ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 р. Справа № 917/1879/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01801, м. Київ, бульвар Шевченка,18) в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" ( вул. Соборності, 33, м. Полтава, Полтавська область,36000)

до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, пл. Академіка Олексія Бекетова (Кузіна), 19, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:1. ОСОБА_1 управління Лубенської районної державної адміністрації, 37500, Полтавська обл., м. Лубни, площа академіка ОСОБА_2, буд. 19;

2. Управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області, 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, буд. 17/1

про стягнення 13 236,55 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №1998 від 28.12.2015 року

від відповідача: відсутні

від третьої особи №1:відсутні

від третьої особи №2: відсутні

В судовому засіданні 24.01.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 13 236,55 грн. заборгованості, з яких: 12490,08 грн. - заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 171,93 грн. - 3% річних, 574,54 грн. - збитки від впливу інфляційних процесів.

15.12.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с.21-22). Відповідач у відзиві зазначає, що за даними бухгалтерської звітності відповідача заборгованість за надані у 2015 році пільговим категоріям населення послуги зв'язку станом на 01.01.2016 становить 6018,38 грн. Також відповідач зазначає, що розрахунок витрат за надані пільгові послуги в грудні 2015 року був поданий до відповідача 18 січня 2016 року. Зважаючи на те, що у Законі України Про Державний бюджет України на 2016 рік видатки для відшкодування витрат за надані пільгові послуги зв'язку у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам не передбачені, нарахування витрат за грудень 2015 року у січні 2016 року не здійснювалися. Крім того, відповідач зазначає, що сума наданих послуг зв'язку пільговим категоріям громадян не є автоматично заборгованістю чи боргом та не підлягає відповідному нарахуванню на неї інфляційних втрат та 3% річних. Також відповідач у відзиві вказує, що з метою погашення заборгованості, яка склалася станом на 01.01.2016 та зареєстрована в органах Державної казначейської служби виділено кошти з районного бюджету на покриття заборгованостей, що виникли у попередні роки в сумі 65934,00 грн., в тому числі за надані пільги окремим категоріям громадян з послуг зв'язку - 6018,38 грн. Згідно поданого відзиву відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відзиву додано копію акту звіряння, копію першої сторінки з розрахунку, довідку, копію звіту про заборгованість, копію зведеного реєстру актів звіряння розрахунків, копію рішення від 18.11.2016р., копію платіжного доручення, докази направлення відзиву позивачу (арк. с. 23-32).

Крім того, 15.12.2016 року від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Лубенської районної державної адміністрації та Управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області (арк. с. 19-20).

Суд ухвалою від 20.12.2016 року (арк. с. 50) задовольнив клопотання відповідача та залучив до участі справі ОСОБА_1 управління Лубенської районної державної адміністрації та Управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області (37500, Полтавська обл., місто Лубни, вул. Ярослава Мудрого, будинок 17/1) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

19.12.2016 року від відповідача поштою та по електронній пошті надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. В поданих поясненнях відповідач повідомляє суд, що відповідач сплатив борг в сумі 6018,38 грн. До клопотання додано копію платіжного доручення (арк. с. 35-36).

20.12.2016 року від позивача до суду надійшов лист (арк. с. 46-47), в якому позивач повідомляє про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо предмету спору та інших документів щодо спірних правовідносин між сторонами чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами. Також у своєму листі позивач повідомляє суду, що відповідачем 14.12.2016 року сплачено борг у розмірі 6018,38 грн. за листопад 2015 року. До листа позивач додав копію витягу з ЄДР.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином (повідомлення про вручення поштових відправлень в матеріалах справи, арк. с. 51,53). 13.01.2017 року від третьої особи №1 до суду надійшло клопотання (арк. с. 55), в якому третя особа просить суд розглянути справу без їхньої участі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, арк. с. 54). 16.01.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання (арк. с. 57), в якому відповідач просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

Суд задовольняє клопотання відповідача та третіх осіб про розгляд справи без їхньої участі та розглядає позовні вимоги за наявними в справі матеріалами.

24.01.2017 року від позивача до суду надішли заперечення на відзив відповідача (арк. с. 59-60) та супровідний лист з додатками (арк. с 61-67).

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (позивач) є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Згідно із ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України ( ч.2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

В пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Лубенського району Полтавської області є Управління соціального захисту населення Лубенської райдержадміністрації (відповідач), а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Лубенського району послуг зв'язку на пільгових умовах повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Як вказує позивач, у період з листопада 2015 року по грудень 2015 року (включно) ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" (позивач) надавало послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Лубенського району Полтавської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п.18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальні захисту , п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захисті 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей 4 ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства на загальну суму 12 490,08 грн.

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з листопада 2015 року по грудень 2015 року (включно) відповідачем відшкодовані не були.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги форми 3-пільга, затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83 (арк. с. 8-10).

Крім того, поіменні списки абонентів за формою 2-пільга щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: UPSZN08<rayon08_qrebn(a)ukr.net>, що підтверджується витягами з електронної пошти позивача щодо відправлення вихідних повідомлень на вищезазначену електрону адресу (арк. с. 11-12).

За таких обставин, Публічне акціонерне товариства Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області про стягнення12490,08 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 171,93 грн. 3% річних, 574,54 грн. інфляційних.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-XII; Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ; Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ; Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР; Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-XII; Про охорону дитинства від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ та Про прокуратуру від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ.

В вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Під час розгляду справи позивач та відповідач повідомили суду про сплату частини заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в сумі 6018,38 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №791 від 13.12.2016 року (арк. с. 36).

Отже, в частині стягнення 6018,38 грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах предмет спору відсутній і провадження у справі підлягає припиненню згідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

В частині 6471,70 грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах позовні вимоги підтвердженні належними доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 171,93 грн. 3% річних, та 574,54 грн. інфляційних.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для застосування ст. 625 ЦК України, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем не доведений конкретний період, із зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем, письмовий договір між сторонами не укладався, доказів звернення з письмовою вимогою до відповідача позивач не надав, що унеможливлює встановлення конкретної дати початку порушення зобов'язання та вірного розрахунку інфляційних витрат та 3% річних у даній справі.

Тому заявлені про стягнення з відповідача 171,93 грн. 3% річних, та 574,54 грн. інфляційних є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інші заперечення відповідача судом відхиляються виходячи з наступного.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33, 43, п. 1-1 ст. 80, ст. ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині стягнення 6018,38 грн. боргу припинити провадження у справі.

3. Стягнути з Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області (пл. Академіка Олексія Бекетова (Кузіна), 19, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 03195228) на користь Публічного акціонерного товари Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком ( вул. Соборності, 33, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 21560766) 6471,70 грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.01.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.