ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа № 921/410/16-г/10

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кордюк Г.Т.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» від 19.09.2016

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.09.2016

у справі № 921/410/16-г/10

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт», м. Тернопіль

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Смиківці, Тернопільська обл.

про повернення коштів в сумі 73000,00 грн.,

представники сторін:

- від позивача - Авдєєнко В.В.,

- від відповідача - ОСОБА_4

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 у даній справі апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Данко Л.С.

У зв'язку зі перебуванням у відпустці судді-члена колегії Данко Л.С. та перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Галушко Н.А., розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 №708 на підставі ст.2-1 ГПК України, п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.2.7.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Львівському апеляційному господарському суді, призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів у справі №921/410/16-г/10, якою визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді ОСОБА_5, Кордюк Г.Т.

У зв'язку зі звільненням судді ОСОБА_5, розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 №44 на підставі ст.2-1 ГПК України, п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.2.7.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Львівському апеляційному господарському суді, призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів у справі №921/410/16-г/10, якою визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Кордюк Г.Т.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.09.2016 у справі № 921/410/16-г/10 (суддя Півторак М.Є.) відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Біоенергопродукт» про стягнення з фізичної особи-підприємця (надалі - ФОП) ОСОБА_2 73000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що між сторонами у даній справі виникли господарські правовідносини із надання послуг. Зважаючи на це, твердження позивача про безпідставність отримання відповідачем спірної суми є помилковим, а посилання на приписи ст. 1212 ЦК України - необґрунтованими.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ТзОВ «Біоенергопродукт» оскаржило його в апеляційному порядку. Скаржник вважає, що між сторонами у даній справі не укладалось жодного договору ні шляхом обміну листами, ні шляхом підписання відповідного тексту договору, а в матеріалах справи відсутні інші документи, які б підтверджували виражену волю позивача на узгодження всіх істотних умов договору (предмет, ціну, строк). Отже, спірна сума коштів була отримана відповідачем без належних на те підстав, а рахунок, на підставі якого було здійснено оплату, містить посилання на договір, який сторонами не укладався. Зазначені обставини вважає підставами для застосування ст.1212 ЦК України.

ФОП ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Відповідач наголосив на тому, що між сторонами була досягнута усна домовленість щодо надання послуг, на виконання якої відповідач направив позивачу рахунок від 08.06.2016 №81. Факт досягнення домовленості підтверджується електронним листуванням між сторонами, здійсненою позивачем оплатою та частковим наданням відповідачем обумовлених сторонами послуг. Зважаючи на це, спірна сума коштів не може вважатись такою, що набута відповідачем без достатньої правової підстави, а отже до спірних відносин не можуть застосовуватись положення ст.1212 ЦК України.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

У червні 2016 року між ТзОВ "Біоенергопродукт" та ФОП ОСОБА_2 тривали перемовини з приводу виконання останнім робіт по зачистці земельної ділянки в селі Куряни Бережанського району Тернопільської області із залученням власної техніки та з приводу укладення між сторонами відповідного договору. Вказана обставина вбачається з роздрукованих аркушів електронних листів (а.с. 21-22, 24-25, 34-35), а також з пояснень обох сторін, наданих в судовому засіданні. При цьому, обидві сторони визнають факт листування між ними за допомогою засобів електронної пошти та не заперечують того, що наявні в матеріалах справи роздруковані аркуші електронних листів були дійсно ними складені та стосуються предмета даного спору.

В ході перемовин відповідач виставив позивачу рахунок №81 від 08.06.2016 (а.с. 12) на оплату товарів (робіт, послуг), а саме: подачі механізмів на об'єкт (позиція 1, 3, 5), послуги екскаватора KOMATSU (позиція 2), послуги КАМАЗ (позиція 4, 6), повернення механізмів на об'єкт (позиція 7). У вказаному рахунку: ФОП ОСОБА_2 визначено як постачальника; ТзОВ «Біоенергопродукт» - як покупця; наведено кількість, одиниці (години, кілометри), ціну відповідних товарів (робіт, послуг), а також загальну їх суму - в розмірі 90272,00 грн. Підставою для виставлення рахунку вказано договір надання послуг №010616.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що сторонами не було досягнуто згоди щодо підписання договору №010616.

ТзОВ "Біоенергопродукт" здійснило часткову оплату рахунку №81 від 08.06.2016, що вбачається з платіжних доручень №97 від 09.06.2016 на суму 50000,00 грн. (а.с. 10) та № 98 від 09.06.2016 на суму 23000,00 грн. (а.с. 11). Призначенням платежу згідно обох платіжних доручень платник вказав послуги спецтехніки згідно з рахунком №81 від 08.06.2016 без ПДВ.

З електронних листів (а.с. 25,34) та усних пояснень сторін вбачається, що відповідач фактично виконав для позивача частину робіт. З тверджень відповідача вбачається, також, що роботи виконувалися в період з 13.06 по 24.06.2016. У зв'язку з незгодою позивача з розрахунками об'ємів виконаних робіт та їх вартістю, останній відмовився підписувати наданий відповідачем акт здачі-приймання робіт (надання послуг).

На думку позивача, непідписання письмового договору свідчить про відсутність згоди сторін щодо всіх істотних умов, у зв'язку з чим авансовий платіж в розмірі 73000,00 грн., який був перерахований ТзОВ "Біоенергопродукт", слід вважати таким, що отриманий ФОП ОСОБА_2 без достатньої правової підстави. Вказані обставини стали підставою для звернення ТзОВ "Біоенергопродукт" до Господарського суду Тернопільської області із позовом про стягнення цих коштів на підставі ст.1212 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

З цієї норми випливає, що обов'язковою умовою для її застосування має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України), зокрема, помилку, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі ст. 509 ЦК України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначалося вище, незважаючи на відсутність підписаного договору, у червні 2016 року позивач здійснив оплату рахунку за послуги спецтехніки, а відповідач частково виконав роботи власною технікою із зачистки земельної ділянки в селі Куряни Бережанського району Тернопільської області, що визнається обома сторонами.

При вирішенні даного спору суд не встановлює обсягу виконаних робіт (кількості годин роботи техніки), оскільки вказана обставина не є предметом дослідження при вирішенні питання наявності підстав для застосування ст.1212 ЦК України.

Виконання відповідачем робіт почалося після часткової оплати зі сторони позивача 73000,00 грн. згідно рахунку №81 від 08.06.2016 (на суму 90272,00 грн.), в якому міститься інформація про найменування постачальника та покупця, зміст послуг, кількість, одиниці та ціну послуг.

Зважаючи на факти: 1) виставлення відповідачем рахунку №81 від 08.06.2016; 2) здійснення позивачем часткової оплати вказаного рахунку; 3) початку надання відповідачем обумовлених сторонами послуг; 4) ведення сторонами переговорів з приводу спірних правовідносин шляхом обміну електронними листами, а також виходячи з положень ст.ст. 173 та 181 ГК України, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що між сторонами у даній справі виникли господарські зобов'язання.

В своєму рішенні місцевий господарський суд зробив висновок про наявність між сторонами правовідносин за договором надання послуг, який був укладений у спрощений спосіб.

Однак, судова колегія зазначає, що предметом договору про надання послуг є надання різного роду послуг за завданням замовника. Замовником в договорі є особа, що зацікавлена в одержанні послуги відповідного роду, замовляє її надання на умовах, визначених договором, контролює надання послуги та оплачує її. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару: для послуги характерна непомітність. Послуги відрізняються і від робіт: корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

З огляду на викладене, судова колегія вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про наявність між сторонами договірних відносин щодо надання послуг.

Однак, незважаючи на відсутність договірних відносин, матеріали справи свідчать про недоведеність однієї з обов'язкових умов для застосування ст.1212 ЦК України, а саме - умови відсутності правової підстави для набуття відповідачем 73000,00 грн. Підставою набуття вказаної суми коштів є виникнення між сторонами даного спору господарських зобов'язань з виконання певних робіт та оплати цих робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 3 цієї статті визначено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи також не вбачається наявності таких обставин.

Не беруться до уваги також і посилання скаржника про наявність різних варіантів рахунків №81 від 08.06.2016, оскільки в матеріалах справи наявний тільки один рахунок, який був долучений самим позивачем. Також, з електронного листування сторін вбачається, що коригування рахунку №81 від 08.06.2016 було предметом переговорів між сторонами (а.с. 21).

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.09.2016 у справі № 921/410/16-г/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Г.Т. Кордюк