номер провадження справи 21/110/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 Справа № 908/3346/16

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Литво (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, Каховське шосе, 27, ) в особі ліквідатора ОСОБА_1 (69037, м. Запоріжжя, а/с 61)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, Каховське шосе, 27, )

про стягнення частки у статутному капіталі

Суддя Черкаський В.І.

За участі представників сторін:

від позивача ліквідатор ОСОБА_1, пост. господарського суду Запорізької області від 24.09.2013 року по справі № 908/340/13-г

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Литво з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс про стягнення вартості частки у статутному капіталі в розмірі 528140 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 14.12.2016 порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 11.01.2017.

Ухвала суду була направлена на адреси сторін в установленому законом порядку та в строк.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін, пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК, є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. ст. 116, 144, 18 ЦК України, ст. ст. 86, 167 ГК України, ст. ст. 10, 54 Закону України Про господарські товариства та вказує на те, що внаслідок неповернення відповідачем грошових коштів в сумі 528 140 грн. 00 коп., що складає частку позивача в статутному капіталі підприємства відповідача, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обємі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про причини неявки свого представника відповідач суд не повідомив.

У засіданні 11.01.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 16.01.2017 року, 10-30.

16.01.2017 від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

Розгляд справи, за клопотанням позивача, здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес закінчено 16.01.2017 року оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в присутності представника позивача.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 13 Про практику розгляду судами корпоративних спорів, Законом України від 15 грудня 2006 р. № 483-V Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів (далі - закон № 483-V), до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК (436-15), згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 13 Про практику розгляду судами корпоративних спорів, судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для субєктів цих відносин.

Постановою господарського суду Запорізької області від 24.09.2013 року у справі № 908/340/13-г Товариство з обмеженою відповідальністю Литво, (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе, 27) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Згідно з абзацом 12 частини 1 статті 41 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ліквідатор, з дня свого призначення, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Приписами ч. 6 ст. 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів, у встановленому порядку, порушує питання про виділення цієї частки.

Товариство з обмеженою відповідальністю Литво, (далі - Позивач) було засновником Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс, статутний фонд якого складає 1 324 310, 00 грн., що був сформований за рахунок внесків його засновників, в тому числі внеску ТОВ Литво у розмірі 528 140, 00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.08.2016 року по справі № 908/1933/16 зобовязано ТОВ Металург-Сервіс до державної реєстрації змін до установчих документів, повязаних із зміною складу засновників (учасників) товариства, зокрема з виходом ТОВ Литво.

В силу приписів ст. 144 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників.

Відповідно до ст. 116 ЦК України, ст. 10 Закону України Про господарські товариства (далі - Закон) учасники товариства мають право: на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників.

Відповідно до вимог ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Відповідно до ст. 54 Закону при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернутий повністю або частково в натуральній формі.

Станом на момент вирішення спору, Відповідачем не здійснена виплата Позивачу вартість частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі у розмірі 528 140, 00 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Позивач як учасник, який вибув із Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс, розмір частки якої становити 528 140, 00 грн. від статутного капіталу Відповідача, скориставшись своїм правом на вихід зі складу товариства, набув право на отримання частки майна Відповідача пропорційно розміру його частини у статутному капіталі.

З урахуванням частки Позивача у статутному капіталі Відповідача, ТОВ Литво має право на одержання грошових коштів у розмірі 528 140, 00 грн.

Проте, ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.12.2016 року у справі № 908/3199/16 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном.

Так, згідно імперативних приписів частини 15 статті 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки в майні боржника у звязку з виходом із складу його учасників забороняється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Литво про стягнення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Металург-Сервіс не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя В.І. Черкаський

дата складання повного рішення - 23.01.2017