ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017р. Справа № 914/2847/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальнісю науково-виробничного підприємства Енергія-Новояворівськ, Львівська область, м.Новояворівськ

про стягнення 63284,56 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: ОСОБА_1

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальнісю науково-виробничного підприємства Енергія-Новояворівськ, Львівська область, м. Новояворівськ про стягнення 63284,56 грн. заборговності за договором купівлі-продажу природного газу.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.11.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2016р. В судовому засіданні 20.12.2016р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку. Крім того, ухвалою суду від 20.12.2016р. продовжено строк вирішення спору до 26.01.2017р. Для дослідження та зясування всіх обставин даної справи, 17.01.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 26.01.2017р. представник позивача не зявився. Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором №2112/15-БО-21/ПТ купівлі-продажу природного газу від 02.12.2014р. та несвоєчасною оплатою відповідачем за переданий газ всупереч умовам п.6.1. договору, внаслідок чого, станом на день розгляду справи у відповідача перед позивачем виникла заборгованість 63284,56 грн., з яких, 25901, 90 грн. пені нарахованої за неналежне виконання зобовязань на підставі п.7.2. договору, 35760,51 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 1622,15 грн. нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково. Проти проведеного позивачем розрахунку пені та 3 % річних за січень та лютий 2015 року заперечив. Посилаючись на норми ч.5. ст.5 ст.254 ЦК України зазначив, що позивачем не враховано, що строк проведення оплат припадав на 15.02.2015р. та 15.03.2015р., які були вихідними днями, відтак строк проведення розрахунку та виникнення заборгованості переноситься на наступний робочий день, просить суд врахувати контрозрахунок проведений відповідачем. Крім того, згідно відзиву на позовну заяву, просить суд зменшити розмір пені, якщо вона підлягатиме стягненню з відповідача на 75 %. Клопотанням від 03.01.2017р. №61/17 просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду на 8 місяців, посилаючись на збитковість підприємства відповідача та скрутне фінансове становище, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

02.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивач, за договором - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ» (відповідач, за договором покупець) укладено договір №2112/15-БО-21-21/ПТ купівлі - продажу природного газу з додатковими угодами №№1-10 до договору.

Відповідно до умов п.1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Обсяги передачі газу протягом 2015р., у тому числі по місяцях кварталів передбачені п.2.1 договору.

Згідно п.3.3. договору, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі газу.

Відповідно до вимог п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В силу п.9.3 укладеного договору, сторонами збільшено позовну давність - строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав встановлено сторонами тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. договору).

На виконання взятих на себе зобовязань за договором, позивач передав протягом січня - грудня 2015р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6066992,77 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними та скріпленими печатками сторін ( в матеріалах справи). Дану обставину відповідач не заперечував.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань щодо оплати за переданий газ в порушення умов договору, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 25901,90 грн. пені нарахованої на підставі п.7.2. договору, 35760,51 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 1622,15 грн. нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобовязань.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1. ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 ЦК України).

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем п.6.1. договору, покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Крім того, згідно з ч.2. ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.3.1 та 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов та порушенням строків оплати, на підставі п.7.2. позивачем нараховано відповідачу 25901,90 грн. пені. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобовязань позивачем нараховано відповідачу 35760,51 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 1622,15 грн., відповідно до розрахунків долучених до матеріалів справи.

Відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Отже, суд, здійснивши перерахунок суми пені та 3% річних, зазначає, що при проведенні розрахунків зазначених сум позивачем не враховано положення ч.5 ст.254 ЦК України. Враховуючи те, що 15.02.2015р. та 15.03.2015р. були вихідними днями, тому останнім днем закінчення строку проплати в силу положень ч.5 ст.254 ЦК України є 16.02.2015р. та 16.03.2015р. Таким чином, перевіривши періоди нарахування прострочки виконання грошового зобовязання та здійснивши самостійно перерахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до чинного законодавства, суд встановив, що згідно розрахунку за зобовязаннями січня 2015р. за період з 16.02.2015р. по 17.03.2015р. враховуючи часткові проплати проведені відповідачем, сума пені становить 18233,93 грн., 3 % річних - 1215,01 грн., згідно розрахунку за зобовязаннями лютого 2015р. за період з 16.03.2015р. по 22.03.2015р. сума пені становить 5214,73 грн., 3 % річних - 260,74 грн. Відтак, задоволенню підлягає 23448,66 грн. пені та 1475,75 грн. 3 % річних. Щодо нарахування інфляційних втрат, перевіривши проведений розрахунок, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано 35760,51 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи проведений перерахунок, загальна сума становить 23448,66 грн. - пені, 35760,51 грн. - інфляційних втрат та 1475,75 грн. 3% річних.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки (пені) на 75%. Зазначив, що заборгованість виникла з незалежних від підприємства обставин, оскільки належне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем залежить від стану платіжної дисципліни споживачів, які розраховуються за надані житлово-комунальні послуги. Посилається на надмірно великий розмір пені заявленої до стягнення порівняно із збитками позивача та важке фінансове становище підприємства відповідача. В підтвердження скрутного фінансового становища подано документи звітного характеру за 2014р.-2016р. Згідно поданого звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016р. збитки підприємства становили 9741 млн. грн.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 233 ГК України закріплено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, право на зменшення неустойки передбачено п.3 ст. 83 ГПК України, згідно якої, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. При цьому, право суду на зменшення, зокрема пені, застосовується в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Згідно вимог ч.3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, вирішуючи питання, в тому числі й з власної ініціативи, про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суду обєктивно оцінює: чи є даний випадок винятковим, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначність прострочення виконання, наслідки порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінка винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення).

Суд звертає увагу позивача, що нарахування штрафних санкцій є відповідальністю за порушення господарського зобовязання і не може бути способом збагачення.

Враховуючи скрутне фінансове становище підприємства, збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю значної заборгованості споживачів, що вбачається зі звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016р., згідно якого вбачається збиток підприємства в розмірі 9741 млн. грн. та наявну дебіторську заборгованість, що слугувала причиною неналежного виконання зобовязань; також беручи до уваги погашення відповідачем суми основного боргу, а відтак виконання зобовязання, хоч і в порушення строків, встановлених договором, з врахуванням майнових інтересів обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50% та стягнути з відповідача 11724,33 грн.

Відтак, враховуючи вищенаведене, загальна сума заборгованості яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 11724,33 грн. - пені, 35760,51 грн. - інфляційних втрат та 1475,75 грн. 3% річних

Також, згідно п. 6 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до п.7.1.1 та п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України відстрочкою є відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Як зясовано в судовому засіданні, на даний час підприємство відповідача знаходяться у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується, зокрема, балансом (звітом про фінансовий стан) ТзОВ НВП «Енергія Новояворівськ» станом на 30 вересня 2016р., відповідно до якого непокритий збиток (нерозподілений прибуток) підприємства становить 136480 млн. грн., а дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги 116303 млн., звітом про фінансові результати (звітом про сукупний дохід) за 9 місяців 2016р. згідно якого, збиток підприємства 9741 млн. грн. Відтак, як випливає з вищенаведеного, наявна заборгованість підприємства на даний момент ускладнює своєчасне виконання рішення суду.

Розглянувши клопотання та подані докази, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини свідчать про те, що виконання рішення суду у встановлений строк, без надання відстрочки може спричинити негативні наслідки для підприємства, зокрема призвести до зростання наявної кредиторської та дебіторської заборгованості. Враховуючи, що підприємство відповідача є підприємством, яке надає послуги населенню в сфері теплопостачання, стягнення заборгованості (яка складається з пені, інфляційних втрат та 3 % річних) може призвести до зростання кредиторської, дебіторської заборгованості внаслідок невчасного проведення оплати. Задоволення поданої заяви дозволить уникнути припинення функціонування підприємств, дасть змогу останнім активізувати діяльність по стягненню дебіторської заборгованості боржників і таким чином вирішити фінансові проблеми, а також сприятиме збереженню майнових фондів підприємства.

Враховуючи те, що відстрочка виконання рішення сприятиме як можливості продовження господарської діяльності ТзОВ НВК «Енергія-Новояворівськ» так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, суд, з урахуванням усіх обставин справи, дійшов висновку клопотання відповідача задоволити частково та відстрочити виконання рішення суду на 3 (три) місяці.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання зобовязань, а відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, суд дійшов до висновку позовні вимоги задоволити частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 550, 551, 599, 612, 625 ЦК України, ст.ст.193, 230, 232, 233 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ», Львівська область, м.Новояворівськ, вул. Б.Пасічника, 1 () на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 () 11724,33 грн. пені, 1475,75 грн. - 3% річних, 35760,51 грн. - інфляційних втрат. Відстрочити виконання рішення суду на 3 (три) місяці.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ», Львівська область, м.Новояворівськ, вул. Б.Пасічника, 1 () на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 () 1378,00 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 30.01.2017р.

Суддя Мороз Н.В.