донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.01.2017 справа №24/5009/7976/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

При секретарі Поляковій О.А.

за участю представників сторін:
за участю прокурора: від позивача: від відповідача 1, 3:ОСОБА_4, за посвідченням прокуратура Харків.обл. ОСОБА_5, за довіреністю не зявилися
від відповідача 2: від третіх осіб:ОСОБА_6, за довіреністю не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», м. Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від04.05.2012р.
у справі№ 24/5009/7976/11 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомБердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Фонду державного майна України, м.Київ
до відповідачів: 1. Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області 2.Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», м. Бердянськ Запорізької області 3. Бердянської міської ради Запорізької області, м.Бердянськ Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:1. Комунальне підприємство «Бердянське бюро технічної інвентаризації», м. Бердянськ Запорізької області

треті осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2:2. Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ
3. Федерації профспілок України, м. Київ 4. Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Київ 5. Запорізької обласної ради професійних спілок, м.Запоріжжя 6. Приватне підприємство «Сенді», м. Бердянськ Запорізької області
провизнання недійсними пунктів 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності, визнання права власності на обєкти нерухомого майна за державою Україна в особі Фонду державного майна України та витребування обєктів нерухомого майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачів: Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (правонаступник закритого акціонерного товариства Приазовкурорт), Бердянської міської ради Запорізької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство Бердянське бюро технічної інвентаризації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Приватне акціонерне товариство лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровлення, Федерація профспілок України, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Запорізька обласна рада професійних спілок, про визнання недійсними пунктів 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності, визнання право власності на обєкти нерухомого майна за державою Україна в особі Фонду державного майна України та витребування обєктів нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Господарським судом Запорізької області прийнято рішення від 04.05.2012р. у справі №24/5009/7976/11, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсними пункти 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності.

Визнано право власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на обєкти нерухомого майна Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт за адресою: вулиця Макарова, 3-В, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, Б, В, Ж, Л, Н, О, П, С, прибудов б, б1, б2, навісу У, складів И, К, ангару Г, вбиральні Д та споруд; вулиця Волкова, 20, м.Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, В, В1, Г, Е, Е1, Ж, Ж1, З, З1, прибудов г, г1, е, е1, ж, ж1, з, з1, складу С та споруд; бульвар Центральний, 10, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, сцени Г1, підсобної будівлі В та споруд; вулиця Волкова, 22, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, прибудови а та споруд .

Витребувано із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства Приазовкурорт обєкти нерухомого майна за адресою:

- вулиця Макарова, 3-В, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, Б, В, Ж, Л, Н, О, П, С, прибудов б, б1, б2, навісу У, складів И, К, ангару Г, вбиральні Д та споруд ;

- вулиця Волкова, 20, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, В, В1, Г, Е, Е1, Ж, Ж1, З, З1, прибудов г, г1, е, е1, ж, ж1, з, з1, складу С та споруд

- бульвар Центральний, 10, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, сцени Г1, підсобної будівлі В та споруд;

- вулиця Волкова, 22, м. Бердянськ, Запорізької області, що складається з основної будівлі А, прибудови а та споруд і повернути у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Стягнуто з виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в доход Державного бюджету України 1 609,50 грн. судового збору.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства Приазовкурорт в доход Державного бюджету України 1 609,50 грн. судового збору.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Приазовкурорт» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги. Вважає, що рішення у справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування усіх обставин справи. Зокрема, посилається, що спірне майно не є державною власністю, частина майна взагалі не знаходиться у володіння другого відповідача. Крім того, просять застосувати строк позовної давності.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2012р. відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження по справі № 24/5009/7976/11.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2012р. у справі №24/5009/7976/11 призначено судову будівельно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту,у звязку з чим провадження по справі було зупинено. Згідно висновку комплексної судово-будівельної експертизи надати відповіді на поставлені питання не є можливим.

26.07.2016р. від прокуратури Запорізької області до Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2016р. поновлено апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне підприємство «Сенді».

Розгляд апеляційної скарги відкладався за клопотанням сторін.

Представник заявника апеляційної скарги та представник ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» в судових засіданнях просили рішення по справ скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, надали до Донецького апеляційного господарського суду письмові пояснення щодо початку перебігу строку позовної давності.

В судових засіданнях прокурор та представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили рішення у справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, Фонд державного майна України надав пояснення щодо початку перебігу строку позовної давності.

Представники виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не зявлялися, проте надали клопотання щодо розгляду справи за відсутністю їх представників. Клопотання судом задоволено.

Від Приватного підприємства «Сенді» надійшло клопотання про відкладання розгляду справи, оскільки йому взагалі не було відомо про існування рішення по цій справі. Клопотання задоволено. В подальшому, від ПП «Сенді» надійшли письмові пояснення по справі, в яких просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Бердянське бюро технічної інвентаризації», Федерація профспілок України, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Запорізька обласна рада професійних спілок, в судові засідання не зявилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду у цій справі явка сторін не була визнана обовязковою.

З огляду на вище викладене та приписи ст.101 ГПК України, судова колегія вважає за можливим розглянути справу за участю представників сторін, які зявилися в судове засідання.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, вислухав пояснення представників сторін та прокурора, судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 міністрів СРСР 20.03.1956р. прийнята ОСОБА_7 № 369 Про покращення роботи санаторіїв та будинків відпочинку, за змістом якої постановлено, з метою покращення обслуговування трудящих санаторіями та домами відпочинку, з метою наведення порядку в їх роботі, визнано необхідним зосередити справу управління санаторіями та домами відпочинку у віданні Міністерств охорони союзних республік, вилучивши їх з відання інших міністерств та відомств.

23.04.1960р. Радою Міністрів Української РСР прийнята ОСОБА_7 № 606 Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР, за змістом якої постановлено: - зобовязати Міністерство охорони здоровя УРСР передати до 1 травня 1960 року Українській республіканській ОСОБА_7 профспілок, зокрема, всі діючі госпрозрахункові санаторії загальною кількістю 73 обєкти, 92 будинку відпочинку, 8 санаторних пансіонатів, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР. Передачу у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій постановлено здійснити безоплатно, з усім обладнанням, транспортом, допоміжними підприємствами і підсобними господарствами, спорудами, жилими будинками, земельними ділянками, парками за станом на 1 січня 1960 року, а також асигнуваннями на їх утримання, планами з праці, фондами персональних надбавок, капіталовкладеннями, фондами на всі види матеріалів і лімітами на проектування за планом на 1960 рік, невикористаними централізованими коштами курортного збору і амортизаційного фонду та іншими коштами по балансу на 1 січня 1960 року. Постановлено: Держплану УРСР, Міністерству фінансів УРСР за участю Української республіканської ОСОБА_7 профспілок внести в план і бюджет Української РСР на 1960 рік зміни, що випливають із цієї постанови. До 1 травня 1960 року визначити обсяги капіталовкладень та джерела фінансування на нове будівництво, реконструкцію і благоустрій санаторнокурортних обєктів на 1960 рік, які залишаються у віданні Міністерства охорони здоровя УРСР і які передаються Українській республіканській ОСОБА_7 профспілок.

Додатком № 1 до постанови ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606 затверджений Перелік санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській ОСОБА_7 профспілок Міністерством охорони здоровя УРСР: - Словянське територіальне управління-санаторій Бердянськ, Азов, будинок відпочинку Бердянськ.

Згідно постанови президії Української Республіканської ради профспілок від 10.05.1960р. Про приймання профспілками санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР постановлено для керівництва прийнятими профспілками санаторіями, будинками відпочинку та іншими лікувальними і допоміжними господарствами утворити Українське республіканське курортне управління та територіальні курортні управління.

Таким чином, на виконання ОСОБА_7 Міністрів охорони здоровя УРСР №606 від 23.04.1960р. Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинку відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоровя зобовязане було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторнокурортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно пункту 2 вказаної ОСОБА_7 майно передавалося профспілковим органам у відання .

18.11.1990р. Радою Загальної конференції Професійних спілок СРСР прийнята ОСОБА_7 № 2-1а Про затвердження Договору про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном, відповідно до якого за Федерацією незалежних профспілок України закріплено право власності на майно згідно додатку:..- санаторій Азов (Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Шмідта, 18; рік вводу в експлуатацію - 1966р.); - санаторій Бердянськ (Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Курортна, 79; рік вводу в експлуатацію 1966р.); - санаторій Лазурний (Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Курортна, 79; рік вводу в експлуатацію 1966); - санаторій Приазовє (Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Курортна, 79; рік вводу в експлуатацію - 1966).

Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ОСОБА_7 профспілок України стала ОСОБА_7 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ОСОБА_7 народних депутатів міста Києва №971 від 23.12.1991р. зареєстровано ЗАТ Укрпрофоздоровниця як підприємство, яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, обєднань санаторнокурортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, частка майна Федерації професійних спілок України, переданого у статутний фонд Товариства, становить 92,92 % розміру статутного фонду.

За актом прийманняпередачі майна Федерації незалежних профспілок України у власність Акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця від 24.01.1992р. передано майно, в тому числі санаторії Бердянськ і Азов, а також будинок відпочинку Бердянськ.

20.06.2002р. загальними зборами Закритого акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця прийнято рішення № 2/6 Про створення закритого акціонерного товариства Приазовкурорт. Вирішено: Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця виступити засновником Закритого акціонерного товариства Приазовкурорт, реорганізувавши шляхом виділення Приазовське Дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, що розташовані за адресою: Україна, м. Бердянськ Запорізької області, вулиця Котляревського, 12/24. Філії Приазовського дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця ліквідувати. Схвалити проекти установчих документів Закритого акціонерного товариства Приазовкурорт та встановити вклад ЗАТ Укрпрофоздоровниця в статутний фонд ЗАТ Приазовкурорт в розмірі статутного фонду реорганізованого Приазовського дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця в сумі 43 485 200 грн.

Відповідно до Акту прийманняпередачі майна майнового комплексу Приазовського дочірнього підприємства, що належить на правах власності ЗАТ Укрпрофоздоровниця у власність Закритому акціонерному товариству Приазовкурорт як внесок до Статутного фонду від 30.10.2002р., ЗАТ лікувальнооздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця передає у власність, як внесок до Статутного фонду, а Уповноважена особа засновників ЗАТ Приазовкурорт ОСОБА_8 приймає у власність, як внесок засновника до Статутного фонду, майно згідно з додатками до акту прийманняпередачі майнового комплексу Приазовського дочірнього підприємства, яке розташоване в м. Бердянськ Запорізької області, вартість 43 485 200 грн., а саме: - санаторій Азов, санаторій Бердянськ, санаторій Лазурний, санаторій Приазовє, автотранспортна база, комбінат комунальних господарств Курорт, комбінат курортних послуг Відпочинок.

15 травня 2003р. Виконавчим комітетом Бердянської міської ради прийнято рішення №254 Про оформлення права власності, яким вирішено відповідно до:

- п. 5.4 оформити право власності на обєкти нерухомості за Закритим акціонерним товариством Приазовкурорт (балансоутримувач автотранспортна база) на комплекс будівель та споруд по вулиці Макарова, 3-В, що складається з основних будівель А, Б, В, Ж, Л, Н, О, П, С, прибудов б, б1, б2, навісу У, складів И, К, ангару Г, вбиральні Д та споруд.

Підстава: лист ЗАТ Приазовкурорт від 12.02.2003р. № 08/109, рішення зборів акціонерів ЗАТ Укрпрофоздоровниця від 20.06.2002р., рішення установчих зборів ЗАТ Приазовкурорт від 31.10.2002р. №1/1, акт прийняттяпередачі від 30.10.2002р., розпорядження міського голови про надання згоди на розміщення філій від 03.04.2000р. №223-р;

- п. 5.5 оформити право власності за Закритим акціонерним товариством Приазовкурорт (балансоутримувач санаторій Лазурний) на: комплекс будівель та споруд по вулиці Волкова вулиці Котляревського, 24/12, що складається з основних будівель А, А1, Б, Б1, В, Г, Д, Е, Е1, Е2, Е3, З, К, Л, М, Н, О, П, Р, Т, Ю, прибудов а, б, б1, г, д, к, н, н1, н2, п, п1, складу Ж та споруд; комплекс будівель та споруд по вулиці Жовтневій, 52, що складається з основних будівель Б, Е, К, Ж, Г, Ц, В, В1, Т, Н, терас к1, к2, к3, к4, котельні З, навісів И, Л, Н1, майстерні Х, ізоляторів О, О1, пральні П, складів У, Р, Ш, Д, С та споруд.

Підстава: лист ЗАТ Приазовкурорт від 12.02.2003р. № 08/109, рішення зборів акціонерів ЗАТ Укрпрофоздоровниця від 20.06.2002р., рішення установчих зборів ЗАТ Приазовкурорт від 31.10.2002р. № 1/1, акт прийняттяпередачі від 30.10.2002р.;

п. 5.6 оформити право власності за Закритим акціонерним товариством Приазовкурорт (балансоутримувач санаторій Приазовя) на: комплекс будівель та споруд по вулиці Волкова, 20, що складається з основних будівель А, В, В1, Г, Е, Е1, Ж, Ж1, З, З1, прибудов г, г1, е, е1, ж, ж1, з, з1, складу С та споруд; будівлю по бульвару Центральному, 4, що складається з основних будівель А, Б, сцени В та споруд; комплекс будівель та споруд по бульвару Центральному, 10, що складається з основної будівлі А, сцени Г1, підсобної будівлі В та споруд .

Підстава: лист ЗАТ Приазовкурорт від 12.02.2003р. № 08/109, рішення зборів акціонерів ЗАТ Укрпрофоздоровниця від 20.06.2002р., рішення установчих зборів ЗАТ Приазовкурорт від 31.10.2002р. № 1/1, акт прийняттяпередачі від 30.10.2002р.;

-п. 5.7 оформити право власності за Закритим акціонерним товариством (балансоутримувач - санаторій Азов) на: комплекс будівель та споруд по вулиці Макарова, 61, що складається з основних будівель А, А1, А2, А3, прибудови а, сторожки Б та споруд; комплекс будівель та споруд по вулиці Шмідта, 18, що складається з основних будівель А, А1, Б, Б1, прибудов а, а1, б та споруд; комплекс будівель та споруд по вулиці Урицького вулиці Шмідта, 1/2, що складається з основних будівель А, Б, Б1, Б2, прибудови б, складів И, Н, О, гаража Л, гаражаскладу К та споруд.

Підстава: лист ЗАТ Приазовкурорт від 12.02.2003р. № 08/109, рішення зборів акціонерів ЗАТ Укрпрофоздоровниця від 20.06.2002р., рішення установчих зборів ЗАТ Приазовкурорт від 31.10.2002р. № 1/1, акт прийняттяпередачі від 30.10.2002р.;

- п.5.8 оформити право власності за Закритим акціонерним товариством Приазовкурорт (балансоутримувач - комбінат курортних послуг Відпочинок) на будівлю по вулиці Волкова ,22, що складається з основної будівлі А,прибудови а та споруд.

Підстава: лист ЗАТ Приазовкурорт від 12.02.2003р. № 08/109, рішення зборів акціонерів ЗАТ Укрпрофоздоровниця від 20.06.2002р., рішення установчих зборів ЗАТ Приазовкурорт від 31.10.2002р. № 1/1, акт прийняття-передачі від 30.10.2002р., розпорядження міського голови про надання згоди на розміщення філій від 03.04.2000р. № 223-р.

Приймаючи рішення № 254 від 15.05.2003р. Виконавчий комітет Бердянської міської ради керувався пп. 10 п. б статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, статтею 25 Статуту територіальної громади міста Бердянська, Законом України Про власність, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 28.01.2003р. №66/7387.

Прокурор вважає, що вище зазначене рішення прийнято з порушення норм чинного законодавства, у звязку з чим звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, позовні вимоги прокурора задоволені повністю. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Судова колегія, відповідно до приписів ст.101 ГПК України, повторно розглянула справу і зазначає наступне.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності за державою щодо спірного майна.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як свідчать матеріали справи, відповідачі не вважають спірне майно державною власністю, посилаючись, при цьому, і на позицію Вищого господарського суду України з цього питання, по окремим справам.

В свою чергу, прокурор та позивач, також посилаючись на позицію Вищого господарського суду України, наполягають, що спірне майно є державною власністю.

Розглядаючи зазначену позовну вимогу, колегія суддів бере до уваги правову позицію Верховного суду України, яка зазначена, зокрема, у Висновках Верховного суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч.1 ст.111-16 ГПК України за 1 півріччя 2015р. Спори про право власності та інші речові права (лист Верховного Суду України від 01.01.2016р.).

Так, усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Верховний суд прийшов до висновку, що у зв'язку із законодавчою невизначеністю правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР і з метою його збереження в інтересах громадян України Верховна ОСОБА_7 України ОСОБА_7 від 04.02.1994р. N 3943-XII "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" встановила, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Оскільки спірне майно розташовано на території України й перебувало у віданні профспілок України, таке майно не могло бути відчужено без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України.

Обґрунтовуючи зазначену позицію, Верховний суд зазначив наступне.

Відповідно до постанови ОСОБА_7 Міністрів Української РСР від 23.04.1960р.N 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (далі - постанова N 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії (згідно з додатком до постанови N 606), будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок із метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 постанови N 606 майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

Указом Президії Верховної ОСОБА_7 України від 30.08.1991р. N1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10.09.1991р. № 1540-XII "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

ОСОБА_7 Верховної ОСОБА_7 Української РСР від 29.11.1990р. "Про захист суверенних прав власності Української РСР" N 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської ОСОБА_7 профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ОСОБА_7 народних депутатів міста Києва від 23.12.1991р. N 971 зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому частка майна Федерації професійних спілок України, переданого до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", становить 92,92 % розміру статутного фонду.

Водночас профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

Отже, спірні об'єкти були майновими комплексами громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

За таких обставин на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згодою власника.

ОСОБА_7 Верховної ОСОБА_7 України від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передані тимчасово Фонду державного майна України.

Щодо майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР у зв'язку із законодавчою невизначеністю правонаступників такого майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та з метою його збереження в інтересах громадян України Верховна ОСОБА_7 України ОСОБА_7 від 04.02.1994р. N 3943-XII встановила, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Відповідно до Тимчасового положення про Фонд державного майна України та Закону України "Про Фонд державного майна України", з прийняттям якого наведене положення втратило чинність, Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спірне майно розташовано на території України та перебувало у віданні загальносоюзної громадської організації, а на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" - у державній власності, то таке майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України.

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно було створено до 1990 р. та передано у складі цілісного майнового комплексу другому відповідачу у цій справі.

Зазначена передача відбувалася без згоди держави в особі Фонду державного майна України, а тому спірне майно є державною власністю.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за державою права власності на обєкти нерухомого майна приватного акціонерного товариства Приазовкурорт за адресою: вулиця Макарова, 3-В, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, Б, В, Ж, Л, Н, О, П, С, прибудов б, б1, б2, навісу У, складів И, К», вбиральні Д та споруд; вулиця Волкова, 20, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель А, В, В1, Г, Е, Е1, Ж, Ж1, З, З1, прибудов г, г1, е, е1, ж, ж1, з, з1, складу С та споруд; бульвар Центральний, 10, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, сцени Г1, підсобної будівлі В та споруд; вулиця Волкова, 22, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, прибудови а та споруд підлягають задоволенню.

Твердження відповідачів, що спірне майно після 1990 року було поліпшене або реконструйовано, також не підтверджується відповідними доказами. Крім того, оскільки спірне майно не вибувало з власності держави та було передано профспілкам тільки у видання, то його поліпшення могли здійснюватися лише за згодою власника Фонду державного майна України. Доказів наявності такої згоди матеріали справи не містять, а тому реконструкція або поліпшення спірного майна, не мала наслідком втрати державою права власності на таке майно.

Враховуючи вище викладене, посилання заявника апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором та Фондом державного майна України наявності права власності у держави на спірне майно, судової колегією не можуть бути прийняти до уваги.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на ангар літ Г, то вона не підлягає задоволенню в рамках цієї справи, оскільки спірне майно на час розгляду справи у суді не знаходиться у другого відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.04.2004р., який було підписано між ЗАТ «Приазовкурорт» та Приватним підприємством «Сенді». У звязку з чим, судова колегія вважає, що належним відповідачем за позовними вимогами щодо визнання права власності на ангар літ. Г за державою є Приватне підприємство «Сенді». Про те, при зверненні прокурора з позовом до суду ніякі позовні вимоги ним до ПП «Сенді» не висувалися. Взагалі, справу було розглянуто без залучення зазначеного підприємства.

Що стосується позовної вимоги про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння

2) було викрадено у власника або у особи, якій він передав майно у володіння

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Це речово-правовий позов, що може бути предявлений лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобовязальних правовідносин. Незаконність володіння майном відповідача повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки, законодавство презюмує добросовісне володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до приписів ст. 387 ЦК України під незаконним володінням слід розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави, або правова підстава якого відпала, або правова підстава якого недійсна. Власник може вимагати повернення свого майна за віндикаційним позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно.

З матеріалів справи вбачається, що другий відповідач по справі без відповідної правової підстави незаконно заволодів спірним майном і на час прийняття рішення по справі, частина спірного майна знаходиться саме у другого відповідача.

З огляду на наведене, позовні вимоги щодо витребування майна підлягають задоволенню частково, тільки в частині основних будівель А, Б, В, Ж, Л, Н, О, П, С, прибудов б, б1, б2, навісу У, складів И, К, вбиральні Д та споруд; вулиця Волкова, 20, м. Бердянськ, Запорізька область , що складається з основних будівель А, В, В1, Г, Е, Е1, Ж, Ж1, З, З1, прибудов г, г1, е, е1, ж, ж1, з, з1, складу С та споруд; бульвар Центральний, 10, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, сцени Г1, підсобної будівлі В та споруд; вулиця Волкова, 22, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі А, прибудови а та споруд.

Що стосується позовної вимоги про витребування відносно ангару літ Г, то вона не підлягає задоволенню, оскільки спірне майно на час звернення прокурора до суду та на час прийняття рішення у справі не знаходиться у другого відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.04.2004р., який було підписано між ЗАТ «Приазовкурорт» та Приватним підприємством «Сенді», а тому витребувати зазначене майно саме у другого відповідача неможливо.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними пунктів 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. за своєю правовою суттю є актом ненормативного характеру.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Приписами ст. 13 Конституції України встановлено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування у своїй діяльності керуються нормами Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, встановлює перелік повноважень органів місцевого самоврядування та перелік питань, вирішення яких віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, та види рішень, які приймаються органами місцевого самоврядування за результатами розгляду певних питань віднесених до їх компетенції.

За приписами ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад згідно із ст. 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Статтями 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання.

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 30 цього є Закону визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку.

Так відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в цій галузі віднесені облік та реєстрація відповідно до закону обєктів нерухомого майна незалежно від форми власності.

Таким чином, з аналізу вище наведених норм законодавства. Судом встановлено, що на час винесення Виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області оспорюваного рішення, визначений законом обсяг повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку передбачав здійснення заходів, спрямованих на оформлення права власності на обєкти нерухомого майна за фізичними чи юридичними особами за наявності встановленого діючим на той час законодавством переліку правовстановлюючих документів. Тобто рішення виконавчим комітетом Бердянської міської ради було прийнято в межах його компетенції.

Розглянувши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності» в частині 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 прийнято у межах компетенції та при його прийнятті був дотриманий порядок прийняття даного рішення, який встановлений нормами Конституції України, Законом України "Про місцеве самоврядування".

Про те зазначене рішення в частині оскаржуваних пунктів, порушує права власності держави з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне майно, яке було передано до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», належить до державної власності. ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не набувши на законних підставах права власності на спірне майно, не мало право без згоди Фонду державного майна України передавати спірне майно у власність ЗАТ «Приазовкурорт».

Доказів надання такої згоди матеріали справи не містять.

Оскільки на момент прийняття виконавчим комітетом Бердянської міської ради оскаржуваного рішення спірне нерухоме майно перебувало у державній власності та враховуючи відсутність згоди ФДМУ на передачу його до статутного фонду другого відповідача, судова колегія вважає обґрунтованими доводи прокурора та позивача про порушенням вказаним рішенням інтереси держави.

Відповідно до вимог статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються недійсними в судовому порядку.

Частина 1 ст.16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним рішення, дій чи бездіяльність органу місцевого самоврядування

Частиною 1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги щодо визнання недійсним пунктів 5.4, 5.5, 5.5.1, 5.5.2, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.7.3, 5.8 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 254 від 15.05.2003р. Про оформлення права власності підлягають задоволенню.

Щодо стосується позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор, звертаючись до господарського суду з позовом просив визнати поважними причини непредявлення раніше прокурором даного позову та просив поновити строк позовної давності за цим позовом. За твердженням прокурора про порушення інтересів держави він дізнався у ході прокурорської перевірки на виконання доручення від 04.08.2011р. Генеральної прокуратури України. Відповідні доводи прокурора не суперечать матеріалам справи. Позивач (Фонд державного майна України) з таким клопотанням не звертався, вважаючи, що про порушення своїх прав саме відповідачами по цій справі, він дізнався тільки за наслідками перевірки прокуратури.

ПрАТ «Приазовкурорт» подано клопотання про застосування позовної давності.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку строк позовної давності не застосовується.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 ст.32 цієї Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національному законодавствах держав учасниць Конвенції виконує кілька завдань у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії, пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполучених Королівства).

У ЦК України позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосуванню якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування судом матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час подання позову в даній справі) передбачено право прокурора з метою представництва інтересів держави або громадянина в суді в межах повноважень, визначених в законі звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справи за його участю, тощо.

Згідно з частиною першою четвертою статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовами інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі несе обовязки і користується правами сторони, крім права на укладання мирової угоди.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Як зазначалося в позовній заяві прокурора з даної справи:

- ОСОБА_7 ВРУ від 04.02.1994р. № 3943-ХП «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР визначено, що тимчасово до законодавчого визначення субєктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, останнє є загальнодержавною власністю. Пунктом 3 цієї постанови також передбачено, що до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, ФДМУ здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів),

- згідно зі статтею 1 Тимчасового положення про ФДМУ затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992р. названий фонд здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Відтак, на думку прокурора, власником спірного майна на момент видання спірного розпорядження була держава в особі ФДМУ, який визначено позивачем у цій справі. Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який на думку прокурора мав відповідні повноваження щодо спірного майна, то й перебіг позовної давності мав розпочатися з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган, а не прокурор.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 13.04.2016р. № 907/238/15. В іншій постанові від 22.04.2015р. № 916/2122/13 Верховний суд також навів правовий висновок, згідно з яким за змістом частини першої другої, четвертої статті 29 ГПК України, ст.261 ЦК України в разі звернення прокурора в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції держави в у спірних правовідносинах, позовна давність повинна обраховуватися із дати, коли саме позивачу (яким є орган в інтересах якого звернувся до суду прокурор) стало відомо про порушення його права, а не з моменту коли про порушене право стало відомо прокурору.

За приписами ГПК України:

- при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховую висновки Верховного суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 -16 цього Кодексу (частина третя ст.82 ГПК України),

- висновок щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (частина перша статті 111- 28 ГПК України).

У підпункті 4.1. пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» також зазначено, що якщо у передбачених законом випадках з позовами до господарського суду звертається прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

При встановленні початку перебігу строку позовної давності для позивача по цій справі (Фонд державного майна України) та наявності або відсутності поважних причин, його пропуску судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з тексту позовної заяви прокурор та позивач (який є власником спірного майна) просять суд визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, визнати право власності за державою та витребувати спірне майно із чужого незаконного володіння.

Позов подано 16 грудня 2011 року (згідно поштового штемпелю на конверті).

Відповідно до приписів п.4 ст.268 ЦК України, який був чинним на момент звернення до суду з зазначеним позовом, строк позовної давності не застосовувався до вимог, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право.

В подальшому, зазначений пункт було виключено, проте, згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4176-VІ «Про внесення змін до деяких законів України про вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Як зазначалося вище, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яке є правовим актом органу місцевого самоврядування, порушує права власності держави на спірні обєкти нерухомості.

Згідно із частинами першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, яки виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності

До правовідносин, які виникли під час дії нормативного правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність але якщо права і обовязки зберігалися і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства. Проте, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави. Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинно ставитися під сумнів сталість цивільного обороту, підтримують яку норми про позовну давність. Тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів, як субєкта владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які предявлені від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коди держава в особі її органів як субєкта владних повноважень довідалась або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів (постанова ВСУ від 16.09.2015р.).

Судова колегія також приходить до висновку, що в даному випадку, Фондом державного майна України не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушене право саме з боку відповідачів у цій справі (ПрАТ Приазовкурорт» та виконавчий комітет Бердянської міської ради) він дізнався лише після проведення у 2011 році прокуратурою відповідної перевірки.

Зазначене ґрунтується на наступному.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач (ФДМУ) дійсно був обізнаний саме з моменту прийняття виконавчим комітетом Бердянської міської ради спірного рішення, що спірне майно знаходиться у статутному капіталі ПрАТ «Приазовкурорт». Документами справи також не підтверджується, що про передачу спірного майна саме до статутного капіталу ПрАТ «Приазовкурорт» Фонд державного майна України дізнався раніше 2011 року (час перевірки, яку проводила прокуратура). Доводи відповідача, що позивач Фонд державного майна України про порушення свого права дізнався ще у 1997 році під час звернення Фонду до суду з позовом до АТ «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним установчих документів саме з тих підстав, що до статутного фонду відповідача було передано основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, що є у державній власності, а тому позивач безумовно знав про порушення права власності держави на спірне майно, не можуть бути прийняти судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Так, під час розгляду справи № 137/7 досліджувалися питання щодо дійсності установчих документів акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» (виключно), а не підстави передачі спірного майна. Таким чином, рішення Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до АТ «Укрпрофоздоровниця» не підтверджує того, що Фонд був обізнаний про факт передачі Федерацією профспілок України до статутного капіталу акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» майна, в тому числі і спірного майна.

Вказаним рішенням було встановлено формальну відповідність установчих документів акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» вимогам Закону України «Про господарські товариства» та Закону України «Про підприємництво». Зазначеним рішенням не визнавалося право власності акціонерного товариства на майно, що знаходиться в його користуванні та більше того, не встановлювався перелік такого майна.

Крім того, передача майна у відання Української республіканської ради профспілок жодним чином не мала наслідком зміни форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Таким чином, твердження відповідача, що Фонду стало відомо про порушення свого права з боку відповідачів, ще у 1997 року не відповідає дійсності.

Про наявність рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради, яке оскаржується по цій справі, у 1997 році Фонд взагалі не міг знати, оскільки це рішення прийнято пізніше ніж відбувався розгляд справи № 137/7, а тому не могло бути предметом дослідження у справі № 137/7, так само як і набуття права власності на спірне майно з боку ПрАТ «Приазовкурорт».

Згідно письмових пояснень Фонду державного майна України, з метою виконання завдань, передбачених ч.2 ст.4 Закону України «Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володіння Федерації профспілок України», відповідно до наказу Фонду державного майна України від 11.06.2007р. № 910, було створено регіональні робочі комісії, яким доручено, зокрема провести інвентаризацію нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, які перебувають у володінні Федерації профспілок України. Ключевим питанням при проведенні вказаної інвентаризації та основою для ефективної роботи комісії було складання переліку нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, які перебувають у володінні Федерації профспілок України.

Про те зазначений вище наказ було скасовано постановою Окружного адміністративного суду України міста Києва у справі № 8/3 від 26.09.2007р.

Крім того, Президією Федерації профспілок України 19.07.2007р. було прийнято постанову № П-13-7 «Про загострення ситуації навколо профспілкового майна», пунктом 4 якої заборонено керівництву Федерації профспілок України, всеукраїнським профспілкам, територіальним обєднанням організації профспілок, підприємствам, заснованим Федерацією профспілок України, а також ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», ПрАТ «Укрпрофтур» та іншим субєктам господарювання надавати будь-яку інформацію щодо обєктів профспілкової власності на запити державних органів.

Прийняття вказаної постанови, в свою чергу, унеможливлювало належне виконання Фондом державного майна України проведення інвентаризації майна, яке перебуває у віданні Федерації профспілок та заснованих нею господарських товариств.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що, в даному випадку, строк позовної давності пропущено не було і про своє порушене право саме відповідачами по цій справі він дізнався тільки за наслідками перевірки, яка була проведена прокуратурою.

Твердження представника ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що про порушене право позивач був обізнаний раніше про що свідчить угода взаємодії ФДМУ та ФПУ № 299 від 04.07.2006р., якою передбачено створення спільних груп для проведення інвентаризації обєктів Федерації професійних спілок України не можуть бути прийняти судовою колегією до уваги, оскільки доказів, що зазначені групи було створено та проведення ними відповідної інвентаризації матеріали справи не містять.

Наданий третьою особою ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» до своїх пояснень лист Федерації професійних спілок України (датований червнем 2007р.) на адресу Робочої комісії Кабінету Міністрів України, лише свідчить, що саме Робочій комісії Кабінету Міністрів України було надано матеріали інвентаризації. Про те, встановити, що дані матеріали містили інвентаризацію і спірних обєктів, встановити не можливо.

Неодноразове посилання другого відповідача та третьої особи, на Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходилися у віданні Федерації незалежних профспілок України, до якого входить і спірне майно, який було складено на виконання вимог постанови ВРУ від 11.11.1996р. №461/96-ВР «Про проект ОСОБА_7 Верховної ради України про тлумачення ОСОБА_7 ВРУ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» Фондом державного майна України, не можуть бути прийняти судовою колегією до уваги з наступних підстав.

Зазначений перелік був складений у 1997 році та визначав, перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходилися у віданні Федерації незалежних профспілок України.

Згідно правових висновків Верховного суду України, про що зазначалося вище, передача спірного майна у відання Федерації незалежних профспілок України не призводила до зміни форми власності спірного майна, яке як було так і залишилося державним.

Крім того, Перелік було складено до оформлення права власності на спірне майно за другим відповідачем та до прийняття оскаржуваного рішення, а тому не може бути доказом, що позивач мав можливість дізнатися про порушене право у 1996-1997р, оскільки порушення прав позивача з боку відповідачів у цій справі відбулося значно пізніше.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку, строк позовної давності пропущено не було.

Доводи другого відповідача про правомірність набуття права власності на спірні обєкти нерухомості Федерацією незалежних профспілок України та законне розпорядження ними шляхом внесення до статутного капіталу створеного ЗАТ «Приазовкурорт» спростовується вищевикладеним.

Відповідно до приписів ст.104 ГПК України підставами для зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В даному випадку, приймаючи рішення по справі, місцевий господарський суд не врахував, що частина спірного майна знаходиться у іншої юридичної особи, яка не була залучена до справи.

З огляду на наведене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення по справі скасуванню в частині визнання за державою права власності та витребування майна, яке на час прийняття рішення у справі належало ПП «Сенді», а саме: обєктів нерухомого майна за адресою: вулиця Макарова, 3-В, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з ангару Г.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», м.Бердянськ Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області у справі №24/5009/7976/11 від 04.05.2012р. - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області у справі № 24/5009/7976/11 від 04.05.2012р. скасувати в частині визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства Приазовкурорт обєктів нерухомого майна за адресою: вулиця Макарова, 3-В, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з ангару Г.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за державою та витребування із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства Приазовкурорт обєктів нерухомого майна за адресою: вулиця Макарова, 3-В, м.Бердянськ, Запорізька область, що складається з ангару Г.

В іншій частині рішення по справі залишити без змін.

ОСОБА_7 може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3

Надруковано: 15 прим.

1 позивачу

1 прокурору

1 прокур.Харків.обл.

3 відповідачам

6 третім особам

1. у справу

1. ГСЗО

1. ДАГС