КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 910/3723/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Тертишник О.І. - прокурор

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

від відповідача-4: Іщенко Г.М. - представник;

від відповідача-5: Іщенко Г.М. - представник;

від відповідача-6: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокбуд»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 21.09.2016р.

у справі № 910/3723/14 ( суддя О.В. Нечай)

за позовом Заступника Генерального прокурора України

до Київської міської ради, Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко"

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Головне управління Держгеокадастру у місті Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві

про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю, визнання відсутності прав

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступник Генерального прокурора України з позовом до Київської міської ради (відповідач - 1), Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник" (відповідач - 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників" (відповідач - 3), Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" (відповідач - 4), Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" (відповідач - 5) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" (відповідач - 6), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (третя особа - 1), Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України у місті Києві (третя особа - 2), Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві (третя особа - 3) про:

- визнання недійсним з моменту прийняття рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 "Про передачу земельних ділянок Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва";

- визнання недійсними виданих Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006294, 006295 та 006296, зареєстрованих 08.01.2008 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00201, № 07-8-00202 та № 07-8-00203;

- визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011932, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00404;

- визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011942, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00380;

- визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011943, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00381;

- визнання відсутності у Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою:

- вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 5,9911 га, кадастровий номер: :79:102:0100, вартістю за нормативною грошовою оцінкою - 14848042,69 грн.;

- вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 14,3118 га, кадастровий номер: :79:491:0081 вартістю за нормативною грошовою оцінкою - 19435495,96 грн.;

- вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 72,3185 га, кадастровий номер: :79:098:0005 вартістю за нормативною грошовою оцінкою - 162044062,95 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20 січня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 07 липня 2015 року, позов задоволено частково, визнано недійсними видані кооперативу "Текстильник" державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006295 та 006296, зареєстровані 08 січня 2008 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №№ 07-8-00202, 07-8-00203; визнано недійсним виданий ТОВ "Кредитбуд" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011942, зареєстрований 08 вересня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00380; визнано недійсним виданий ТОВ "Брокбуд" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011943, зареєстрований 08 вересня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00381; визнано відсутність у кооперативу "Текстильник", ТОВ "Об'єднання забудовників", ТОВ "Кредитбуд", ТОВ "Брокбуд" права власності на земельні ділянки, розташовані за адресою: вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 14,3118 га, кадастровий номер: :79:491:0081. вартістю згідно з нормативною грошовою оцінкою 19 435 495,96 грн, вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 72,3185 га, кадастровий номер: :79:098:0005, вартістю згідно з нормативною грошовою оцінкою 162 044 062,95 грн. В іншій частині позовних вимог прокурора провадження у справі припинено.

16.03.2015 Господарським судом міста Києва було винесено додаткове рішення у справі № 910/3723/14, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп. та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 30 вересня 2015 року постанову Київського апеляційного осподарського суду від 07 липня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 16.12.2015 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Кредитбуд" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 910/3723/14.

Постановою Верховного Суду України від 11.05.2016 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" задоволено частково, постанову Вищого господарського суду України від 30 вересня 2015 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року, рішення Господарського суду м. Києва від 20 січня 2015 року у справі № 910/3723/14 скасовано з тих підстав, що суди не встановили початку перебігу строку позовної давності, наявностічи відсутності поважних причин його пропуску. Справу № 910/3723/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2016 справу № 910/3723/14 передано для розгляду судді Нечай О.В.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/3723/14 припинено провадження у справі в частині позовної вимоги до Київської міської ради про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва";

припинено провадження у справі в частині позовної вимоги до Обслуговуючого кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 006294, зареєстрованого 08.01.2008 Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00201;

припинено провадження у справі в частині позовної вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011932, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00404;

припинено провадження у справі в частині позовної вимоги до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" про визнання відсутнім право власності на земельну ділянку площею 5,9911 га, кадастровий номер: :79:102:0100, що розташована на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, вартістю за нормативною грошовою оцінкою у розмірі 14848042,69 грн.

В іншій частині позов задоволено, визнано недійсними видані Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006295 та 006296, зареєстровані 08.01.2008 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00202 та № 07-8-00203; визнано недійсним виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011942, зареєстрований 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00380; визнано недійсним виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "БРОКБУД" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011943, зареєстрований 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00381; визнано відсутність у Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКБУД" права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 14,3118 га, кадастровий номер: :79:491:0081 вартістю за нормативною грошовою оцінкою 19435495,96 грн.; вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, площею 72,3185 га, кадастровий номер: :79:098:0005 вартістю за нормативною грошовою оцінкою 162044062,95 грн.

Рішенням суду стягнуто в дохід Державного бюджету України з Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник" судовий збір у розмірі 2436 грн. 00 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 436 грн. 00 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 436 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове , яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що направляючи справу на новий розгляд Верховним Судом України визначено обов'язковість встановлення початку перебігу позовної давності та, відповідно, застосування наслідків її спливу.

Однак, місцевим судом в порушення постанови Верховного Суду України не встановлено з посиланням на фактичні обставини спірних правовідносин, положення ЦК України про позовну давність (початок її перебігу), та наявні рішення судів (що набрали законної сили) за позовом органів прокуратури (в тому числі й Генеральної) до Київради про визнання недійсним одного й того ж рішення Київради (про передачу земельної ділянки ОКЖК «Текстильник») недійсними, а також не встановлено, коли органи прокуратури дізналися або повинні були дізнатися про прийняте рішення.

Апелянт звертає увагу суду на те, що посилаючись на правову позицію щодо застосування пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України у правовідносинах, коли позов подано у зв'язку з порушенням речового права держави незаконним правовим актом органу місцевого самоврядування, прокурор не навів будь-яких доказів та доводів, що його позов подано саме у зв'язку з порушенням речового права держави як власника актом органу місцевого самоврядування, жодних доказів та доводів про зміст речового права держави у спірних правовідносинах матеріали справи не містять.

Апелянт зазначає, що місцевим судом не встановлено день, коли органи прокуратури довідалися або могли довідатися про факт прийняття рішення Київради, адже згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності бере початок саме з такого дня, а не з дня набуття право на звернення до суду. Крім того, право прокурора на звернення з позовом в інтересах держави регламентовано законодавством, що діяло до 01.12.2012.

Ухвалою від 11.11.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.12.2016 рік.

13.12.2016 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 77 ГПК України на 17.01.2017.

В судове засідання представники відповідача 1, 2, 3, 6 та третьої особи 1, 2 , 3 не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року за №18 в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Вислухавши думку представника позивача та відповідача-4, 5, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів та третіх осіб, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача-4, 5, колегія встановила наступне.

Рішенням Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва" (рішення) було:

- затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804, зміни цільового призначення сільськогосподарських земель під малоповерхову житлову забудову Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник" на вул. Академіка Заболотного у Голосіївського районі м. Києва;

- внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, а саме: територію в межах, визначених містобудівним обґрунтуванням, переведено за функціональним призначенням до зони малоповерхової житлової забудови;

- внесено зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2020 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 №806/3381, в частині переведення території, визначеної містобудівним обґрунтуванням, до території зелених насаджень обмеженого користування та спеціального призначення; віднести земельні ділянки загальною площею 90,02 га до земель запасу житлової та громадської забудови з виключенням їх з категорії земель сільськогосподарського призначення; затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва;

- передано Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник", за умови виконання пункту 7 цього рішення, земельні ділянки загальною площею 98,01 га на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва за рахунок частини земель Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрокомбінату "Хотівський", наданих відповідно до пункту 5 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 №117/990 "Про оформлення права користування земельними ділянками", право користування якими посвідчено договором оренди земельної ділянки від 29.10.2004 № 79-8-00247, площею 90,02 га (лист-згода сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрокомбінату "Хотівський" від 18.06.2007 №229), та міських земель, не наданих у власність чи користування, площею 7,99 га, з них: площею 92,82 (ділянка № 1 - площею 5,99 га, ділянка № 2 - площею 72,52 га, ділянка № 3 - площею 14,31 га) - у власність для житлової забудови; площею 5,19 (ділянка № 4) - в довгострокову оренду на 49 років для рекреаційних цілей та благоустрою території.

Генеральною прокуратурою України було проведено перевірку у лютому-березні 2011 року за результатами якої було встановлено, що вказане рішення Київської міської ради прийнято з порушенням вимог земельного та житлового законодавства України у зв"язку із чим підлягає визнанню недійсним.

На підставі рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було видано Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" (відповідач - 2) державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 006294 (5,9911 га), ЯЖ № 006295 (72,3185 га), ЯЖ № 006296 (14,3118 га), які відповідно зареєстровані 08.01.2008 за №№ 07-8-00201, 07-8-00202 та 07-8-00203, які в подальшому відповідач - 2 вніс до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників" (відповідач - 3), після чого 30.10.2008 відповідач - 3 отримав державні акти на право власності на спірні земельні ділянки серії ЯЖ №№ 030296 (5,9911 га) , 030297 (72,3185 га) та 030298 (14,3118 га).

В подальшому, відповідач - 3 переоформив державні акти на право власності на спірні земельні ділянки та 14.06.2010 отримав нові державні акти серії ЯЖ №№ 552532, 155592 та 155593.

Як свідчать матеріали справи, у 2010 році відповідач - 3 земельну ділянку площею 14,3118 га вніс до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" (відповідач - 5), земельну ділянку площею 5,9911 га до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" (відповідач - 6), а земельну ділянку площею 72,3185 га до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" (відповідач - 4). 08.09.2010 відповідач - 6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011932, відповідач - 4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011942, а відповідач - 5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011943.

У зв'язку з переоформленням державних актів та подальшим відчуженням земельних ділянок державні акти серії ЯЖ №№ 030296, 030297 та 030298 від 30.10.2008 та серії ЯЖ №№ 552532, 155592 та 155593, видані відповідачем - 3, були повернуті до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про що було зроблено відповідні записи в книзі запитів реєстрації державних актів на право власності на землю. Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" про визнання недійсними Рішення, державних актів на право власності на землю та визнання відсутнім права.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/24773/13 від 22.05.2014, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 (яка станом на поточну дату є чинною) позовні вимоги Заступника прокурора міста Києва задоволено повністю, визнано недійсним з моменту прийняття Рішення Київської міської ради від 01.10.2007 №348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва"; визнано недійсним виданий Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №006294, зареєстрований 08.01.2008 Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00201; визнано недійсним виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №011932, зареєстрований 08.09.2010 Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №07-8-00404; визнано відсутнім у Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" право власності на земельну ділянку площею 5,9911 га, кадастровий номер: :79:102:0100, що розташована на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, вартістю за нормативною грошовою оцінкою у розмірі 14 848 042,69 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги у справі № 910/24773/13 та вимоги у справі № 910/3723/14 щодо визнання недійсним рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва" заявлені з одних і тих же підстав, а саме: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив "Текстильник" не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні Житлового кодексу УРСР та ст. 41 ЗУ України, його засновники не перебували на квартирному обліку, що свідчить про відсутність підстав для покращення їх житлових умов шляхом надання земельної ділянки для будівництва будинку для членів житлового кооперативу; оскільки учасниками Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник" були тільки 4 особи, а на відведеній земельні ділянці планувалась забудова 236 малоповерхових будинків котеджного типу, мета отримання земельних ділянок не пов'язана з будівництвом та експлуатацією житла для членів кооперативу.

Також у даних справах з однакових підстав заявлені вимоги про визнання недійсним виданого Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 006294; визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011932; визнання відсутнім у Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" права власності на земельну ділянку площею 5,9911 га, кадастровий номер: :79:102:0100, що розташована на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва.

Крім того, за розглянутими Господарським судом міста Києва у справі № 910/24773/13 вимогами сторонами є ті ж особи, що приймають участь у даній справі: Київська міська рада, Обслуговуючий кооператив житлового кооперативу "Текстильник", Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", Товариство з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко".

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Згідно з п. п. 4.2, 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (Постанова) припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

З огляду на вищенаведене, провадження у справі № 910/3723/14 підлягає припиненню в наступній частині позовних вимог:

- до Київської міської ради про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва";

- до Обслуговуючого кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 006294, зареєстрованого 08.01.2008 Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00201;

- до Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Текстильник", товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднання забудовників", товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівне містечко" про визнання відсутнім право власності на земельну ділянку площею 5,9911 га, кадастровий номер: :79:102:0100, що розташована на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва, вартістю за нормативною грошовою оцінкою у розмірі 14848042,69 грн.

В іншій частині позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до підпунктів а), б) ч. 1 ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить:

а) розпорядження землями територіальної громади міста;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що рішення міської ради про передачу у власність особи земельної ділянки є законною підставою для набуття особою права власності на таку ділянку.

Таким чином, визнання недійсним з моменту прийняття рішення Київської міської ради від 01.10.2007 №348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва" рішенням суду, яке набрало законної сили, означає фактичну відсутність законної підстави набуття відповідачем - 2 права власності на земельні ділянки на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва ділянки 72,52 га та площею 14,31 га.

Слід зазначити, що оскільки державний акт є документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку (ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на дату реєстрації спірних державних актів на право власності на земельну ділянку) і є похідним документом від рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним останнього свідчить про відсутність підстав для його видачі та, відповідно, має правовим наслідком недійсність даного акту.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання недійсними виданих Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006295 та 006296, зареєстрованих 08.01.2008 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) за № 07-8-00202 та № 07-8-00203, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 124 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відсутність права власності у відповідача - 2 на земельні ділянки на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва площею 72,52 га та 14,31 га унеможливлює здійснення дій щодо розпорядження вказаними земельними ділянками шляхом внесення до статутного фонду відповідача - 3 як частки засновника.

Таким чином, відповідач - 3 не є законним та добросовісним набувачем права власності на земельні ділянки на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва площею 72,52 га та 14,31 га, оскільки ці дії пов'язані з позбавленням права власності територіальної громади міста Києва на земельні ділянки поза її волею. Аналогічна позиція суду щодо права власності відповідача - 5 на земельну ділянку площею 14,3118 га та відповідача - 4 на земельну ділянку площею 72,3185 га, які у 2010 році були внесені відповідачем - 3 до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКБУД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд", як частки засновника.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку про те, що вимоги про визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитбуд" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011942, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00380 та про визнання недійсним виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 011943, зареєстрованого 08.09.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-8-00381, також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта стосовно питання пропущеного строку позовної давності, колегія зазначє наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 256, ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність (з урахуванням, водночас, викладеного в підпункті 3 пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 N 4176-VI).

Пунктами 2.2, 2.3 Постанови № 10 передбачено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Згідно з п. 4.1 Постанови № 10 Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана Заступником Генерального прокурора України в інтересах держави, що означає, що позивачем у справі виступає прокурор, а тому суд, при визначенні, чи пропущений строк позовної давності має виходити з того, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися Заступник генерального прокурора України.

Генеральною прокуратурою України було проведено перевірку, якою було встановлено, що Рішення Київської міської ради від 01.10.2007 №348/3182 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Текстильник" для житлової забудови на вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі м. Києва" було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку із чим Заступник прокурора України звернувся до суду з позовом 06.03.2014, що підтверджується відтиском штампу відділу діловодства Господарського суду міста Києва на титульному аркуші позовної заяви № 05/1/2-14497-11 від 03.03.2014.

Враховуючи те, що перевірку, якою були встановлені вищезазначені порушення було проведено Генеральною прокуратурою в лютому - березні 2011 року, то, з урахуванням положень Цивільного кодексу України та Постанови № 10, позовна заява про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю, визнання відсутності прав була подана в межах строку позовної давності.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі слід зауважити, що, оскільки позовна давність законом визначена як строк для правильного застосування правил про позовну давність, принципове значення має встановлення початку перебігу такого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правила позовної давності поширюються і на державу, початок перебігу позовної давності якої пов'язується з виникненням у відповідного державного органу права на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу держави.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Крім того, право на звернення до суду є невід'ємним особистим правом, яке реалізується особою в порядку, встановленому ГПК України. Способом реалізації цього права є звернення заінтересованої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов'язаних із вирішенням спору по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх прав у цивільно-правових відносинах або ж реалізації владних повноважень.

При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов'язується як з моментом порушення прав особи, так і з моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли стало відомо про в порушення закону та порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на викладене початком перебігу позовної давності є не день прийняття оспорюваного рішення Київською міською радою, а день, коли прокурору стало відомо про порушення вимог законодавства за результатами перевірки, проведеної Генеральною прокуратурою України у лютому-березні 2011 року.

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», який набрав чинності з 15.01.2012, встановлено, що позов про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, може бути подано протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 15.01.2015, з огляду на що цей позов подано в межах визначеного законом строку позовної давності.

Правильність позиції прокурора щодо застосування ст. 268 ЦК України підтверджено практикою застосування зазначеноїї норми Верховним Судом України.

Так, Верховний Суд України у постанові по справі № 6-68цс15 від 16.09.2015 дійшов висновку, що положення пункту 4 частини 1 статті 268 ЦК України ( у редакції від 16 січня 2003 року) не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Також Верховний Суд України у постанові № 21-405а14 від 11.11.2014 за позовом прокурора в інтересах держави про визнання протиправним і скасування рішення Київради про передачу мельних ділянок кооперативу для житлового будівництва та облаштування лінійних об"єктів транспортної інфраструктури, наголосив, що прийняти Київрадою як суб"єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок кооперативу у власність та оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов"язані з реалізацією певних суб"єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, це рішення вичерпало свою дію внаслідок його виконання, у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і зазначене право грунтується на правовстановлюючих документах. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися згідно з нормами цивільного законодавства.

Таким чином, доводи ТОВ «Брокбуд» щодо пропуску прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з даними позовом в частині оскарження рішення Київради від 01.10.2007 № 348/3182 не приймаються до уваги, оскільки за результатами розгляду даної справи провадження в цій частині має бути припиненим з підстав, що виключає можливість застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги те, що спірні акти є похідними документами і правомірність їх видачі залежить від правомірності рішенням Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182 «Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу «Текстильник», початком перебігу позовної давності за цими вимогами є момент встановлення рішенням суду, яке має преюдиційне значення в розумінні ст. 35 ГПК України, недійсності рішенням Київської міської ради від 01.10.2007 № 348/3182, тобто 15.10.2014.

З огляду на викладене вимоги про визнання недійсними державних актів про право власності на землю та визнання відсутності прав не могли бути розглянуті до розгляду вимог про визнання недійсним зазначеного рішення Київської міської ради.

Крім того, колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Постановою Верховного Суду України за заявою ТОВ "Кредитбуд" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30.09.2015 у справі № 910/3723/14 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки із змісту зазначених рішень Верховного Суду України, копії яких додано до заяви, а також оскаржуваної постанови Вищого господарського суду України не вбачається підстав для висновку про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Верховний Суд України дійшов висновку про правильне заствування Вищим господарським судом України положень статтей 256, 257, 261, 267 ЦК України і Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури". Одночасно зазначено, що постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 4 статті 116-16 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 статті 116-16 ГПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень господарських судів є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

Однак ухвалою Верховного Суду України від 05.04.2016 клопотання ТОВ "Брокбуд" про поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень задоволено, допущено справу № 910/3723/14 до провадження Верховного Суду України, відкрито провадження у справі, незважаючи на відсутність підстав перегляду судових рішень господарських судів встановлених п.4 ст. 116-16 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду України від 26.04.2016 справу № 910/3723/14 призначено до розгляду на 11.05.2016.

Постановою Верховного Суду України від 11.05.2016 повторно переглянуто справу № 910/3723/14, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" задоволено частково, постанову Вищого господарського суду України від 30 вересня 2015 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року, рішення Господарського суду м. Києва від 20 січня 2015 року у справі № 910/3723/14 скасовано з тих підстав, що суди не встановили початку перебігу строку позовної давності, наявності чи відсутності поважних причин його пропуску. Справу № 910/3723/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильність рішення місцевого господарського суду та не можуть бути підставами для його скасування.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокбуд" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/3723/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/3723/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3723/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська