донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

23.01.2017 справа №908/424/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не з'явився; ОСОБА_4, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів
на рішення господарського судуЗапорізької області
від11.04.2016 р. (повний текст підписано 18.04.2016р.)
у справі№ 908/424/16 (суддя Т.А. Азізбекян)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів
до Публічного акціонерного товариства "Запорізький оліяжиркомбінат", м. Запоріжжя
простягнення 97 759,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Запорізький оліяжиркомбінат", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 97 759,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просив спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016 р. рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.11.2016 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, що призвело, на думку скаржника, до прийняття незаконного рішення по справі.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилався на те, що технічний стан ЗВВТ, на якому проводилося зважування при відправленні спірного вантажу зі станції Передатна Придніпровської залізниці не має відношення до предмету спору, оскільки штраф у застосуванні ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць підлягає стягненню за неправильне зазначення у накладній маси вантажу.

Крім того, заявник стверджував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зниження маси вантажу в процесі слідування при переважуванні вагону № 51078624 на станціях Знамянка та Здолбунів, оскільки вказані переважування були проведені у динаміці.

Також, апелянт вважає, що місцевий господарський суд неправомірно встановив обставини несанкціонованого злиття вантажу за результатами експерименту, який не є доказом у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача до судового засідання 23.01.2016 р. не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності відповідача, що не скористався своїм правом на участь в судому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2015 р. відповідачем зі станції Передаточна Придніпровської залізниці на станцію Львів Львівської залізниці відвантажено на адресу ПАТ "Львівський жиркомбінат" (вантажоодержувач) за залізничною накладною № 45862190 у вагоні № 51078624 вантаж ОСОБА_1 соняшникова.

Відповідно до накладної, завантаження вагону здійснювалось засобами відправника. Як свідчить розділ 24 та 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на 150 тонних вагонних вагах, заводський № Т 115.

Отже, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

При прибутті вагону на станцію Львів Львівської залізниці, позивачем проведено перевірку маси вантажу, під час якої було встановлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні зі справною пломбою № Д885071 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що був складений акт загальної форми № 484 від 08.08.2015 р. (форма ГУ-23), згідно якого при переважуванні вагона на вагових вагах 150-тн було виявлено: брутто 82200 кг, згідно перевізного документу брутто 90100 кг, що менше 7900 кг.

Відповідно до комерційного акту АА № 061880/2 від 13.08.2015р.: на підставі листа № 3665/0445 від 11.12.2014р. вантажоодержувача, 08.08.2015р. на тензометричних 150 тонних вагонній вагах станції Львів, які пройшли повірку 09.04.2015р. проводилося зважування цистерни 510778624 із вантажем "олія соняшникова", що прибула по груповій відправці 45862190 (8 вагонів), де встановлено брутто 82200 кг. 13.08.2015р. на підставі листа вантажоодержувача № 2630/04 від 13.08.2015р. проведено повторне зважування вагона з вантажем зі справною пломбою ЗПП відправника, де встановлено брутто 82200кг. Після вивантаження вантажу і проведення зважування порожнього вагона 13.08.2015р. тара становить 24100 кг, нетто 58100кг, що менше зазначеної в перевізному документі на 7850кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що цистерна прибула в технічному і комерційному відношенні в справному стані без слідів витікання та втрати вантажу в супроводі воєнізованої охорони.

Одночасно технічна справність спірної цистерни також підтверджується актом експертизи Львівської торгово-промислової палати № І-2593-В від 13.08.2015 р., в якому, крім того, вказано, що всі люки цистерни закриті щільно, доступу до товару не виявлено.

Актом обстеження цистерни № 51078624 встановлено, що нижній клапан даної цистерни закритий, в робочому стані і не пошкоджений; шляхів підтікання олії з-під клапану не виявлено; верхня кришка цистерни опломбована пломбою № Д 885071; пломба в справному стані, без ознак зовнішнього втручання; зазору між кришкою і горловиною не виявлено.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічний припис містить ст. 909 Цивільного кодексу України.

Як зазначено в ст. 6 Статуту залізниць України (далі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1 розділу 4 "Правил оформлення перевізних документів", затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 24.11.2000р. за № 863/5084 (далі Правила №863/5084 від 24.11.2000 р.), а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюється вантажовідправником. Маса вантажу згідно зі ст. 37 Статуту та п.5 "Правила приймання вантажів до перевезення", затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. за № 644, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил № 863/5084 від 24.11.200 р., своїм підписом підтверджує представник відправника.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 24 Статуту, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. Вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Підставою для накладення на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

Згідно з п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно з ст. 122 Статуту.

У відповідності до ст. ст. 118, 122 Статуту, штраф за неправильно зазначену масу вантажу складає пятикратний розмір провізної плати.

Відповідно до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Позивачем за невірно зазначену у залізничній накладній № 45862190 масу вантажу у вагоні № 51078624 нарахований штраф відповідачу в розмірі 97 759,00 грн.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема, 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже.

В даному випадку маса недостачі вантажу визначається з урахуванням 2 % природної втрати та складає 1319 кг, натомість, комерційним актом АА № 061880/2 засвідчено, що нетто спірного вантажу менше перевізного документу на 7850 кг.

Відповідно до Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. в редакції від 29.09.2008 р. № 04-5/225, у застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після предявлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

Отже судова колегія вважає необґрунтованим висновок місцевого суду щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд поклав в основу свого рішення, зокрема, результати експерименту, проведеного 18.08.2015р. працівниками відповідача, відповідно до якого встановлена можливість несанкціонованого злиття вантажу (олії соняшникової) невідомими особами в процесі слідування вагону до станції призначення; недоведеність позивачем наявності в технічному паспорті ваг, на яких Львівською залізницею проводилось контрольне зважування вагону № 51078624, відмітки про проходження держповірки цими вагами саме 09.04.2015 р., що виключає відповідальність Товариства за неправильне зазначення маси вантажу у накладній.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог з посиланням на відповідні документи, які підтверджують технічну придатність ЗВВТ станції відправлення, є безпідставними, оскільки спростовуються наведеними обставинами справи, належними та допустимими доказами у справі.

Чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Таким доказом є саме комерційний акт, за змістом якого доводи позивача підтверджуються. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

За таких підстав судова колегія вважає необґрунтованими посилання відповідача на Протокол порівняння ТГНЛ з даними зважування поїзда на ТДВВ автоматизованого системного комплексу Єдина автоматизована система керування вантажними перевезеннями (АСК ВП УЗ-Є) та Довідку 8858е (а.с. 57-76).

Також, місцевий господарський суд у вирішенні спору виходив з того, що особа, яка звернулася з даним позовом до суду, є неналежним позивачем, оскільки на момент звернення з позовом до суду ПАТ "Українська залізниця" вже зареєстроване, а державне територіально галузеве об'єднання "Львівська залізниця" ще не припинено.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, що викладені в постанові від 08.11.2016 р., судова колегія перевірила обставини щодо обсягу правонаступництва позивача за даними вимогами та встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яка прийнята на виконання вимог Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Відповідно до п.п. 3, 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Пунктом 2 вказаної Постанови встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1.

Відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 ДТГО "Львівська залізниця" (код ЄДРПО 01059900) включена до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відповідно до п. 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав та обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (в тому числі ДТГО "Львівська залізниця").

Згідно до відомостей з Витягу з ЄДРПОУ від 15.04.2016 р., 21.10.2015 р. проведено державну реєстрацію юридичної особи ПАТ "Укрзалізниця", також зазначено, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником ДТГО "Львівська залізниця".

Будь-якого обмеження обсягу правонаступництва вищенаведеними нормами не передбачено.

Відповідно до вимог наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014 р. № 301, передавальний акт ДТГО "Львівська залізниця" був складений 03.08.2015 р. та затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р. Згідно вказаного акту все майно, усі права та обовязки ДТГО "Львівська залізниця" переходять до ПАТ "Українська залізниця".

Отже позовна заява була подана до суду 09.02.2016 р., тобто після утворення та державної реєстрації ПАТ "Укрзалізниця".

За таких підстав ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав та обовязківДТГО "Львівська залізниця".

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

За змістом ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на відсутність доказів негативних наслідків від неправильного зазначення ваги вантажу в накладній, а також на те, що порушення зобовязання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір штрафу на 50 %.

За таких підстав рішення суду господарського суду Запорізької області від 11.04.2016р. у справі № 908/424/16 про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 97 759,00 грн. підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.104 ГПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

По справі слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково, зменшивши розмір штрафу на 50% до 48 879,50 грн., стягнувши з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 48 879,50 грн.

Відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р., у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. у справі № 908/424/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів до Публічного акціонерного товариства "Запорізький оліяжиркомбінат", м. Запоріжжя про штрафу в сумі 97 759,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький оліяжиркомбінат" (69014, вул. Харчова, 3, м. Запоріжжя, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79000, вул. Гоголя, 1, м. Львів, ) штраф у сумі 48 879,50 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 466,38 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький оліяжиркомбінат" (69014, вул. Харчова, 3, м. Запоріжжя, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79000, вул. Гоголя, 1, м. Львів, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 613,02 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В.Стойка

Судді Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3