Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" січня 2017 р. Справа № 906/1172/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 14.12.2016 № 12/132;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 28.12.2016 № 204/5;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (м.Київ) в особі Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (м. Житомир)

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (м. Коростишів Житомирська область)

про стягнення 19221,04 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.01.17 до 25.01.17.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 19221,04 грн. з яких: 15 848,62 грн. - основний борг, 1682,66 грн. - пеня, 1256,65 грн. - інфляційні, 433,01 грн. -3% річних. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Як зазначив позивач в позовній заяві, підставою для звернення до суду з позовом до відповідача стало неналежне виконання грошових зобов'язань щодо оплати за надані послуги згідно договору про надання послуг з приймання платежів № 20 від 04.01.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та запереченні на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (а.с.55-56). Зокрема вказує на те, що на підставі ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінет Міністрів України постановою № 792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затвердив "Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий газ" та "Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ", відповідно до п. 9 "Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ" оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3% загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами. Вказана постанова КМУ № 792 від 30.09.2015 набрала чинності 10.10.2015 і у відповідності до ст. 117 Конституції України є обов'язковою до виконання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2011 між Житомирською дирекцією українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (виконавець/позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник/відповідач) укладено договір на приймання платежів за використаний газ від фізичних осіб №20 (а.с.43-44), за умовами якого виконавець від імені та за дорученням замовника зобов'язується надавати послуги з приймання платежів за використаний природний газ від населення в місті Коростишеві та Коростишівському районі (надалі - послуги), а замовник оплатити дані послуги згідно умов договору (п.1.1 договору).

Пунктом п.3.1 договору визначено, що до 6 числа місяця, наступного за звітним, виконавець надсилає замовнику звіт виконавця, який є підставою для проведення кінцевих розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.3.2 договору за надання послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю комісійну винагороду у розмірі 1% (одного відсотка) від суми прийнятих в оплату послуг замовника коштів.

Повний розрахунок за поточний місяць проводиться замовником до 10 числа наступного місяця після підписання звіту виконавця та звірки розрахунків (п.3.3 договору).

На виконання умов договору та у відповідності до вимог п.3.3 договору виконавцем було складено, підписано та надіслано на адресу замовника акти приймання передачі наданих послуг за жовтень, листопад та грудень 2015 року, а також акт звірки розрахунків за період з 01.10.2015 року по 24.12.2015 року за приймання платежів від населення згідно договору, які не були підписані відповідачем.

У відповідності до п.п.2.2.4 договору замовник зобов'язаний оплатити виконавцю грошові кошти за надані послуги.

Пунктом 6.1 договору визначено, що він набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року.

Згідно п.6.2 дія цього договору може бути пролонгована на наступний рік, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення його дії не повідомить про припинення його дії.

Будь-яка сторона має право розірвати цей договір, надіславши відповідне письмове повідомлення іншій стороні не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати розірвання. Сторона, що отримала таке повідомлення, повинна відповісти на нього не пізніше 20 календарних днів з дати його отримання (п.6.3 договору).

У зв'язку із набранням 10.10.2015 чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 за №792 "Про затвердження Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ", замовником супровідним листом №171/5 від 28.10.2015 надіслано виконавцю лист про зміну плати за послуги виконавця, які є предметом договору.

У відповідь на вказаний лист позивач листом №43-106 від 05.11.2015 повідомив замовника про те, що визначений договором розмір плати не може бути зменшений, так як надання послуги стане для дирекції збитковим.

З огляду на недосягнення згоди щодо вартості послуг, сторонами прийнято рішення про розірвання договору №20 від 04.01.2011 з 14.12.2015, про що укладено відповідну угоду від 10.12.2015.

З огляду на порушення відповідачем умов укладеного договору в частині оплати наданих послуг, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 24.12.2015 з вимогою оплатити заборгованість по договору №20 від 04.01.2011, на яку отримав відповідь про те, що відповідно даних бухгалтерського обліку станом на 01.09.2015р. у ПАТ "Коростишівгаз" була наявна заборгованість в розмірі 7727,32 грн. Протягом жовтня 2015 були проведені повні розрахунки з оплати послуг з приймання платежів за використаний газ від фізичних осіб відповідно до договору №20 від 04.01.2011, за період, зазначений у претензії, та станом на 27.10.2015 наявна переплата в розмірі 0,11грн. з оплати відповідних послуг. Тому на підставі вищевикладеного, дана претензія є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Оскільки відповідач взяті на себе згідно з умовами договору від 04.01.2011 за №20 зобов'язання з оплати наданих послуг не виконав, допустивши заборгованість в сумі 15848,72грн, УДППЗ "Укрпошта" звернулася до суду з позовом про їх стягнення в примусовому порядку, а також стягнення 1682,66 грн. - пені, 433,01 грн. - 3% річних та 1256,65грн. - інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами та одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 629 ЦК України).

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

В процесі розгляду спору судом встановлено, що між ВАТ "Коростишівгаз" та УДППЗ "Укрпошта" виникли зобов'язання, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір на надання послуг з приймання платежів від 04.01.2015 за №20 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг з приймання платежів.

Матеріалами справи (зокрема актами приймання передачі наданих послуг (за жовтень-грудень 2015) підтверджено, що виконавець згідно з умовами договору №20 від 04.01.2015 надав замовнику послуги з приймання об'єктами поштового зв'язку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь замовника на загальну суму15848,72грн. , які останнім не оплачені.

Заперечення щодо факту отримання та обсягів наданих позивачем послуг в матеріалах справи відсутні. Також в матеріалах справи відсутні докази пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг, докази опротестування виставлених позивачем рахунків-актів за надані послуги та складання актів із переліком недоліків, будь-які заперечення з боку відповідача щодо повного та належного виконання позивачем умов договору.

Заперечення відповідача про те, що починаючи з 10 жовтня 2015 року розмір оплати послуг щодо приймання платежів не повинен перевищувати 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, без внесення відповідних змін до договору (з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ") є не вірним, оскільки вказана постанова Кабінету Міністрів України є лише підставою для внесення змін до договору.

У пункті 3.2 договору сторони погодили, що за надання послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю комісійну винагороду у розмірі 1% від суми прийнятих виконавцем послуг, повний розрахунок за поточний місяць проводиться замовником до 10 числа наступного місяця після підписання звіту виконавця та звірки розрахунків (п.3.3 договору).

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, ст.632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Стаття 629 ЦК України закріплює принцип обов'язковості виконання сторонами договору його умов.

Статтею 651 ЦК України встановлені підстави для зміни договору, зокрема, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У ст.652 ЦК України, зокрема, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 3 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З огляду на наведене, відповідач надсилав позивачу пропозицію переглянути плату за послуги, згідно з якою розмір оплати послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів встановлено на рівні 0,3%. Відмова позивача від підписання договору могла стати підставою для врегулювання зазначеного питання відповідачем у судовому порядку. Проте, у зв'язку з незгодою позивача із запропонованими умовами, сторонами договір розірвано з 14.12.2015 шляхом підписання 10.12.2015 угоди про розірвання договору №20 від 04.01.2011 на приймання платежів за використаний газ від фізичних осіб.

А тому, за період дії договору про надання послуг від 04.01.2011 (до 14.12.2015), за відсутності внесених у нього змін, у відповідача відсутні правові підстави для здійснення розрахунків з позивачем за надані останнім послуги за період з жовтня по грудень 2015 за тарифом 0,3% на підставі постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015р. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВГСУ від 07.09.2016 по справі № 922/226/16, від 31.05.2016 по справі №922/6256/15.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за договором на надання послуг з приймання платежів №20 від 04.01.2015 виконав в узгодженому порядку, що не спростовується відповідачем. Проте, відповідач, в порушення норм чинного законодавства та умов договору, в повному обсязі не забезпечив перерахування плати за надані позивачем послуги у розмірі та у строки, визначені пунктами 3.2 та 3.3 договору, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити суму боргу (претензія від 24.12.2015), однак, як встановлено судом, така залишена відповідачем без оплати.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому, згідно ст. 15 ЦК України, порушене право УДППЗ "Укрпошта" підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 15848,72грн. основного боргу, який виник з нарахування плати за послуги у розмірі 1% від прийнятих позивачем платежів, як передбачено договором.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1682,66 грн. - пені, 1256,65грн. - інфляційних та 433,01 грн. - 3% річних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити неустойку (пеню).

Згідно п.4.3 договору, у випадку порушення термінів перерахування комісійної винагороди, передбачених п.3.3 цього договору, замовник сплачує виконавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від не перерахованої чи несвоєчасно перерахованої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних та 3% річних (а.с.50-52) є вірним, відповідає обставинам справи і чинному законодавству та підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 15 848,62 грн. - основного боргу, 1682,66 грн. - пені, 1256,65 грн. - інфляційних та 433,01 грн. - 3% річних обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська область, м. Коростшів, вул. Гвардійська, 42, код 20413052)

- на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, код 21560045) в особі Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (10001, м.Житомир, вул. Вітрука, 1, код 22046132):

- 15 848,62 грн. - основний борг;

- 1 682,66 грн. - пеня;

- 1 256,65 грн. - інфляційних;

- 433,01 грн. - 3% річних;

- 1 378,00 грн. - сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26 січня 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу