, 1994 року, який погоджений, зокрема, з Яремчанською міськрадою, ширина смуги відведення на ділянці 60км + 917м 61км + 054м становить 30м, в той час як належна ТОВ "Скорзонера" земельна ділянка знаходиться на відстані 17м від осі колії і площа перекриття складає 0,0580га, внаслідок чого порушуються права Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" на землі залізничного транспорту, останнє звернулося до господарського суду з даним позовом.

При вирішенні даного спору суд констатує наступне.

В силу статті 13 Конституції України землі є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт" (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про транспорт" (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

За приписами 2 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт", яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України та частиною 1 статті 23 Закону України "Про транспорт" (у редакціях, чинних на час прийняття спірного рішення) до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин, наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі №926/1145/13 та від 24.06.2015 у справі №909/247/14), відтак твердження відповідачів про відсутність у позивача правовстановлюючих документів судом до уваги не приймається.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях. Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації. Автомобільні дороги загального користування, які у зв'язку з розширенням меж територій міст стають частиною їх вулично-дорожньої мережі, можуть передаватися безоплатно в комунальну власність за рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні. Перелік доріг державного значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів і фінансуються з державного бюджету, затверджує Кабінет Міністрів України один раз на три роки. Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.

З матеріалів справи (зокрема, кадастрової карти (т.1., а.с.256) та висновку №226/324 від 09.12.16 судової земельно-технічної експертизи по даній справі) та пояснень представників відповідачів в судовому засіданні вбачається, що між залізничною колією та спірною земельною ділянкою проходить дорога. Згідно наявних в матеріалах справи довідки Яремчанського міського комунального підприємства №294 від 26.11.15 (т.2, а.с.62) та висновку №226/324 від 09.12.16 судової земельно-технічної експертизи по даній справі дорога по вул.Петраша в м.Яремче є дорогою місцевого значення, є власністю територіальної громади м.Яремче та перебуває на балансі Яремчанського міського комунального підприємства.

Крім того, згідно наявних в матеріалах справи копій висновків відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Яремчанської міської ради №526 від 19.04.07(т.2, а.с.21) та Яремчанського міського управління земельних ресурсів від 15.05.07 №05-09/0295(т.2, а.с.22), витягу з Державного земельного кадастру від 18.02.15(т.1. а.с.77) та висновку №226/324 від 09.12.16 судової земельно-технічної експертизи по даній справі спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення та знаходиться в межах населеного пункту.

За приписами ст.18, 19 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на такі :

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

До земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів(ст.50 Земельного кодексу України).

За змістом ст.51 цього ж кодексу до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності(ст.52 Земельного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 83 названого Кодексу унормовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно з пунктом 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту - м.Яремче, відтак, згідно приписів чинного законодавства, повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою здійснює Яремчанська міська рада.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. За приписами наведеної норми, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Пунктом 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, ОСОБА_2 Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до статті першої Протоколу першого від 17.07.1997 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Потреба відповідних органів чи осіб виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII) (Рішення Європейського суду з прав людини Справа "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) від 20.10.2011).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Судом встановлено, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення, відноситься до земель рекреаційного призначення, знаходиться в межах населеного пункту та не межує із земельною ділянкою позивача, оскільки між земельною ділянкою ТзОВ "Скорзонера" та залізничним полотном розташована автомобільна дорога місцевого значення, яка відноситься до земель Яремчанської міської ради, відтак при прийнятті оскаржуваного рішення Яремчанська міська рада діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до діючого на той час законодавства.

Під час розгляду справи судом не встановлені обставини, за якими спірне рішення Яремчанської міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку можуть бути визнано недійсними (незаконними), виходячи з приписів статті 21 Цивільного кодексу України. При цьому суд враховує факт неподання сторонами у справі оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору купівлі-продажу №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009, що унеможливлює його дослідження судом на предмет відповідності чинному законодавству. Щодо плану смуги відведення залізниці, то згідно висновку експерта №226/324 від 09.12.16, складеного за наслідками проведення у справі судової земельно-технічної експертизи, встановити межі земельної ділянки в натурі неможливо, відтак зазначений план не є належним доказом того, що спірна земельна ділянка частково знаходиться у смузі відведення залізниці. Крім того, згідно з висновком експертизи не можливо встановити, чи знаходиться спірна земельна ділянка у смузі відведення залізниці.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В контексті наведеного, з огляду на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами позовних вимог, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.ст. 8, 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12, 51, 52, 122, 126, 152 Земельного кодексу України, ст. 21 Цивільного кодексу України, ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.7, 8 Закону України "Про автомобільні дороги", ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст.22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі його регіональної філії "Львівська залізниця" до Яремчанської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій-профілакторій ВБР" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу №249 серії ВКТ №896261 від 28.01.2009.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.17

Суддя Матуляк П. Я.