РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/22242/16

За позовом Приватного підприємства «Мілекс»
доПублічного акціонерного товариства «Мік Мега»
простягнення 6808 грн. 86 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явлись;

від відповідача: Дубровський В.Є. - представник за довіреністю б/н від 21.12.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Мілекс» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Мік Мега» про стягнення 12808 грн. 86 коп., з яких 11106 грн. 00 коп. основного боргу, 470 грн. 96 коп. 3% річних та 1231 грн. 90 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 не здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп., у зв'язку з чим у позивача виникла заборгованість у розмірі 10791 грн. 00 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем товару, поставленого за вказаною видатковою накладною, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 470 грн. 96 коп. за період з 17.06.2015 по 28.11.2016 та інфляційні втрати у розмірі 1231 грн. 90 коп. за період з липня 2015 року по жовтень 2016 року. Також, позивач зазначив, що ним були виконані роботи з нанесення друку на суму 315 грн. 00 коп., які відповідач не оплатив, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказані роботи у розмірі 315 грн. 00 коп.

Крім того, позивачем у прохальній частині позовної заяви було заявлено клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22242/16, розгляд справи призначено на 23.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 відмовлено Приватному підприємству «Мілекс» у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.01.2017.

10.01.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 5106 грн. 00 коп. (у зв'язку з частковою сплатою відповідачем суми основного боргу), 3% річних у розмірі 470 грн. 96 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1231 грн. 90 коп., що разом становить 6808 грн. 86 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява про зменшення позовних вимог підписана уповноваженим представником Приватного підприємства «Мілекс», суд приймає подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 6808 грн. 86 коп., з яких 5106 грн. 00 коп. основного боргу, 470 грн. 96 коп. 3% річних та 1231 грн. 90 коп. інфляційних втрат.

17.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечив щодо наявності у нього заборгованості перед позивачем станом на дату подання позовної заяви (у розмірі 11106 грн. 00 коп.), однак зазначив, що станом на дату розгляду справи у суді вказана заборгованість сплачена відповідачем у повному обсязі.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відкласти розгляд справи для укладення між сторонами мирової угоди.

Розглянувши у судовому засіданні 17.01.2017 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні з огляду на те, що суд вже відкладав розгляд даної справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права щодо укладення мирової угоди.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що сторони мають право укласти мирову угоду після прийняття рішення у даній справі на стадії виконання рішення.

Представник позивача у судове засідання 17.01.2017 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 536; 26.12.2016 через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.01.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 17.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мік Мега», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Мік Мега» відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 07.12.2016, (покупець) та Приватним підприємством «Мілекс» (продавець) укладено Договір № 040 купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передавати у власність покупця товар партіями згідно з накладними у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов'язується проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.3 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару за весь період дії даного договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 асортимент, кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.1 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 передача (прийом-передача) товару здійснюється на складі продавця за супровідними документами. Відпуск товару продавець проводить на підставі пред'явленої покупцем довіреності на товар. При цьому продавець зобов'язується надати всі необхідні супровідні документи на товар.

Згідно з п. 4.2 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю та підписання сторонами відповідних накладних, а також до повного розрахунку за товар. Продавець несе всі ризики загибелі, пошкодження, псування товару тільки до моменту переходу права власності на товар до покупця.

Відповідно до п. 4.3 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 передача товару продавцем і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленнями покупця.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 ціна товару погоджується та зазначається в накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 8.1 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014, поставивши 26.05.2015 відповідачу товар на суму 10791 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою позивача (у видатковій накладній міститься посилання на Договір № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014).

При цьому, позивачем до позовної заяви долучено копію довіреності № 7 від 21.05.2015 (реквізити вказаної довіреності зазначені у видатковій накладній № Б00000109 від 26.05.2015), якою було уповноважено представника відповідача на отримання товару (оболонка білкова Фабіос 45FG - 1500 м. та 40FGC-2 Фабіос - 1000 м.), який був поставлений позивачем за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 (відповідно до переліку товару, вказаного у видатковій накладній).

Відповідно до п. 1.2 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 купівля-продаж кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно з замовленнями покупця.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 зобов'язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 попереднє замовлення передається продавцю в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним, телефонним зв'язком, усно, тощо).

Судом встановлено, що у видатковій накладній № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп. зазначено, що поставка відбувається на підставі замовлення покупця № 716 від 21.05.2015.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 та від 23.12.2016 було зобов'язано позивача надати суду копію замовлення покупця № 716 від 21.05.2015.

Втім, у письмових поясненнях, поданих до суду 26.12.2016 та 10.01.2017, позивач зазначив, що замовлення відповідач здійснював у телефонному та електронному режимі, у зв'язку з чим позивач не може надати їх копії суду.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечувався як факт надання позивачу замовлення покупця № 716 від 21.05.2015, так і факт поставки позивачем товару на суму 10791 грн. 00 коп. за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015.

Крім того, відповідачем через канцелярію суду 17.01.2017 було долучено до матеріалів справи копію підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 14.12.2016, в якому відображена поставка позивачем відповідачу товару 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.6 Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 суму в розмірі 100% від вартості кожної товарної партії покупець перераховує на банківський рахунок продавця на умовах оплати протягом 21 календарного дня.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 товар протягом 21 календарного дня з дня поставки товару, тобто до 16.06.2015 (включно).

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не оплатив позивачу товар, поставлений за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10791 грн. 00 коп. з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015.

У відзиві на позовну заяву, поданому через відділ діловодства суду 17.01.2017, відповідач зазначив, що не заперечує факту наявності у нього заборгованості у сумі 10791 грн. 00 коп. станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, судом встановлено, що на підставі замовлення покупця № 2071 від 29.12.2014 позивач виконав відповідачу роботи з нанесення друку 1+1 на суму 315 грн. 00 коп., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб позивача та відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

У вказаному акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп. сторонами зазначено, що роботи виконані на підставі Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014.

Втім, суд зазначає, що предметом Договору № 040 купівлі-продажу від 26.12.2014 є правовідносини сторін щодо поставки товару, та умови вказаного договору не регулюють правовідносини сторін щодо виконання робіт.

Разом з тим, відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки вказаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп. містить найменування виконаних позивачем робіт, його кількість (обсяг), ціну та загальну вартість, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп. зазначено, що роботи виконуються позивачем на підставі замовлення покупця № 2071 від 29.12.2014.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 та від 23.12.2016 було зобов'язано позивача надати суду копію замовлення покупця № 2071 від 29.12.2014.

Втім, у письмових поясненнях, поданих до суду 26.12.2016 та 10.01.2017, позивач зазначив, що замовлення відповідач здійснював у телефонному та електронному режимі, у зв'язку з чим позивач не може надати їх копії суду.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечувався як факт надання позивачу замовлення покупця № 2071 від 29.12.2014, так і факт виконання позивачем робіт за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп.

Крім того, відповідачем через канцелярію суду 17.01.2017 було долучено до матеріалів справи копію підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 14.12.2016, в якому відображений факт виконання позивачем робіт 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не здійснив оплату за виконані позивачем роботи за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 315 грн. 00 коп.

У відзиві на позовну заяву, поданому через відділ діловодства суду 17.01.2017, відповідач зазначив, що не заперечує факту наявності у нього заборгованості у сумі 315 грн. 00 коп. станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, судом встановлено, що 28.12.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата за фабіос рулада згідно з рахунком № 716 від 21.05.2015 (по суті у призначенні платежу відповідачем було вказано реквізити замовлення покупця № 716 від 21.05.2015), у зв'язку з чим позивачем було зменшено позовні вимоги (заява про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду).

Сплата відповідачем грошових коштів у розмірі 6000 грн. 00 коп. підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та платіжним дорученням № 439 від 28.12.2016, які долучено позивачем до матеріалів справи через відділ діловодства суду 10.01.2017 разом із заявою про зменшення позовних вимог (копія платіжного доручення № 439 від 28.12.2016 на суму 6000 грн. 00 коп. долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву).

Крім того, судом встановлено, що 05.01.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5106 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 474 від 05.01.2017 на суму 5106 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата за фабіос рулада згідно рахунку № 716 від 21.05.2015 (по суті у призначенні платежу відповідачем було вказано реквізити замовлення покупця № 716 від 21.05.2015) та № 715 від 21.05.2015).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідач у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №Б00000109 від 26.05.2015 (6000 грн. 00 коп. відповідач сплатив 28.12.2016 та решту у сумі 4791 грн. 00 коп. - 05.01.2017).

При цьому, враховуючи зазначену сторонами в акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 14.12.2016 суму заборгованості відповідача у розмірі 11106 грн. 00 коп. (станом на 14.12.2016), що по суті є заборгованістю з оплати товару, поставленого за видатковою накладною №Б00000109 від 26.05.2015 у сумі 10791 грн. 00 коп. та заборгованістю з оплати за виконані позивачем роботи за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп. (враховуючи зазначені сторонами в акті суми та дати здійснених відповідачем оплат), беручи до уваги, що після 21.05.2016 сторонами не надано суду доказів виконання позивачем будь-яких робіт (що також вбачається із вказаного акту звірки взаєморозрахунків), суд дійшов висновку, що частина грошових коштів у розмірі 315 грн. 00 коп., сплачених відповідачем 05.01.2017 (загальна сума сплачених грошових коштів становить 5106 грн. 00 коп.) є оплатою саме за виконані позивачем роботи за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Б00000085 від 21.05.2015 на суму 315 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, оскільки грошові кошти у загальному розмірі 5106 грн. 00 коп. (сума основного з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) були сплачені відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5106 грн. 00 коп. (сума основного боргу з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп., позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 470 грн. 96 коп. за період з 17.06.2015 по 28.11.2016.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд здійснив висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних не взято до уваги кількість календарних днів у 2016 році, що становить 366 днів.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних в межах заявленого позивачем періоду нарахування.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1079117.06.2015 - 31.12.20151983%175,61
1079101.01.2016 - 28.11.20163333%294,54
Всього:470,15
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 470 грн. 15 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства «Мілекс» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мік Мега» 3% річних у розмірі 470 грн. 96 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 470 грн. 15 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1231 грн. 90 коп. за період з липня 2015 року по жовтень 2016 року, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № Б00000109 від 26.05.2015 на суму 10791 грн. 00 коп.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства «Мілекс» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мік Мега» інфляційних втрат у розмірі 1231 грн. 90 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, суд покладає судовий збір на відповідача в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку припинити провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 2 ст. 49, п. 7-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мік Мега» суми основного боргу у розмірі 5106 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мік Мега» (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 37, корпус 28, КПІ 4030; ідентифікаційний код: 37593864) на користь Приватного підприємства «Мілекс» (45630, Волинська обл., Луцький р-н, с. Княгининок, вул. Фальківська, буд. 1; ідентифікаційний код: 20135363) 3% річних у розмірі 470 (чотириста сімдесят) грн. 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 91 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.01.2017

Суддя І.М. Отрош