ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 Справа № 917/1786/16

За позовом Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Пальма ОСОБА_1А." (Швейцарія), 65031, Україна, Одеська область, Біляївський р-н, 1665 км автошляху Санкт-Петербург - Київ - Одеса

До відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82

Про стягнення 406 365,14 грн., з яких 359 319,67 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (харчові інгредієнти) за умовами Договору № 30 від 01.01.2011 р. (в редакції змін та додатків до нього) в період лютого - серпня 2016 року, 3 526,70 грн. - 3 % річних , 36 791,31 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 6 727,46 грн. - інфляційні нарахування.

С у д д я ОСОБА_3

Представники:

від позивача - не зявилися (див. протокол);

від відповідача - ОСОБА_4 (див. протокол).

24.01.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судових засіданнях 15.12.2016 р. та 10.01.2017 року в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Пальма ОСОБА_1А." (Швейцарія) про стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" 406 365,14 грн., з яких 359 319,67 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (харчові інгредієнти) за умовами Договору № 30 від 01.01.2011 р. (в редакції змін та додатків до нього) в період лютого - серпня 2016 року, 3 526,70 грн. - 3 % річних , 36 791,31 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 6 727,46 грн. - інфляційні нарахування.

Позивач на позовних вимогах наполягає, мотивуючи їх невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань стосовно оплати отриманих ТМЦ. Останній представництво у судове засідання не забезпечив, надав суду клопотання № б/н від 18.01.2017 року (вх. № 808 від 20.01.2017 року) про розгляду справи за відсутності представника за наявним матеріалах справи документами та поясненнями.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами відзиву на позовну заяву № 24/01-17 від 24.01.2017 року (вх. № 961 від 24.01.2017 року), посилаючись на ненадання позивачем оформлених належним чином видаткових накладних та товаросупровідних документів. За наведеного, останній робить висновок, що строк виконання зобовязань не настав, та приводить власний розрахунок пені та 3 % річних.

Крім цього, відповідач надав суду заяву № 24/01-0117 від 24.01.2017 року (вх. № 932 від 23.01.2017 року) про розстрочку виконання рішення.

Суд відмовляє у задоволенні даної заяви, оскільки згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України відстрочення чи розстрочення рішення при його прийняті є правом суду, а не обовязком. Відповідач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про розстрочку виконання рішення відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення позивача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., закінчення строку вирішення спору в межах ст. 69 ГПК України та клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, суд не розцінює неявку останнього як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представника відповідача, суд,

встановив :

01.01.2011 року між Торговим домом "Пальміра" дочірнього підприємства компанії "Пальма ОСОБА_1А." (Швейцарія) (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (покупець) було укладено договір № 30 (а. с. 9-11), відповідно до якого продавець зобовязався продати і доставити власними силами (в межах України) покупцю харчові інгредієнти (товар) в асортименті та кількості, вказаному в додатках, які є невідємною частиною даного договору, а покупець - прийняти зазначений товар та сплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- кількість, асортимент і найменування товару, що поставляються згідно п. 1.1 даного договору, зазначається в додатках (або специфікаціях), виходячи з наявності товару на складі у продавця, і відображуються в накладних, які оформлюються під час відпуску товару (п. 2.1. Договору);

- ціни на товар, що поставляється згідно п. 1.1 даного договору, вказуються у відповідних накладних. Загальна вартість договору співпадає з сумою по всіх накладних, виписаних на його виконання (п. 1.2, 3.1 Договору);

- поставки товару здійснюється силами і за рахунок продавця на підставі підписаної уповноваженими представниками сторін специфікації, але не пізніше 7 календарних днів з моменту підписання специфікації. Товар вважається поставленим с строк після фактичної передачі товару в пункті призначення, що вказаний у специфікації, і підписання уповноваженими представниками сторін товаросупровідної документації (п. 6.1, 6. 4 Договору);

- у випадку прострочення вказаного у п. 5.1 цього договору строку покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки, а також згідно ст. 625 ЦК України сплачує 3 % річних (п. 7.1. Договору);

- даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2017 року (п. 9.6. Договору в редакції додаткової угоди від 01.01.2016 року).

До даного договору сторонами також підписано та скріплено печатками додатки від 03.01.2012 року (стосовно надання продавцем податкових накладних покупцю та стосовно зразку печатки/штампа, а. с. 12-13), додаткову угоду від 24.12.2014 року з протоколом розбіжностей (стосовно строку дії договору і реєстрації податкових накладних, а. с. 14-15) та додаткову угоду від 01.01.2016 року (стосовно строку дії договору, а. с 16).

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо поставки ТОВ "Білогіря молокопродукт" ТМЦ та прийняття їх відповідачем на загальну суму 360 612,00 грн. за період з 05.02.2016 року по 17.08.2016 року підтверджується видатковими накладними № 0028614 від 05.02.2016 року, № 0029410 від 03.03.2016 року, № 0029452 від 04.03.2016 року, № 0030307 від 06.04.2016 року, № 0030693 від 14.04.2016 року, № 0030912 від 21.04.2016 року, № 0031028 від 28.04.2016 року, № 003112 від 28.04.2016 року, № 0031705 від 20.05.2016 року, № 0032369 від 15.06.2016 року, № 0032477 від 16.06.2016 року, № 0032809 від 06.07.2016 року, № 0033402 від 22.07.2016 року, № 0034013 від 17.08.2016 року (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, а. с. 17-30). Жодних зауважень чи заперечень щодо кількості та якості товару не надходило, проте за отримані ТМЦ відповідач розрахувався частково.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 406 365,14 грн., з яких 359 319,67 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (харчові інгредієнти) за умовами Договору № 30 від 01.01.2011 р. (в редакції змін та додатків до нього) в період лютого - серпня 2016 року, 3 526,70 грн. - 3 % річних , 36 791,31 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 6 727,46 грн. - інфляційні нарахування.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

(1) Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України прийнятий товар не оплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 359 319,67 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

(2) Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок 3 % річних у розмірі 3 526,70 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 6 727,46 грн. Наведене відповідач спростовує власним розрахунком, вважаючи вірними розмір 3 % річних 3 517,00 грн.

Здійснивши перевірку наданих сторонами розрахунків, суд прийшов до висновку про задоволення вказаних вимог у розмірі 3 526,70 грн. та 6 727,46 грн. відповідно (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

(3) Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.1. Договору № 30 від 01.01.2011 року сторони передбачили, що у випадку прострочення вказаного у п. 5.1 цього договору строку покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки, а також згідно ст. 625 ЦК України сплачує 3 % річних.

Згідно статті 4 ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

З дотриманням цієї норми та п. 7.1 Договору, позивачем приведено розрахунок пені у розмірі 36 791,31 грн. Відповідач вказаний розмір спростовує власним розрахунком, вважаючи вірним розмір 36 774,42 грн.

Здійснивши перевірку наданих сторонами розрахунків, суд прийшов до висновку про задоволення вказаних вимог у розмірі 36 791,31 грн. (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 359 319,67 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (харчові інгредієнти) за умовами Договору № 30 від 01.01.2011 р. (в редакції змін та додатків до нього) в період лютого - серпня 2016 року, 3 526,70 грн. - 3 % річних , 36 791,31 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 6 727,46 грн. - інфляційні нарахування підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, ) на користь Торгового дому "Пальміра" дочірнього підприємства компанії "Пальма ОСОБА_1А." (Швейцарія) (65031, Україна, Одеська область, Біляївський р-н, 1665 км автошляху Санкт-Петербург - Київ - Одеса, ) - 359 319,67 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (харчові інгредієнти) за умовами Договору № 30 від 01.01.2011 р. (в редакції змін та додатків до нього) в період лютого - серпня 2016 року, 3 526,70 грн. - 3 % річних , 36 791,31 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 6 727,46 грн. - інфляційні нарахування, та 6 095,48 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повне рішення складено 30.01.2017 року.

Cуддя Г.І.Бунякіна