ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. Справа № 909/965/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6, м. Київ,01001;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз",

вул. Вісконта, 3, м.Тисмениця, Івано-Франківська область,77400;

про: стягнення 11 820 194,63грн., з яких: 9 671 588,93грн. - основний борг, 1 616 988,19грн. - пеня, 121 983,61грн. - 3% річних, 409 633,90грн. - інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт Відділу претензійно-позовної роботи, (довіреність №14-90 від 18.04.2014р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №TS007-ЛВ-10-0117 від 05.01.2017р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідача - ПАТ "Тисменицягаз" 11 820 194,63грн., з яких: 9 671 588,93грн. - основний борг, 1 616 988,19грн. - пеня, 121 983,61грн. - 3% річних, 409 633,90грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.16р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

В судових засіданнях 22.11.16р., 08.12.16р. оголошувались перерви до 08.12.16р., 28.12.16р.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача, по актах приймання - передачі природного газу, в період з січня 2013р. по грудень 2015р., природний газ на загальну суму 42 893 545,86грн.;

- неналежне виконання відповідачем п.6.1.Договору, в редакції Додаткової угоди №9 від 22.12.14р., яким обумовлено порядок здійснення розрахунків між сторонами, внаслідок чого, неоплаченим в повному обсязі залишився спожитий природний газ у листопаді - грудні 2015р., вартістю 9 671 588,93грн.;

- п. 7.2. Договору, положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленого природного газу, відповідачу нараховано 1 616 988,19грн. - пені, 121 983,61грн. - 3% річних, 409 633,90грн. - інфляційних втрат.

- приписи ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, наявність неоплаченої вартості спожитого природного газу у листопаді - грудні 2015р., в сумі 9 617 628,66грн., згідно акту звіряння розрахунків від 31.10.16р. - визнав. Разом з тим, просить суд, взяти до уваги той факт, що відповідно до п.1.2 Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця. Можливість відповідача розрахуватись з позивачем за природний газ придбаний для потреб ВТВ (виробничо-технологічних втрат) прямо залежить від затвердженого граничного допустимого розміру ВТВ, а також від наявності суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової. Однак, протягом 2014р. - 2015р. при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ протягом 2014р.-2015р., в розмірі 2,388 млн.куб.м. на загальну суму 19 012,60грн. з ПДВ., а відтак, належне виконання ПАТ "Тисменицягаз" своїх зобов"язань щодо оплати природного газу стало неможливим саме внаслідок бездіяльності третіх осіб - органів державної влади, що полягають у невиконанні норм ст. 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 9 Закону України "Про природні монополії", Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 30.05.2003р. № 264. Відповідач, вважає, що в даному випадку, в наявності форс-мажорні обставини, обумовлені розділом 8 Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р. В підтвердження виникнення форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб, які призвели до неможливості виконання ПАТ "Тисменицягаз" своїх зобов"язань щодо оплати природного газу, придбаного протягом 2014р.-2015р., в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу у розмірі 2,388 млн.куб.м., які настали з 01.05.14р. та тривають досі, відповідачем подано суду сертифікат Торгово-промислової палати України №6160 від 14.04.16р. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., на період дії форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які ПАТ "Тисменицягаз" не може вплинути є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (відзив на позов вих№TS08-СК-392-1116 від 22.11.16р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством "Тисменицягаз" (Покупець/відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р.

Згідно п. 1.1. Договору, в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.13р. до Договору, Продавець зобов"язується передати у власність Покупцю у 2013р.-2014р. природний газ, а Покупець зобов"язується прийняти і оплатити природний газ на умовах Договору.

Відповідно до п.5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Додатковими угодами №1 від 10.07.13р., № 2 від 31.12.13р., №3 від 28.04.14р., № 4 від 15.05.14р., № 5 від 10.06.14р., № 6 від 05.09.14р., №7 від 10.11.14р., №8 від 08.12.14р., №10 від 05.02.15р., №11 від 10.03.15р., №12 від 03.04.15р., №13 від 12.05.15р., №14 від 03.06.15р., №15 від 10.07.15р., №16 від 12.10.15р., №17 від 28.10.15р. до Договору №13-150-ВТВ від 04.01.13р., сторонами змінено ціну та обсяги постачання природного газу.

Пунктом 3.3. Договору, встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

Додатковою угодою №9 від 22.12.14р., п. 6.1. Договору, викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширив свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (Додаткова угода №9 від 22.12.14р. до Договору).

У разі, невиконання Покупцем умов п.6.1.Договору, він зобов"язується сплатити Продавцеві крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. Договору).

В силу п. п.8.1.-8.5. Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку.

Дослідженням обставин справи судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач передав у власність відповідача, в період з січня 2013р. по грудень 2015р., згідно підписаних та скріплених печатками сторін актів приймання - передачі, природний газ на загальну суму 42 893 545,86грн. (підтверджено позивачем та відповідачем в судовому засіданні). При цьому, неоплаченим залишився спожитий природний газ у листопаді - грудні 2015р. за Договором купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., сумі 9 617 628,66грн., що вбачається з належним чином оформленого, підписаного та скріпленого печатками ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Тисменицягаз" додатку № 3 до розпорядження ПАТ "НАК "Нафтогаз України №36-р від 18.05.99р., яким є акт звіряння розрахунків від 31.10.16р.(т.3 а.с.25).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості поставленого природного газу в сумі 9 671 588,93грн. та застосування до відповідача відповідальності, обумовленої п.7.2. Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., у вигляді пені в сумі 1 616 988,19грн., а також, наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, 121 983,61грн. - 3% річних, 409 633,90грн. - інфляційних втрати.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Договір купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст.617 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 1.2. Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат.

Згідно Наказу Міністерства палива та енергетики України №264 від 30.05.2003р. "Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами", виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Тобто, це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт, а отже ВТВ виникають з об'єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід'ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу. Розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови викладені і в п. 1.2 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 737 від 23.11.2011р. "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах", де зазначено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. При цьому, розрахунок річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік розраховується відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов (п.1.1. цього Наказу).

Згідно з п. 1.3 Наказу № 737 від 23.11.2011р., на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентується Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу затвердженого постановою НКРЕ № 1384 від 28.07.2011р., Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002р. року № 983, Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затверджений постановою НКРЕ від 03.04.2013 року № 369 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року за № 685/23217.

Відповідна вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтування рівня прибутку міститься в п. 2.1. Порядку № 1384 від 28.07.2011р. та п.п. 1.5, 1.7, 5.1. розділу 5 Методики №983 від 04.09.2002р.

Основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги протранспортованого природного газу (пункт 4.1 розділу 4 Методики №983 від 04.09.2002р.).

Витрати підприємства на транспортування природного газу визначаються відповідно до Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах. Пунктом 2.5. Процедури № 369 від 03.04.2013р., закріплено, що суб'єкт господарювання при зверненні до НКРЕ за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, пов'язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. Відповідно до п. 4.5. Методики № 983від 04.09.2002р., та п.2.1.5 Процедури № 369 від 03.04.2013р. до таких витрат відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовуються для забезпечення ВТВ.

Тобто, розмір ВТВ, затверджений Міненерго має в обов'язковому порядку бути відшкодований за рахунок складової тарифу, затвердженої НКРЕКП.

Згідно ст.ст. 4, 5 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (діяв до 01.10.15р.), ст.4 Закону України "Про ринок природного газу" (діє з 01.10.15р.), державне регулювання ринку природного газу, зокрема в питаннях встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами здійснюють Міненерго та НКРЕКП. При цьому, нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

За таких обставин, оскільки Покупець, як суб'єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності, зважаючи що діяльність з розподілу природного газу здійснюється ПАТ "Тисменицягаз" в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст. 4 Закону Про ринок природного газу, ст.ст. 4, 5 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", ст.ст. 4, 8-10 Закону "Про природні монополії"), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача. А відтак, можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Однак, протягом 2014 - 2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ в розмірі 2,388 млн.куб.м.

При цьому, у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015р. у справі №826/15132/15 (т.2 а.с.79-85) за позовом газорозподільних підприємств, в томі числі і ПАТ "Тисменицягаз", яка набрала законної сили, у встановленому законом порядку, суд надав оцінку неправомірним діям Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо затвердження своїм наказом відповідних обємів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат та скасував відповідний додаток до Наказу від 02.03.2015 р. №122. Цією ж постановою, суд зобовязав Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розмір нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах ПАТ "Тисменицягаз", згідно існуючих методик.

Разом з тим, як доведено перед судом відповідачем, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не затвердило на 2015 рік розмір нормованих втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах ПАТ "Тисменицягаз" згідно існуючих методик.

В силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Невиконання органами державної влади - Міненерго та НКРЕКП, вимог норм ст. 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.9 Закону України "Про природні монополії", Методики визначення питомних виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003р. №264, свідчить про бездіяльність, в даному випадку третіх осіб, що силу ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є форс-мажорними обставинами.

Згідно ч.2 ст. 14-1 цього Закону, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом ч. 1 вказаної вище статті Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3), затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), яким встановлено єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин в системі Торгово-промислової палати України.

Розділом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) передбачено порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, пунктом 6.13 Регламенту, передбачено, що сертифікат після його внесення до реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати.

Матеріали справи містять Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 6160 від 14.04.16р. (том 1 а.с. 97-98), яким, Торгово-промислова палата України підтвердила факт настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов'язання, за Договором купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., укладеним між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ "Тисменицягаз" (Покупець), по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, а саме в розмірі 2,388 млн.куб.м., які настали з 01.05.2014р. Вказаний Сертифікат відповідає вимогам Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме, Сертифікат № 6160 від 14.04.16р., виданий саме Торгово-промисловою палатою України, підписаний першим віце-президентом та уповноваженою особою Торгово-промислової палати України, скріплений печаткою установи.

В підтвердження виконання відповідачем умов п.8.3.Договору, щодо негайності повідомлення про обставини форс-мажору, останнім, подано суду лист №236 від 15.04.2016р., яким відповідач завчасно та належним чином повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов'язань за Договором №13-150-ВТВ від 04.01.13р., додаючи при цьому, копію сертифікату Торгово-промислової палати України № 6160 від 14.04.16р. Про отримання позивачем вище вказаних документів, свідчить наявна в матеріалах справи відповідь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (лист №14-3932/1.2-16 від 08.06.16р., т.2 а.с.201-202).

Аналізуючи вищесказане, суд приходить до висновку, про те, що відповідач, отримавши від позивача природний газ, належним чином не виконав умови Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р. щодо здійснення повної оплати вартості природного газу, внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, які не можна було ні передбачити, ні уникнути та на які відповідач не має змоги вплинути, що обумовлено п.8.2. Договору, згідно з яким, строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 07.12.16р. у справі №904/4470/16.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, вимоги позивача спростовуються сказаним вище, а відтак, у позові слід відмовити.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні", Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", Законом України "Про ринок природного газу" ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 617, 625-629, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача ПАТ "Тисменицягаз" про стягнення 11 820 194,63грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.01.17р.

Суддя С.Кобецька