РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Справа № 913/1395/16

Провадження №1пд/913/1395/16

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання помічника судді Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля, м. Павлоград Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства Луганський завод гірничого машинобудування, смт Катеринівка, м. Луганськ про визнання такими, що припинилися зобов'язання за договором.

У засіданні брали участь:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність № ББУ/ПУ423/СЛ/16 від 06.12.2016, паспорт серії АЕ № 226347;

Від відповідача ОСОБА_2, НОМЕР_1, довіреність № 2/017-28 від 14.11.2016.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Луганський завод гірничого машинобудування» (далі ПАТ «Луганськгірмаш), в обґрунтування якого зазначено, що 13.01.2014 між сторонами було укладено договір поставки № 422-ПУ. 14.05.2014 та 19.05.2014 до вказаного договору сторони уклали пять специфікацій, у пунктах 2, 3 яких зазначено порядок, строк та умови розрахунку за поставлену продукцію. Посилаючись на те, що зазначений у пункті 2 специфікацій порядок та строк розрахунку за отриманий товар слід вважати попередньою домовленістю сторін про внесення змін до основного договору, укладеному між сторонами, позивач вказує, що на ці правовідносини розповсюджуються вимоги ст.182 Господарського кодексу України і така попередня домовленість повинна бути реалізована сторонами у строк, визначений ст.188 Господарського кодексу України. А, оскільки додаткова угода на підставі попередньої домовленості за п.п.2, 3 специфікацій між сторонами укладена не була, вказані обставини, на думку позивача, є підставою для визнання припиненим зобов'язання, встановленого попереднім договором на підставі ст. 635 Цивільного кодексу України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати такими, що припинилися зобовязання за п.2 специфікацій від 14.05.2014 на суму 272320 грн.; на суму 430580 грн.; на суму 337924 грн.; на суму 272320 грн. та від 19.05.2014 на суму 676271,71 грн. в редакції тексту: «розрахунки за поставлену продукцію за специфікацією здійснюються покупцем, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів протягом пяти робочих днів з 90 календарного дня від дати поставки на підставі отриманого покупцем рахунку за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця». Визнати такими, що припинилися зобовязання за п.3 специфікацій від 14.05.2014 на суму 272320 грн.; 430580 грн.; 337924 грн.; 272320 грн.; та від 19.05.2014 на суму 676271 грн. 71 коп. в редакції по тексту: «умови поставки «EXW (Інкотермс 2000, м. Луганськ, с. Ювілейний, вул. Бондаренко, 5, склад ПАТ «Луганськгірмаш).

Вказану позовну заяву 27.12.2016 розподілено судді Зюбановій Н.М. відповідно до вимог ст.2-1 ГПК України.

27.12.2016 ухвалою судді Господарського суду Луганської області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.01.2017.

Відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 5.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Господарському суді Луганської області 06.01.2017 було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 913/1395/16. За протоколом повторного авторозподілу від 06.01.2017 головуючим по справі визначено суддю Тацій О.В.

10.01.2017 розгляд справи було відкладено на 24.01.2017 у звязку з неявкою представника позивача у судове засідання та ненадання сторонами витребуваних судом доказів.

В судому засідання 24.01.2017 представник позивача позовові вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, подав відзив на позовну заяву (вх. № 45/17 від 10.01.2017), в якому просив відмовити ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на необґрунтованість посилання позивачем на норми ст.188 Господарського кодексу України та ст.654 Цивільного кодексу України, оскільки специфікації до основного договору поставки є складовими частинами договору, а не змінами до нього, що безпосередньо випливає із тексту основного зобовязання та додаткової угоди до договору від 29.04.2014.

Представник позивача подав відзив на заперечення відповідача (зареєстровано 24.01.2017, вх. № 526/17), в якому просив не враховувати викладену позицію відповідача при винесенні рішення по суті спору.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 13.01.2014 між покупцем ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та постачальником ПАТ «Луганський завод гірничого машинобудування» було укладено договір, відповідно до якого останній зобовязався поставити у власність покупцю продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, строки, за ціною та якісними показниками, які погоджені сторонами в цьому договорі та специфікаціями, які є невідємною частиною до цього договору (а.с. 22).

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Предмет, кількість і асортимент поставки визначений статтею 266 Господарського кодексу України. Так, за вказаною нормою права предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

14.05.2015 між сторонами було укладено специфікації до договору № 422-ПУ від 13.01.2014, а саме: специфікація на суму 272320 грн.; специфікація на суму 430580 грн.; специфікація на суму 271320 грн.; специфікація на суму 337924 грн. 19.05.2014 сторони уклали специфікацію до вказаного вище договору на загальну суму 676271 грн. 71 коп. (а.с.24-28).

У пункті 2 зазначених специфікацій до договору № 422-ПУ від 13.01.2014 вказано, що розрахунки за постачальну продукцію за специфікацією здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів протягом пяти робочих днів з 90 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» посилається на те, що кожна із укладених між сторонами специфікацій до договору поставки є попереднім договором, а самі специфікації змінами до договору, а тому на вказані правовідносини розповсюджуються положення ст.182 Господарського кодексу України та ст.635 Цивільного кодексу України.

Проте, дане твердження позивача не є обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як встановлено ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.5 ст.182 Господарського кодексу України).

Укладеним між сторонами договором № 422-ПУ від 13.01.2014 передбачен6о, що асортимент, строки, ціну та якісні характеристики продукції, яка підлягає поставці узгоджуються сторонами як в договорі так і в специфікаціях, які є невідємною частиною до цього договору. Якість і комплектування кожного виду продукції, що підлягає поставці, повинні відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами договору. Продукція, яка поставляється за цим договором, повинна бути новою, якщо інше не обумовлено у специфікаціях до цього договору. Номера та індекси стандартів, технічних умов та/або іншої документації, якому повинна відповідати якість продукції, що підлягає поставці, вказується постачальником у специфікаціях до договору (а.с.17).

Таким чином, із умов укладеного між сторонами договору поставки від 13.01.2014 та специфікацій, які містяться в матеріалах справи вбачається, що за своєю суттю та змістом специфікації є складовими частинами договору № 442-ПУ, а не змінами до нього чи попередніми договорами в розумінні ст.635 Цивільного кодексу України та ст.182 Господарського кодексу України.

Крім того, додатковою угодою до договору № 422-ПУ, яка укладена між сторонами 29.04.2014 (а.с.23) передбачена оплата за поставлену продукцію. Так, у п.5.3.3 вказаної додаткової угоди зазначено, що покупець здійснює оплату за поставлену продукцію по частинах, а саме: 50 % вартості продукції за відповідною специфікацією здійснюється на сьомий календарний день з моменту підписання специфікації. Пунктом 5.3.3.2 додаткової угоди передбачено оплату 50 % вартості продукції за відповідною специфікацією на сорок пятий календарний день з дати поставки відповідної парті продукції (а.с.23).

Вказані умови додаткової угоди, яка підписана сторонами 29.04.2014 повністю відповідають умовам укладеним специфікаціям від 14.05.2014 та 19.05.2014 до договору № 422-ПУ від 13.01.2014.

Пунктом 4.2 договору № 422-ПУ від 13.01.2014 передбачено можливість визначення умов поставки продукції специфікаціями, в якому зокрема зазначено: «у випадках, коли сторони в специфікаціях обумовлюють інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях» (а.с.19).

В самих специфікаціях (п.4) вказується, що специфікація є невідємною частиною договору, набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, складена у двох ідентичних екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному екземпляру кожній із сторін.

Своїми підписами на специфікаціях як позивач, так і відповідач підтвердили згоду з її умовами.

Посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на п.8.2 договору № 422-ПК від 13.01.2014 також не може бути підставою для задоволення позову про визнання зобовязань припиненими, оскільки вказаним пунктом передбачено внесення змін та доповнень до договору за згодою двох сторін та оформлення таких змін додатковою угодою, що є невідємною частиною до цього договору (а.с.21 зворот). Більш того, у зазначеному пункті договору вказано і про те, що специфікації являється невідємною частиною цього договору.

Як встановлено п.3 ст.635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

Позивачем, всупереч вимогам ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля та ПАТ Луганський завод гірничого машинобудування укладалися попередні договори, які б породжували обовязок сторін у певний строк укласти основний договір та, що мали місце обставини ухилення відповідача від укладення основного господарського договору.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.635 Цивільного кодексу України; ст.182 Господарського кодексу України; ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля, м. Павлоград Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства Луганський завод гірничого машинобудування, смт Катеринівка, м. Луганськ відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2017.

Суддя О.В. Тацій