РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Справа № 906/512/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Тимошенко О.М. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.16р. у справі № 906/512/16

за позовом Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради

до відповідача ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради

про стягнення 481554,87 грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 р. у справі №906/512/16 (суддя Гансецький В.П.) позов Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради до ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради про стягнення 481554,87 грн. задоволено повністю.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 р. у справі №906/512/16 відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 року по справі №906/512/16 повністю та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунальному підприємству "Житомирводоканал" Житомирської міської ради у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради посилається на ту обставину, що господарський суд Житомирської області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Мотивуючи свої доводи, апелянт зазначає, що Акт звірки розрахунків за воду та каналізацію станом на 01.04.2016 р. та копії актів послуг каналізації не відповідають вимогам, які ставляться до первинних документів, що фіксують та підтверджують господарські операції згідно норм чинного законодавства. Подані позивачем докази, зокрема акти наданих послуг, на яких ґрунтуються позовні вимоги як первинні документи не містять всіх необхідних реквізитів, обовязкових для оформлення цих документів.

Враховуючи вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку щодо порядку складання та оформлення повноважними особами первинних документів, відповідач не визнає вказані акти послуг каналізації як первинний документ бухгалтерського обліку.

Оскільки подані позивачем документи є неналежно оформленими, відповідач вважає, що відсутні підстави для оплати послуг позивача на підставі вказаних первинних документів, які не відповідають вимогам вищенаведених нормативно-правових актів, що не взяв до уваги суд 1-ї інстанції при розгляді даної справи.

Крім того скаржник, зазначає, що укладені між сторонами договори 3/14 від 25.12.2013 р. та № 223 від жовтня 2014 р. не містять всіх істотних умов передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, встановлені в пунктах 3, 4, 5, 7 частини 1 вказаного Закону; при їх укладені не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, що мають міститися в договорі, а тому згідно частини 8 статті 181 ГК України такі договори вважаються не укладеними.

Згідно норм Закону позивачем не доведено, що відповідач є власником або балансоутримувачем відповідного нерухомого майна і має оплачувати послуги надані навчальним закладам. Разом з тим, апелянт зазначає, що ОСОБА_2 освіти є бюджетною установою і в повному обсязі оплачувало послуги надані позивачем відповідно до укладених договорів у 2014 -2016 році. В межах бюджетних асигнувань на 2014 рік взяті фінансові зобовязання відповідно до договорів від 25.12.2013 р., 10.10.2014 р. № 89/14-УО було виконано у повному обсязі.

Безпідставне стягнення з управління освіти плати за послуги, обсяг і вартість яких не було включено в укладені договори, буде суперечити вимогам Бюджетного кодексу України. Відповідно відсутні підстави для застосування штрафних санкцій до управління освіти, оскільки відповідач виконав зобовязання, взяті на підставі укладених договорів у повному обсязі.

Також апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_2 освіти обслуговується централізованою бухгалтерією і не має власних рахунків в банківських установах, є органом місцевого самоврядування і фінансується з бюджету. Відповідно участь ОСОБА_2 державної казначейської служби у м. Житомирі Житомирської області у цій справі, враховуючи вимоги Бюджетного кодексу України, на підставі статті 24 ГПК України є обов'язковою, що не взяв до уваги суд першої інстанції при розгляді даної справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 р. прийнято до провадження та призначено до слухання розгляд апеляційної скарги відповідача у справі №906/512/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_3 від 12.09.16 р. у справі №906/512/16 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 р. розгляд апеляційної скарги відповідача у справі №906/512/16 призначено колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Юрчука М.І. судове засідання 02 листопада 2016 року 14:30 год. у справі № 906/512/16 не відбулось.

Відповідно до пункту 9.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, зі змінами, затвердженими рішенням зборів суддів Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 р., сторони у справі були повідомленні про неможливість проведення даного судового засідання; до матеріалів справи долучено відповідну довідку.

Останнім днем строку, встановленого ГПК України для розгляду апеляційної скарги у справі є 14 листопада 2016 р.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Юрчука М.І., враховуючи двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду згідно норм ГПК України, який закінчується 14.11.2016 р. (з урахуванням вихідних днів), відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/512/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2016р. визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 р. прийнято до провадження та призначено до слухання апеляційну скаргу ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.16р. у справі №906/512/16 колегією суддів: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г.

14.09.2016 р. представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні представник Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради - ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.16р. у справі № 906/512/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради у судове засідання апеляційної інстанції не зявився хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існували договірні відносини з приводу надання послуг водовідведення, а саме приймання стічних вод у каналізаційну мережу міста.

Так, 25.12.2013 р. Комунальним підприємством "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (виконавець) та ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради (споживач) укладено договір № 3/14 ПРВ про приймання стічних вод в комунальну каналізацію (водовідведення) (а.с.60-61,77-80, т. І).

В жовтні 2014 року вказаними сторонами - Комунальним підприємством "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (виконавець) та ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради (споживач) було укладено наступний договір № 223 про приймання стічних вод в комунальну каналізацію (водовідведення) (а.с. 13-16, т.І), строк дії якого закінчувався 31.12.2014р.

В подальшому у 2015-2016 р. сторонами укладалися договори для надання відповідних послуг КП "Житомирводоканал": договір № 3/15 ПРВ № 223 від 12.01.2015 р. про приймання стічних вод в комунальну каналізацію (водовідведення) (а.с. 17-18, т.І); додаткова угода №1/15 до договору № 3/15ПРВ від 12.01.15 р.(без підпису сторони позивача, а.с. 19-20, т.І); договір № 3/16 ПРВ про відпуск води з комунального водопроводу (водопостачання) від 29.01.2016 р. (а.с. 29-31, т.І); договір № 4/16 ПРВ про приймання стічних вод в комунальну каналізацію (водовідведення) від 29.01.2016 р. (а.с. 32-35, т.І). За умовами цих договорів виконавець приймає від споживача в комунальну каналізаційну систему міста Житомира стоки з подальшим їх очищенням, останній же зобовязаний своєчасно оплачувати отримані послуги з водовідведення. Послуги надаються закладам освіти та виховним закладам, які знаходяться на території міста Житомира, належать до закладів комунальної форми власності і фінансуються за рахунок коштів місцевого бюджету. Від імені та в інтересах цих установ у спірних правовідносинах діє орган управління ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради.

У звязку з неналежними виконанням споживачем ОСОБА_2 освіти своїх зобовязань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, виконавець послуг КП "Житомирводоканал" 20.05.2016 р. звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради 266186,26 грн. боргу за надані послуги, 62999,45 грн. пені, 13118,85 грн. 3 % річних, 139250,31 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.05.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 906/512/16, 08.07.2016 р. позивачем КП "Житомирводоканал" подано до суду заяву від 06.07.2016 р., в якій надано уточнення стосовно підстав позову і визначено, що заборгованість у сумі 266186,26 грн. утворилася внаслідок невиконання відповідачем договорів № 3/14 від 25.12.2013 р. та № 233 від жовтня 2014 р. (а.с. 230-231, т. І). Оскільки заява про уточнення підстав позову подана у відповідності до ч. 4 статті 22 ГПК України, позовні вимоги КП "Житомирводоканал" розглядалися судом першої інстанції з урахуванням поданої зави.

Дослідивши зміст договорів № 3/14 від 25.12.2013 р. та № 233 від жовтня 2014 р., укладених між позивачем та відповідачем, та проаналізувавши умови, узгоджені сторонами у наведених договорах, апеляційний суд зазначає.

Так, згідно пункту 1.1 договорів передбачено, що виконавець зобов'язується приймати від споживача стічні води (водовідведення) у комунальну каналізаційну систему міста Житомира ДК 016-10 код 37.00.1 Послуги каналізаційні.

Відповідно до пункту 1.2 договору № 3/14 від 25.12.2013 р., споживач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі на умовах даного договору оплачувати надані йому виконавцем послуги водовідведення за встановленими тарифами згідно виставлених рахунків.

Аналогічно пунктом 1.2 договору № 233 від жовтня 2014 р., передбачається, що споживач прийняв на себе обовязок своєчасно і в повному обсязі на умовах даного договору оплачувати надані йому виконавцем послуги водовідведення за встановленими тарифами згідно актів виконаних робіт.

Згідно пунктів 1.3, 1.4 договору № 3/14 від 25.12.2013 р., загальний об'єм водовідведення становить 225071 куб. м/рік. Загальна ціна договору становить 891281,16 грн. в т.ч. ПДВ.

Пунктами 1.3, 1.4 договору № 233 від жовтня 2014 р., визначено, що загальний об'єм водовідведення становить 45835 куб. м/рік. Загальна ціна договору становить 259426,10 грн. в т.ч. ПДВ. 43237,68 грн.

Відповідно до пункту 3.3, який є однаковим для обох договорів, середньорічний об'єм стічних вод (водовідведення), що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживача або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживача, у мережі водовідведення виконавця, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається згідно пунктів 4.10-4.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008 р. (із змінами та доповненнями).

Виконавець зобов'язаний забезпечити приймання стічних вод (водовідведення) від споживача з концентрацією забруднюючих речовин, які не перевищують гранично допустимі норми, згідно "Правил прийому стічних вод підприємств в каналізаційну систему м. Житомира" в обсязі встановленого ліміту (пункт 4.1, 4.1.1 договору № 233 від жовтня 2014 р.) та встановленого ліміту від трубопроводів господарського-побутових потреб 300000 куб.м/рік 25000 куб.м/місяць (а) пункт 4.1, 4.1.1 договору № 3/14 від 25.12.2013 р.)

Відповідно до пункту 6.1 договору № 3/14 від 25.12.2013 р., розрахунок за прийняті стічні води (водовідведення) проводиться, згідно показаннями засобів обліку за рахунком відповідно затвердженим тарифом 3,79 грн. за 1 куб. м. прийнятих стічних вод (водовідведення). У разі змін тарифів діючих на час укладення цього договору, оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору.

Розрахунок за воду проводиться, згідно з показаннями засобів по актам виконаних робіт відповідно до затвердженим тарифам. Зміна тарифів може відбуватися відповідно до чинного законодавства України (пункт 6.1 № 233 від жовтня 2014 р.).

Згідно пунктів 6.7 обох договорів, розрахунковий період за послуги виконавця встановлюється в один календарний місяць, з першого календарного дня по останній календарний день місяця, в якому споживач користувався послугами виконавця.

Відповідно до пунктів 6.9 договорів, споживач сплачує виконавцю також вартість поверхневих стічних вод згідно пункту 3.5 даного договору за тарифом за послуги з водовідведення, затвердженим уповноваженим органом. Загальна кількість таких стічних вод визначається розрахунковим методом відповідно до території споживача, за нормами ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових вод з території міст і промислових підприємств" та даними гідрометеослужби.

Позивача у заяві від 06.07.2016 р. № 25/883 (а.с.230-231, т.І) стверджує, що відповідач в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року отримував послуги з водопостачання, водовідведення та приймання стічних (ливневих) вод у комунальну каналізацію, які оплачував лише частково, зокрема, послуги з водопостачання та водовідведення оплачував повністю, а послуги з приймання стічних (ливневих) вод у комунальну каналізацію - не оплачував.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань згідно договору утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день прийняття рішення у справі становить в загальній сумі 266 186,26 грн. за приймання стічних вод в комунальну каналізацію згідно договорів № 3/14 ПРВ від 25.12.2013 р. та № 223 від жовтня 2014 р., що підтверджується Актом №223 від квітня 2014 року, Актом №223 від липня 2014 року, Актом №223 від 10 жовтня 2014 року, Актом №223 від січня 2015 року та іншими матеріалами справи.

23.10.2015 р. позивач надіслав відповідачу претензію №1/1137 про сплату заборгованості, яку відповідач отримав 26.10.2016 р..

24.11.2015 р. відповідач надіслав відповідь на претензію, в якій зазначив, що до предявленої претензії не додано розрахунок, що обґрунтовує заявлену заборгованість. Відтак, відповідач просив в термін до 03.12.2015 р. надати документи, що підтверджують вимоги, предявлені у претензії від 23.10.2015 р. №1/1137.

18.04.2016 р. позивач повторно надіслав відповідачу претензію №25/525 про сплату заборгованості, яку відповідач отримав 20.04.2016 р.

18.05.2016 р. відповідач надіслав відповідь на претензію, в якій зазначив, що до предявленої претензії не додано розрахунок, що обґрунтовує заявлену заборгованість. Відтак, відповідач просив в термін до 26.05.2016 р. надати документи, що підтверджують вимоги висунуті у претензії від 18.04.2016 р. №25/525. Таким чином, зі змісту претензії вбачається , що відповідач не заперечував наявність боргу, проте не погоджувався з його розміром.

Колегія суддів апеляційного суду, надавши оцінку наявним у справі доказам, врахувавши надані сторонами пояснення та застосувавши відповідні положення законодавства, прийшла до висновку про часткову невідповідність висновків господарського суду обставинам справи.

Спірні правовідносини виникли з договірних зобовязань сторін у сфері господарської діяльності з надання комунальних послуг. Правове регулювання відносин у цій сфері здійснюється як положеннями Цивільного та Господарського кодексів, так і спеціальним законодавством , зокрема, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, нормативно-правовими актами, затвердженими наказами Національної комісії , що здійснює регулювання цих відносин.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

В даному випадку зобов'язання виникли з договору про надання послуг водовідведення.

За правилами укладання договорів про надання комунальних послуг відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такий договір містить певні істотні умови та є чинним з моменту його укладення. Такими істотними умовами є, крім іншого , вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг та порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 903 ЦК України)

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 7 статті 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Позивачем до матеріалів справи надано складені ним розрахунки кількості стічних вод, що потрапляє у каналізаційні мережі через зливоприймачі та колодязі у період дощів та сніготанення за січень грудень 2014 року, довідки Житомирського обласного центру з гідрометеорології за 2014 рік та акти про надання послуг у 2014 році з відведення стічних вод 3 223 від 04.2014, 07.2014, 10.2014 та 01.2015. В порядку, визначеному за п. 3.3. договору визначено обєм стічних вод та відповідно до п. 1.4, 6.1 визначено вартість наданої послуги у розмірі 266186,26 грн.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих відповідачем послуг, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку, що основний борг в сумі 266186,26 грн. визначений позивачем цілком обґрунтовано, а відтак правильно стягнутий судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять переконливих міркувань, що підтверджуються належними доказами, які б спростовували заявлену позивачем суму основного боргу в розмірі 266186,26 грн. Посилання апелянта на недоліки у оформленні актів про надання послуг апеляційних суд відхиляє, з огляду на наступне.

Апелянт посилається на те, що надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку не відповідають вимогам, які ставляться до них відповідно до положень законодавства, зокрема Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №8 від 24.05.95р.

Оцінюючи вказане апелянтом, колегія суддів не вважає ці доводи такими, що спростовують наявність боргу відповідача за надані послуги, оскільки за своєю специфікою послуга з приймання стічних вод до комунальної системи каналізації надається безперервно у поточному режимі у залежності від тих чи інших атмосферних явищ та погодних умов, а відтак немає підстав вважати, що така послуга не була надана або надавалась у неповному обсязі. Крім того, протягом спірного періоду не надходило заяв споживача послуг про неможливість її отримання внаслідок неналежного функціонування системи каналізації або з інших причин. Таким чином, виходячи з узгоджених у договорах умов надання та споживання послуг, колегія суддів прийшла до висновку, що недоліки у документальному оформленні не спростовують обставин, встановлених судом, і впливають на висновки суду першої інстанції про наявність боргу.

Крім суми основного боргу, за неналежне та несвоєчасне виконання зобовязань позивач нарахував та заявив до стягнення 62999,45 грн. пені, 13118,85 грн. 3 % річних, 139250,31 грн. інфляційних нарахувань.

Досліджуючи підстави заявлених до стягнення нарахувань, апеляційний суд вбачає, що позовні вимоги у цій частині задоволені судом з помилково. Вбачається, що судом першої інстанції не у повному обсязі надано оцінку умовам договорів, які діяли у спірний період, а також не надано належної юридичної оцінки при визначенні періоду прострочення виконання зобовязань з оплати боргу.

Відомо, що статтею 610 ЦК України установлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Оцінка умов договорів № 3/14 від 25.12.2013 р. та № 233 від жовтня 2014 р., зокрема тих положень, які встановлюють порядок та строки проведення розрахунків, свідчить про відсутність встановлених строків розрахунку, а відтак відсутня можливість встановити за умовами цих договорів період прострочення виконання зобовязання. Оскільки кінцевий час для виконання зобовязання не встановлений, для обрахування періоду прострочення виконання слід застосувати положення частини 2 статті 530 ЦК України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що відповідач 26.10.2015 року отримав претензію позивача №1/1137 від 23.10.2015 року, строк нарахування 3% річних та інфляційних втрат має починатись з 02.11.2015 року, що не було враховано судом першої інстанції. Відтак, здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 3938,10 грн. 3 % річних та 21042,22 грн. грн., інфляційних втрат. В позові в частині стягнення 9 180,75 грн. 3% річних та 118 208,09 грн. слід відмовити.

Що стосується питання про стягнення пені, апеляційний суд зазначає.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частин 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд першої інстанції помилково застосував до спірних відносин положення пункту 7.2 договору № 3/15 ПРВ № 223 від 12.01.2015 р. та пп.7.3 договору № 3/16 ПРВ від 29.01.2016 р. яким передбачено, що за прострочення договірних зобов'язань споживач сплачує пеню у розмірі 0,5 % але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за весь період прострочення, не врахувавши, що ці положення не можуть бути застосовані до спірного періоду, а саме до правовідносин сторін у 2014 році.

У цей період правовідносини сторін регулювались договорами № 3/14 від 25.12.2013 р. та №233 від жовтня 2014 р., строк дії останнього з них закінчився 31.12.2014. Умовами цих договорів відповідальність за неналежне виконання зобовязання у вигляді пені не передбачена, а тому суд не мав підстав для її стягнення. За таких обставин апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про стягнення 62999,45 грн. пені помилковим, у цій частині позову необхідно відмовити.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 р. не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом, а висновки суду частково не відповідають тим обставинам, які було встановлено.

За таких обставин, враховуючи положення статті 104 ГПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.2016 р. у справі №906/512/16 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати частково. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє пропорційно з урахуванням положень ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105,109,110 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 18.07.16р. у справі №906/512/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Житомирської області скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позов Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради про стягнення з ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради 481 554,87 грн. заборгованості, з яких 266186,26 грн. борг за приймання стічних вод, 62 999,45 грн. пені, 13 118,85 грн. 3% річних, 139 250,31 грн. інфляційних нарахувань задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.В.Бердичівська 7, ідентифікаційний код 02143235) на користь Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (10005, м.Житомир, вул.Черхяховського 120, ідентифікаційний код 03344065) - 266 186,26 грн. боргу за приймання стічних вод в комунальну каналізацію, 3938,10 грн. 3% річних, 21 042,22 грн. інфляційних нарахувань.

Стягнути з ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.В.Бердичівська 7, ідентифікаційний код 02143235) на користь Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (10005, м.Житомир, вул.Черхяховського, 120, ідентифікаційний код 03344065) 4367,50 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (10005, м.Житомир, вул.Черняховського, 120, ідентифікаційний код 03344065) на користь ОСОБА_2 освіти Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул. В.Бердичівська, 7, ідентифікаційний код 02143235) 4804,25 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

Справу №906/512/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.