ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 р. Справа № 909/945/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд", вул. Мельника,8,м. Львів,79044

до відповідача: Державного підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" вул.Петрушевича,1,м. Івано-Франківськ,76000

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Петрушевича,1

про стягнення заборгованості у сумі 1 055 133,54 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1,довіреність б/н від 20.09.16

від позивача: ОСОБА_2, директор, паспорт серії НА 371735, наказ № 14 від 12.10.15

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 16.11.16

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до державного підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у сумі 1055133,54 грн.

01.12.16 та 09.12.16 позивачем подано заяви б/н відповідно про виправлення описки та уточнення позовних вимог за вх.№17364/16 та 17889/16, в задоволенні яких судом відмовлено з огляду на те, що описку допущено не судом, а позивачем, а статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог.

20.12.16 позивачем подано заяву б/н від 16.12.16(вх.№13465/16 від 20.12.16) про зміну підстав позову, мотивовану тим, що при підготовці позову до суду позивачем включено невірні відомості щодо номеру та ціни договору, при цьому розмір позовних вимог залишається незмінним.

Згідно з п.3.12 Постанови пленуму Вищого господарського кодексу України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" 26.12.2011 № 18 з наступними змінами право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

З огляду на наведене, судом заяву позивача б/н від 16.12.16(вх.№13465/16 від 20.12.16) про зміну підстав позову прийнято до розгляду.

Відтак, позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно укладеного між сторонами договору про виконання робіт №08/13 від 09.12.13 та обґрунтовано статтями 526, 530, 610, 624, 625 Цивільного та 193, 223 Господарського кодексів України.

В судовому засіданні 12.01.17 оголошувалася перерва до 17.01.17.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, викладені у позовній заяві, з врахуванням заяви б/н від 16.12.16(вх.№13465/16 від 20.12.16) про зміну підстав позову та письмових поясненнях б/н від 27.12.16 (вх.№19104/16 від 29.12.16) та б/н від 05.01.17 (вх.№258/17 від 10.01.17).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзивах на позов б/н від 15.11.16(вх.№17406/16 від 01.12.16) та б/н від 29.12.16(вх.№533/17 від 12.01.17), та подав клопотання б/н від 12.01.17 (вх.№453/17 від 12.01.17) про відстрочення виконання рішення суду на один рік, однак вимоги ухвали суду від 29.12.16 не виконав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про перерву в судовому засіданні, вимоги ухвали суду від 29.12.16 не виконав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

09.12.13 між сторонами у справі укладено договір про виконання робіт №08/13, за умовами якого Державне підприємство "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (по справі-відповідач, за договором- генпідрядник) зобов"язалося доручити, прийняти та оплатити, а товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" (по справі - позивач, за договором - субпідрядник) - виконати роботи з влаштування буронабивних паль в межах капітального ремонту мосту на автомобільній дорозі загального користування державного значення Р-38 Богородчани-Гута, км 15+952 Івано-Франківської області. Термін дії договору - до 31.12.13; закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання договору у випадках, передбачених договором та /або законодавством(п.10.1, 10.3 договору).

Відповідно до п.3.1. Договору ціна цього Договору становить 530820,00грн., в т.ч. ПДВ - 88470,00 грн.

Пунктами 3.4, 3.5 даного договору сторони погодили, що фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області; у разі затримки фінансування розрахунок за виконані роботи здійснюється після отримання генпідрядником на свій рахунок коштів від замовника у повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.1. Договору, розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок Субпідрядника після

одержання від Субпідрядника рахунку на оплату робіт та після підписання ОСОБА_4 приймання виконаних підрядних робіт (Ф-КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних робіт ЩФ-КБ-З), а також після одержання від Субпідрядника документів, зазначених пунктом 4.2. Договору та виключно після отримання повного розрахунку від Замовника.

Здача-приймання закінчених робіт оформляється актом приймання-передачі виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в). Датою передачі робіт від субпідрядника генпідряднику вважається дата підписання акту приймання виконаних робіт уповноваженими представниками субпідрядника та генпідрядника та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ№3) (п.4.4, 4.6, 4.7 договору).

Пунктом 6.1 даного договору сторони визначили обов"язок генпідрядника своєчасно та в повному обсязі оплачувати виконані та прийняті роботи згідно з актом приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Позивач прийняті на себе договірні зобов"язання виконав належним чином та у повному обсязі на загальну суму 530820,00грн., що не заперечується відповідачем та підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта №9 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року, який підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

В порушення прийнятих на себе зобов"язань, відповідачем не оплачено вартість виконаних позивачем робіт.

З метою досудового врегулювання спору, 12.10.16 позивачем на адресу відповідача, у відповідності до п.9.1 договору, направлено вимогу-претензію №160 з вимогою погасити існуючу заборгованість, відповіді на яку позивачем не отримано. Факт направлення зазначеної претензії та її отримання відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чека, опису вкладення у цінний лист та повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв"язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань, позивачем нараховано відповідачу 480020,53грн. інфляційних втрат за період січень 2014 року- вересень 2016 року та 44293,01грн. 3% річних за період з 01.01.14 по 12.10.16.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 цього ж Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов"язковий для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами згідно спірного договору, є такими, що випливають із договору підряду, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково(ст.854 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Наведена правова норма кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України: одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Статтею 853 Цивільного кодексу України на замовника покладено обов"язок прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду.

Згідно з приписами частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що акт №9 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року не містить дати його підписання сторонами, датою підписання слід вважати останній день місяця - 31.12.13.

Таким чином, з огляду на приписи ст.854 Цивільного кодексу України, обов"язок оплати виконаних позивачем робіт у відповідача, з врахуванням вихідних та святкових днів, настав 02.01.14. При цьому судом враховано судову практику Вищого господарського суду України з розгляду подібних спорів, викладену, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 918/329/16.

Відповідно до п. 2 ст. 838 ЦК України Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до положень ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на вищевикладене, відсутність розрахунку замовника перед генпідрядником(відповдіачем) не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов"язання.

Судом встановлено факт виконання позивачем прийнятих на себе договірних зобов"язань належним чином та у встановлений строк, що не заперечується відповідачем, та факт несплати відповідачем оплати виконаних позивачем робіт, відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 530820,00грн. вартості виконаних робіт документально підтверджені, обгрунтовані та підлягають до задоволення. При цьому судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що:

- у відповідності до п. 4.1 договору строк виконання зобов"язання не настав, - оскільки вказаний пункт договору суперечить ст.203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та ст.854 Цивільного кодексу України, згідно якої замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк; при цьому, судом враховано практику Вищого господарського суду України при вирішенні подібних спорів, викладену, зокрема, у постанові від 22.12.16 у справі №917/1717/15;

- акт №9 не підписано замовником, - оскільки умови спірного договору №08/13 та договору №132 від 03.12.13, укладеного між Державним підприємством "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"(підрядник) та Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області (за даним договором - замовник) не передбачають такого обв"язку замовника, навпаки, п. 5.6.3. даного Договору передбачено, що Замовник і субпідрядник не можуть предявляти один до одного претензії, повязані з порушенням зобовязань за договорами, укладеними кожним з них з Підрядником, а укладання субпідрядних договорів не створює будь-яких правових відносин між Замовником і субпідрядником;

- акт №9 не містить посилання на дату та номер договору, не є первинним бухгалтерським документом, і позивачем не подано відповідачу передбачених п.4.1,4.2, 4.6 договору документів, - оскільки відповідачем не заперечується факт виконання позивачем робіт по даному договору на визначену позивачем суму, і в ОСОБА_4 приймання виконаних будівельних робіт та в Довідці про вартість виконаних будівельних робіт чітко вказано найменування Генпідрядника та субпідрядника, найменування будівництва та його адреса, період часу, протягом якого прийнято Генпідрядником виконані субпідрядником роботи та вартість робіт, що відповідає умовам Договору № 08/13 від 09 грудня 2013 року, а підпис та печатка Генпідрядника свідчать про відсутність зауважень до даних документів;

- підписи у зазначеному акті та довідці про вартість будівельних робі відрізняються між собою, відтак неможливо встановити осіб, які підписували ці документи, - оскільки ці документи скріплені печаткою відповідача та не спростовують факту виконання позивачем договірних зобов"язань.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові, а інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

В даному випадку відповідачем допущено порушення грошового зобов"язання перед позивачем щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт за спірним договором.

Позивачем нараховано відповідачу 80020,53грн. інфляційних втрат за період січень 2014 року- вересень 2016 року та 44293,01грн. 3% річних за період з 01.01.14 по 12.10.16.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України .

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 №62-97р. зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

З огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та задоволено їх у повному обсязі з огляду на правильність нарахування.

Щодо нарахування 3% річних, суд констатує наступне.

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних за період з 01.01.14 по 12.10.16.

Водночас, акт №9 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року не містить дати його підписання сторонами, відтак датою підписання слід вважати останній день місяця - 31.12.13, а датою виникнення заборгованості з врахуванням вихідних та святкових днів - 02.01.14, відтак періодом, за який повинно бути розраховано 3% річних у розмірі, є з 03.01.14 по 12.10.16.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та встановлено, що з огляду на неправильне визначення позивачем періоду нарахування 3% річних, сума 3% річних у розрахунку суду є меншою, ніж заявлено позивачем до стягнення, і становить 44205,76, відтак до задоволення підлягає сума, визначена судом.

З огляду на викладене, позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, суд констатує наступне.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови(ст.121 ГПК України).

Згідно з п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (з наступними змінами) від 17.10.2012 № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення з об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Економічна криза в державі становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності, не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки.

Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

У статті 193 Господарського кодексу України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем не доведено суду, в чому ж полягає винятковість обставин, які б могли бути підставою для такої відстрочки, та неможливості виконання судового рішення саме до визначеної ним дати, відтак клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.124, 128, 128-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст.11, 202, 203, 509, 524, 526, 598, 599, 610, 612, 614, 629, 625, 837, 838, 854 ЦК України, ст.173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 47, 49, ст. 82 - 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми "Західтрансбуд" до Державного підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у сумі 1055133,54 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (76004, м. Івано-Франківськ,вул. Петрушевича, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" (79044, м. Львів, вул. Мельника, буд. 8; ) 530 820,00(п"ятсот тридцять тисяч вісімсот двадцять гривень) основного боргу; 480020,53(чотириста вісімдесят тисяч двадцять гривень п"ятдесят три копійки) інфляційних втрат; 44 205,76(сорок чотири тисячі двісті п"ять гривень сімдесят шість копійок) 3 % річних та 15825,68(п"ятнадцять тисяч вісімсот двадцять п"ять гривень шістдесят вісім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.17

Суддя Матуляк П. Я.