КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 911/2988/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Грищенко О.М., довіреність б/н від 18.08.2016,

відповідача 1: не з'явився,

відповідача 2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016

у справі №911/2988/16 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"

2. Приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення 703,66 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Приватного підприємця ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів 141,90 грн 3% річних, 144,96 грн пені, 416,80 грн інфляційних втрат згідно Договору купівлі-продажу від 27.05.2009 №ТАТ-Л/11, Угоди від 16.01.2014 №16-27/14 про заміну кредитора у зобов'язанні та на підставі Договору поруки від 14.04.2014 №14-04-2014-13.

В подальшому, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої в порядку ст. 22 ГПК України, просив суд стягнути з відповідачів солідарно 172,26 грн 3% річних (за період з 01.08.2014 по 06.05.16), 2 501,75 грн пені (за період з 01.08.2014 по 23.09.2016) та 1 517,60 грн інфляційних втрат (за період з липня 2014 по травень 2016). Крім того, позивач просив солідарно стягнути з відповідачів судові витрати, до складу яких включити 400,00 грн оплати послуг адвоката та судовий збір. Вказану заяву позивача було прийнято судом. За таких обставин, справа розглядається з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2016 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, корпус 5, офіс 526, ) 2 264,62 грн (дві тисячі двісті шістдесят чотири гривні шістдесят дві копійки) пені, 148,21 грн (сто сорок вісім гривень двадцять одну копійку) 3% річних, 1 517,60 грн (одну тисячу п'ятсот сімнадцять гривень шістдесят копійок) інфляційних втрат, 1 667,21 грн (одну тисячу шістсот шістдесят сім гривень двадцять одну копійку) судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватний підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі заявник зазначив, що відповідач 2 був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, а також на заяву про збільшення позовних вимог у зв'язку із порушенням позивачем вимог ст. 56 ГПК України та не надісланням на адресу ПП ОСОБА_3 позовних матеріалів та заяви про збільшення позовних вимог. В якості доказу скаржником до апеляційної скарги додано довідку Троїцького відділення Укрпошти про те, що крім рекомендованої кореспонденції Господарського суду Київської області у період з 01.10.2016 по 31.10.2016 інших цінних відправлень не надходило.

Позивач у письмовому запереченні на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016 у справі №911/2988/16 залишити без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/2988/16 за апеляційною скаргою Приватного підприємця ОСОБА_3 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.01.2017.

В судове засідання, яке відбулось 26.01.2017 з'явився представник позивача, який надав суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача 1 в судове засідання, яке відбулось 26.01.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідач 2 (апелянт) в судове засідання, яке відбулось 26.01.2017 не з'явився, повноважних представників не направив. Про час та дату судового засідання відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвала суду від 28.12.2016) під №040. Причини неявки відповідач 2 суду не повідомив, відповідних заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму ВГСУ від 16.12.2015) розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників судового процесу про час, дату та місце судового засідання, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності представників відповідача 1 та відповідача 2 (апелянта).

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-Агро" (продавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 (далі - Основний договір), відповідно до якого якого продавець зобов'язується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору. Відповідно до умов Основного договору:

- асортимент товару, його кількість, ціна визначаються в додатках, рахунках та накладних документах, що є невід'ємною частиною цього договору (пункт 2.1. Основного договору);

- приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від продавця (пункт 4.1. Основного договору);

- право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця після передачі товару та підписання відповідних документів (накладних), що свідчить про прийом покупцем товару (пункт 4.5. Основного договору);

- оплата товару проводиться наступним чином: 100% від вартості товару згідно з додатком оплачується покупцем в строк до 07.06.2009 (пункт 5.3. Основного договору);

- за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним договором здійснюється без обмеження строку (розділ 8 Основного договору).

Позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 2 800,00 грн. Відповідачем вказаний товар у визначений договором строк оплачений не був.

Зазначені обставини встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доказування.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі №911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014, судом встановлено факт наявності права кредитора - ТОВ "ТАТ-Агро" станом 31.07.2014 нараховувати та стягувати з боржника основну заборгованість в сумі 2 800,00 грн, 2 358,93 грн пені, 432,66 грн 3% річних та 952,00 грн інфляційних втрат, всього 6 543,59 грн.

17.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-Агро" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна юридична компанія" (новий кредитор) укладено Угоду №17-27/12 про заміну кредитора у зобов'язанні, згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до Приватного підприємця ОСОБА_4 (боржник) щодо сплати розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі Основного договору, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Основного договору за Основним договором.

Відповідно до пункту 1.2. Угоди, за цією Угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми існуючого розміру заборгованості в сумі 2 800,00 грн, а також нарахованого розміру пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат за весь період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору від 27.05.2009 ТАТ-Л/11 купівлі-продажу.

Вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується сумою, у розмірі 7 000,00 грн (пункт 2.1. Угоди).

Відповідно до пункту 3.1. Угоди первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Первісний кредитор, згідно з пунктом 4.1. Угоди, зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою.

Ця угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цією угодою (пункт 6.1. Угоди).

В подальшому, 16.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Казус-Про", який є правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна юридична компанія", (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" (новий кредитор) укладено Угоду №16-27/14 про заміну кредитора у зобов'язанні, згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до Приватного підприємця ОСОБА_4 (боржник) щодо сплати розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі Основного договору та Угоди від 17.12.2012 №17-27/12 про заміну кредитора у зобов'язанні, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару за Основним договором та Угодою від 17.12.2012 №17-27/12 про заміну кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1.2. Угоди новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми існуючого розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат за весь період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Основного договору.

Вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується сумою, у розмірі 7 000,00 грн (пункт 2.1. Угоди).

Відповідно до пункту 3.1. Угоди первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору (пункт 4.1. Угоди);

У відповідності до пункту 4.3. Угоди первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою.

Ця угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цією угодою (пункт 6.1. Угоди).

Вказані обставини також встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доказування.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі №911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014, судом встановлено факт заміни в основному зобов'язанні первісного кредитора - ТОВ "ТАТ-Агро" спочатку на ТОВ "Незалежна юридична компанія", правонаступником якого є ТОВ "Казус-Про", а потім на нового кредитора - ТОВ "Компанія "Нотапс". В результаті новий кредитор ТОВ "Компанія "Нотапс" отримав право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати основної заборгованості в сумі 2 800,00 грн, 2 358,93 грн пені, 432,66 грн 3% річних та 952,00 грн інфляційних втрат, всього 6 543,59 грн.

14.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель) укладено Договір поруки №14-04-2014-13, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу від 27.05.2009 №ТАТ-Л/11 та Угодою від 16.01.2014 №16-27/14 про заміну кредитора у зобов'язанні.

Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн (пункт 3.1. Договору поруки).

Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за Основним договором, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно з пунктом 6.2. Договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Вказані обставини також встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доказування.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі №911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014, судом встановлено факт наявності солідарного боргу ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (поручителя) та ПП ОСОБА_4 (боржника) перед ТОВ "Компанія "Нотапс" в сумі 2 800,00 грн, та стягнуто з відповідачів зазначену суму основного боргу солідарно.

Оскільки відповідальність поручителя згідно договору поруки обмежувалась лише сумою основного боргу 2800,00 грн, то суми пені (2351,00 грн), 3% річних (413,38 грн) та інфляційних втрат (817,60 грн), за період по 31.07.2014 включно, суд стягнув з відповідача 2 ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1).

На виконання рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 було видано відповідні накази від 26.11.2014. За наказом про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу 2800,00 грн постановою заступника начальника ВДВС Троїцького РУЮ від 12.12.2014 було відкрито виконавче провадження ВП №45834820.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2016, яка набрала законної сили в день її прийняття, у зв'язку із виявленою помилкою в документах, було замінено сторону відповідача у справі та замінено боржника у виконавчих провадженнях на ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1), який власне є тією самою особою.

Як вбачається з поданих позивачем копій платіжних доручень, основний борг 2800,00 грн у виконавчому провадженні ВП №45834820 боржником ПП ОСОБА_3 було погашено. Так, платіжним дорученням від 27.05.2016 №271 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" 608,61 грн; платіжним дорученням від 14.06.2016 №292 було сплачено 1 546,26 грн, платіжним дорученням від 27.07.2016 №404 було сплачено 645,13 грн. Постановою заступника начальника Троїцького РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області від 14.09.2016 виконавче провадження ВП №45834820 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 26.11.2014 у справі №911/3321/14 про стягнення з ОСОБА_3 2800,00 грн основного боргу закінчено у зв'язку із фактичним виконанням.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, застосування позивачем до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Вказана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі №37/64.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів за прострочення грошового зобов'язання 2 501,75 грн пені (за період з 01.08.2014 по 23.09.2016), 172,26 грн 3% річних (за період з 01.08.2014 по 06.05.2016) та 1517,60 грн інфляційних втрат (з липня 2014 року по травень 2016 року включно).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше встановлено розділом 8 Основного договору купівлі-продажу між ТОВ "ТАТ-Агро" (продавець) та ПП ОСОБА_3 (покупець) №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009, де зазначено, що за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним договором здійснюється без обмеження строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі №37/64.

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

За таких обставин, нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором строку оплати, та припинитися в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені - пункт 1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року №14).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). За таких обставин, інфляційні мають бути розраховані з серпня 2014 і за кожен повний місяць існування заборгованості, тобто по квітень 2016 включно).

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі №911/3321/14 пеня, інфляційні та річні було стягнуто по 31.07.2014 включно. Таким чином, суд не виходячи за межі заявленого позивачем періоду здійснив розрахунок та встановив, що з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягнення 2264,62 грн пені, 148,21 грн 3% річних та 1899,41 грн інфляційних втрат. За таких обставин, вимоги про стягнення пені та процентів річних підлягають задоволенню частково.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 1517,60 грн інфляційних втрат. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, а тому, вимога про стягнення інфляційних підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 1517,60 грн.

Статтею 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Згідно із ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Інше встановлено укладеним між позивачем та відповідачем 1 договором поруки. Так, за укладеним 14.04.2014 між ТОВ "Компанія "Нотапс" (кредитор) та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель) Договором поруки №14-04-2014-13, поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язку ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу від 27.05.2009 №ТАТ-Л/11 та Угодою від 16.01.2014 №16-27/14 про заміну кредитора у зобов'язанні, при цьому відповідальність поручителя перед кредитором обмежена сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн (пункт 3.1. Договору поруки).

За таких обставин, в даному випадку має місце так звана часткова порука, коли поручитель поручився не за все зобов'язання боржника, а лише в певній частині, обмеженій наперед визначеним обсягом (сумою, кількістю, обсягом робіт, послуг тощо).

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (постанова Верховного Суду України від 18.02.2014 у справі №302гс14).

Джерелом спірних зобов'язальних відносин сторін у справі є не судове рішення, а господарський Договір купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009. Саме на підставі вказаного Договору у відповідача 2 виник та існував обов'язок оплатити первісному кредитору отриманий товар, на умовах та в строки, що були узгоджені сторонами в укладеному договорі, а також сплатити пеню, проценти річних та інфляційні втрати за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, джерелом якого є господарський договір.

Судове рішення не змінює суті зобов'язань кредитора та боржника, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

За таких обставин, враховуючи умови договору поруки, за яким відповідальність поручителя перед кредитором обмежена сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн, у поручителя не виникло солідарного обов'язку з відповідачем 2 щодо сплати пені, інфляційних та 3% річних за основним договором купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009, в тому числі з моменту набрання рішення суду у справі №911/3321/14 законної сили, а тому, вимоги позивача про стягнення зазначених сум солідарно з боржника та поручителя є безпідставними, а отже у вказаних вимогах позивача до поручителя належить відмовити.

Також, позивач просив суд до складу судових витрат у справі включити витрати позивача на послуги адвоката в сумі 400,00 грн. На підтвердження зазначених витрат до матеріалів справи додано копію договору від 01.06.2016 №01-06-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), укладеного між ТОВ "Компанія "Нотапс" (замовник) та адвокатом Грищенком О.М., згідно якого адвокат Грищенко О.М. (виконавець) (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.10.2009 №3888, копія якого долучена до матеріалів справи) надає позивачу правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ПП ОСОБА_4 та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп", надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення з боржника обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобов'язання. За пунктом 2.2 Договору замовник - ТОВ "Компанія "Нотапс" зобов'язався прийняти та оплатити зазначені послуги у розмірах та у строки, визначені договором.

До матеріалів справи подано копію Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг, за яким виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи (надані послуги) за договором щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), вартість яких сторонами була визначена в 400,00 грн. Крім того, суду поданий оригінал квитанції від 23.09.2016, за якою позивач сплатив адвокату Грищенку О.М. обумовлену суму 400,00 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2. постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013 №7).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7, відшкодування адвокатських витрат здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, зокрема, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Підпунктом 6.5. пункту 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Таким чином, вимога позивача про віднесення до судових витрат оплату послуг адвоката в сумі 400,00 грн, які підтверджуються належними фінансовими документами, підлягає задоволенню.

Суд, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" та стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_3 2264,62 грн пені, 148,21 грн 3% річних та 1517,60 грн інфляційних втрат. Щодо вимог позивача до поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, в апеляційній скарзі заявником вказано про те, що відповідач 2 був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, а також на заяву про збільшення позовних вимог у зв'язку із порушенням позивачем вимог ст. 56 ГПК України та не надісланням на адресу ПП ОСОБА_3 позовних матеріалів та заяви про збільшення позовних вимог. В якості доказу скаржником до апеляційної скарги додано довідку Троїцького відділення Укрпошти про те, що крім рекомендованої кореспонденції Господарського суду Київської області у період з 01.10.2016 по 31.10.2016 інших цінних відправлень не надходило.

Вказані доводи скаржника не беруться колегією суддів до уваги враховуючи наступне.

Як слідує з матеріалів справи, до позовної заяви від 06.05.2016 №06-1/05 позивачем додано оригінали опису вкладення у цінний лист від 11.05.2016 та фіскального чеку "Укрпошти" від 11.05.2016 №6157, з яких вбачається, що матеріали позовної заяви було направлено на ім'я ОСОБА_3 за адресою, яка відповідає даним Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.09.2016 №22233632, а саме: АДРЕСА_1. Також, 26.09.2016 на зазначену адресу позивачем було направлено заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до положень статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

Cуд також звертає увагу, що у довідці Троїцького відділення Укрпошти, яка додана скаржником до апеляційної скарги, вказано, що крім рекомендованої кореспонденції Господарського суду Київської області у період з 01.10.2016 по 31.10.2016 інших цінних відправлень не надходило, що в силу обставин справи не може бути належним доказом на підтвердження вимог апелянта.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016 у справі №911/2988/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача 2 у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016 у справі №911/2988/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2016 у справі №911/2988/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2988/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран