Господарський суд Чернігівської області
===========================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24"січня 2017 року Справа № 927/1176/16

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши справу

за позовом: Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури

14000, вул. Шевченка, 1, м.Чернігів;

в інтересах держави в особі

позивача-1: Чернігівської обласної ради

14005, пр.Миру,43, м.Чернігів;

позивача-2: Комунального підприємства "Діловий центр"

Чернігівської обласної ради

14005, пр.Миру, 49-А, м.Чернігів;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1;

про стягнення 7091,44грн.;

за участю представників сторін:

від прокуратури: не з'явились;

від позивача 1: Бондар Я.О. довіреність № 01-05/1518, від 16.11.2016 представник;

від позивача 2: Дайнеко В.І. довіреність № 1 від 23.12.2016 - юрисконсульт;

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_4 довіреність №90 від 14.03.2016-представник;

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради та Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6938,77 грн. заборгованості за комунальні послуги та 152,67грн. пені відповідно до договору №31-13 від 01.07.2013 про відшкодування витрат за надані послуги та витрат на утримання орендованого майна орендарем.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем договору про відшкодування витрат за надані комунальні послуги та витрат на утримання орендованого майна Орендарем від 01.07.2013 за №31-13 у зв'язку з чим утворилась заборгованість за січень 2015 року, лютий 2015 року, квітень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень - вересень 2016 року в сумі 6938,77грн. за надані комунальні послуги та нараховано 152,67грн. пені.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.12.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 26.12.2016, після чого розгляд справи відкладався до 24.01.2017.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 24.01.2017.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому він проти позову заперечує та зазначає:

- заступником керівника Чернігівської місцевої прокуратури безпідставно подано даний позов в інтересах держави, оскільки у якості представників держави зазначені: позивач-1 - Чернігівська обласна рада; позивач-2 - КП «Діловий центр» Чернігівської обласної ради, а отже позивач-1 є органом місцевого самоврядування, а позивач-2- комунальним підприємством, тобто недержавними органами та підприємствами;

- прокурором в позові не наведені будь-які достатні аргументи та доводи щодо порушення відповідачем інтересів держави та виключність випадку, на підставі якого даний позов подано прокуратурою (ст. 131-1, ст. 140 Конституції України).

- Договір про відшкодування витрат за надані комунальні послуги та витрат на утримання орендованого майна Орендарем від 01.07.2013 за №31-13 відповідач не підписувала, а тому позовні вимоги на зазначеній підставі є необґрунтованими.

Прокурор в судове засідання 24.01.2017 не з'явився.

Позивач-1 та позивач-2 підтримали позовні вимоги прокурора та просять їх задовольнити в повному обсязі.

19.01.2017 від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи №927/186/16. Відповідач обґрунтовує клопотання тим, що в господарському суді м.Києва розглядається справа №927/186/163а за позовом ФОП ОСОБА_1 (відповідача) до КП «Діловий центр» Чернігівської обласної ради та Чернігівської обласної державної адміністрації про відшкодування вартості невід'ємних поліпшень орендованого приміщення у розмірі 96727,55грн. На підтвердження вказаного відповідачем надано суду копію ухвали господарського суду м.Києва від 09.06.2016 про зупинення провадження у справі №927/186/16.

Стосовно клопотання відповідача про зупинення провадження у справі суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати:

а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом;

б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Проте, суд вважає, що рішення суду у справі № 923/186/16 не може вплинути на збирання та оцінку доказів у даній справі.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 923/186/16.

Розглянувши подані прокурором, позивачами та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01 липня 1999 року між Чернігівської обласною державною адміністрацією в особі завідуючого відділу управління майном (Орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, що належить до обласної комунальної власності №19-14 (далі - Договір).

28.04.2006, у зв'язку з ліквідацією Управління з питань майна комунальної власності Чернігівської облдержадміністрації та передачею в господарське відання будівлі комунальної власності по АДРЕСА_2 Комунального Підприємства «Діловий центр» Чернігівської обласної ради (відповідно до статуту підприємства, затвердженого рішенням Чернігівської обласної ради від 21.04.2005) сторони підписали Угоду №1 до Договору та внесли зміни до умов Договору.

Відповідно до Угоди №1 від 28.04.2006, преамбулу Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої Орендодавцем є Комунальне підприємство „Діловий центр" Чернігівської обласної ради, а Орендарем є Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення перукарні у складі: кімната/5-1 згідно плану будівлі-12,3 м.кв., підсобне приміщення /5-2 згідно плану будівлі-6,8м.кв., кімната 1-16 згідно плану будівлі/-11,9 м.кв., вестибюль 1/4 ІХ згідно плану будівлі-16,7 м.кв. Зазначені нежитлові приміщення загальною площею 47,7 м.кв. (далі-майно) знаходяться на першому поверсі адміністративної будівлі (колишній готель «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до акту приймання - передачі в оренду нежитлових приміщень в адміністративній будівлі, (в редакції акту приймання-передачі №1 від 28.04.2006, що є Додатком до Додаткової угоди №03-02/25у від 01.05.2002) Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежитлові приміщення, розташовані в будівлі по АДРЕСА_2, загальною площею 51,1м.кв..

31.12.2010 сторони уклали Додаткову Угоду №5, відповідно до якої внесли зміни до п.3.2., п.3.3., п.3.4..

Відповідно до п.1.4. Договору, майно використовується Орендарем під перукарню.

Відповідно до п. 2.1. Договору, вступ Орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами цього Договору та додатків до нього.

Згідно п. 3.1 Договору, орендна плата є платежем, який вносить Орендар Орендодавцеві незалежно від наслідків діяльності Орендаря.

Відповідно до п.4.7. Договору, Орендар зобов'язаний понад орендну плату своєчасно сплачувати фактичну вартість експлуатаційних витрат, комунальних послуг та інших платежів, згідно виставленими йому рахунками.

Виходячи з умов вищезазначеного Договору відповідач повинен здійснювати платежі на користь на користь Орендодавця, яким є КП "Діловий центр"

Як зазначає прокурор, 01.07.2013 між Комунальним підприємством «Діловий центр» Чернігівської обласної ради та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування витрат за надані комунальні послуги та витрат на утримання орендованого майна Орендарем за №31-13 (Далі -Договір №31-13).

Надана суду копія Договору №31-13 не підписана відповідачем, відповідач заперечує про те, що ним підписувався вище вказаний договір.

Прокурор та представники позивачів зазначили, що відповідач відмовилась від підписання Договору №31-13 від 01.07.2013.

Виходячи з викладеного, господарський суд не розцінює даний Договір як підставу виникнення прав і обов'язків між позивачами та відповідачем.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час подання позовної заяви, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступу в розгляд справи за позовом іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

За вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", в редакції, чинній на час звернення з позовом, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до абзаців 1, 2 ч. 4 наведеної норми наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, за виключенням державних компаній, при цьому прокурор має обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. При цьому слід звертати увагу на те, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто, органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Так, судом встановлено, що КП «Діловий центр» Чернігівської обласної ради в особі якого прокурор звернувся до місцевого господарського суду, не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування, ні іншим суб'єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що прокурор не наділений правом здійснювати представництво в суді інтересів держави в особі комунального підприємства, а тому позов Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Діловий центр» Чернігівської обласної ради підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно позову в частині представництва прокурором інтересів держави в особі позивача-1 - Чернігівської обласної ради, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, особа має право звертатись до суду за захистом саме порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Особи, які звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами порушення своїх прав та необхідність їх захисту.

Згідно із ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Враховуючи положення ч.1 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, та ч.2 ст.124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Юридична наука та судова практика розмежовують поняття права на звернення до суду з позовом за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів на право пред'явлення позову у процесуальному значенні і право на пред'явлення позову в матеріальному значенні. Право на звернення до суду з позовом у процесуальному значенні передбачає, що кожна особа, яка вважає, що її права або охоронювані законом інтереси порушуються, має право звернутись до суду з позовом про захист цих прав та інтересів, і суд, з урахуванням підвідомчості, не має права відмовити у прийнятті цього позову до розгляду. Матеріальне право на позов передбачає дійсну, тобто реальну існуючу наявність порушення прав або охоронюваних законом інтересів, тобто наявність матеріально-правового інтересу особи, що звернулась до суду з позовом. При цьому, при наявності такого порушення суд повинен задовольнити позов, тобто захистити ці права, а при відсутності таких порушень підстави задоволення позову відсутні тобто в позові необхідно відмовити.

Таким чином, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як вже зазначено вище, прокурор, просить стягнути з відповідача на користь комунального підприємства "Діловий центр" (позивача-2) заборгованість за договором №31-13 від 01.07.2013 у розмірі 7091,44грн.

Отже, прокурором та Чернігівською обласною радою не доведено в чому полягає порушення прав позивача-1 - Чернігівської обласної ради, оскільки позивач-1 не є стороною Договору №31-13 від 01.07.2013 і прокурором не визначено які саме дії повинен вчинити відповідач на користь позивача -1 в разі задоволення позову судом.

З огляду на викладене, позов прокурора в інтересах держави в особі позивача-1 - Чернігівської обласної ради задоволенню не підлягає.

Частиною 6 ст.84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на прокурора.

Керуючись ст.ст. 49, ст.81, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури заявленого в інтересах держави в особі позивача-2 - Комунального підприємства «Діловий центр» Чернігівської обласної ради залишити без розгляду.

2. В задоволенні позову заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури заявленого в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради відмовити.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 30 січня 2017 року

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна