РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. Справа № 5004/677/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.,

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність в справі;

заявника - ОСОБА_2 довіреність в справі ;

органу ДВС - не з`явився.

розглянувши апеляційну скаргу - ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2016 у справі №5004/677/12 (суддя Вороняк А.С.) про заміну сторони у виконавчому провадженні за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери"

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг компані"

до ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Камінь-Каширський автодор"

про стягнення 167 221,98 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.12.2016 у справі № 5004/677/12 (суддя Вороняк А.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" до ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Камінь-Каширський автодор" про стягнення 167221,98 грн., задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" від 19.12.2016р. про заміну сторони у виконавчому провадженні №35479243 (зведене виконавче провадження №41392281). Замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" у виконавчому провадженні №35479243(зведене виконавче провадження №41392281), відкритому на підставі постанови від 29.11.2012р. відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери.

.

.

Ухвала господарського суду Житомирської області від 28.12.2016 мотивована тим, що укладаючи договір про відступлення права вимоги №б/н від 31.10.2016р., сторони передбачили право нового кредитора відступати право вимоги за договорами поставки третім особам(п.2.3 Договору 1). В даній ухвалі суд першої інстанції посилається на правову позицію Верховного Суду України, яка визначає, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цєсії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанови Верховного Суду України від 20.11.2013p. у справі №6-122цс13 та від 19.08.2014p. у справі №3-56гс14). Таким чином, зважаючи на те, що право вимоги за договорами поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009р. та №03/08-10/09 від 03.08.2010р. перейшло до ТОВ "ПГ "Побережнюк і партнери", останній є заінтересованою особою та мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Також суд першої інстанції зазначає, що оскільки фактично договори відступлення права вимоги від 31.10.2016р. за своєю правовою природою є договорами факторингу, які згідно ч.1 ст.1080 ЦК України є дійсними незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду - Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2016 у справі №5004/677/12 про заміну сторони у виконавчому провадженні скасувати, прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Вважає, що ухвала господарського суду Волинської області від 28.12.2016 винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається, зокрема, на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, зазначає, що пунктом 10.4 договору поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та №03/08-10/09 від 03.08.2010 передбачено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони. Тобто, передача права вимоги можлива лише за умови отримання письмової згоди від ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України». Вважає, що у даному випадку, укладення договору та відступлення права вимоги здійснено позивачем всупереч основним договорам без отримання ні усної, ні письмової згоди ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України».

Відповідно, скаржник в апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано положення ч. 1 ст. 516 ЦК України через те, що судом не було враховано наявність обмежень у договорі і порушення порядку заміни кредитора у зобов`язанні, що призвело до неправильного вирішення спору.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 5004/677/16 у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25.01.2017.

18.01.2017 на адресу суду надійшло від заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова група «Побережник і партнери» клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання у справі №5004/677/12, яке відбудеться 25.01.2017 о 12:00 год., в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Київської області.

24.01.2017 засобами електронного зв`язку на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить суд апеляційну скаргу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2016 у справі №5004/677/12 залишити без змін.

В даному відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери зазначає, що відповідно до договору відступлення права вимоги від 31.10.2016 та договору про відступлення права вимоги №31/10-03 від 31.10.2016 була здійснена заміна сторони (кредитора) у зобов`язанні за договорами поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та №03/09-10/09 від 03.08.2010 на підставі яких у відповідача виник борг перед первісним кредитором (позивачем), а не уступка права вимоги за рішенням суду. З огляду на заміну кредитора у зобов`язанні, ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери» в подальшому у встановленому чинним законодавством порядку звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Представник ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» в судовому засіданні 25.01.2017 яке відбулось в режимі відеоконференції, підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери в судовому засіданні 25.01.2017 яке відбулось в режимі відеоконференції, заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, та така, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 25.01.2017 позивач та орган Державної виконавчої служби - свого представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання поштових відправлень та результати відстеження надіслання рекомендованих відправлень з інтернет-сайту «Укрпошти», які долучені до матеріалів справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що ухвалу господарського суду Хмельницької області від 28.12.2016 по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Камінь-Каширський автодор" про стягнення 167 221,98 грн., в т.ч. 9 445,49 грн. заборгованості за товар, поставлений по накладним №355 від 06.08.2009, №392 від 30.10.2009 згідно договору поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009, 3 936,86 грн. пені за період з 01.12.2009 по 31.05.2012 згідно п.7.2 договору, 1 501,83 грн. інфляційних втрат та 708,80грн. 3% річних за період з 01.12.2009 по 31.05.2012 згідно ст.625 ЦК України та 106 606,91 грн. заборгованості за товар, поставлений по накладній №518 від 04.08.2010 згідно договору поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010, 28 682,02 грн. пені за період з 04.09.2010 по 31.05.2012 згідно п.7.2 договору, 10 767,30 грн. інфляційних втрат та 5 572,77 грн. 3% річних за період з 04.09.2010 по 31.05.2012 згідност.625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 12.07.2012 затверджено мирову угоду від 12.07.2012, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" (01042, АДРЕСА_1, ) та Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Ковельський автодор" (43001, м.Луцьк, вул.Ковельська, 41, ) , провадження у справі №5004/677/12 припинено.

При укладенні мирової угоди сторони погодили наступні умови: відповідач визнає, що сума основного боргу перед позивачем на момент укладення цієї мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в позовній заяві і становить 9 445,49 грн. (дев'ять тисяч чотириста сорок п'ять гривні, сорок дев'ять копійок) за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та 106 606,91 грн. (сто шість тисяч шістсот шість гривень, дев'яносто одна копійка) за договором поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010, що разом складає 116 052,40 грн. (сто шістнадцять тисяч п'ятдесят дві гривні, сорок копійок) (надалі - "основний борг", а зазначені в цьому пункті договори поставки надалі разом вживаються як "договори").

Відповідач зобов'язується та гарантує сплатити на користь позивача суму основного боргу у розмірі 116 052,40 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, вказаний нижче у цій мировій угоді, за наступним графіком погашення: до 12 серпня 2012 року відповідач погасить 38 684,13 грн.; до 12 вересня 2012 року відповідач погасить 38 684,13 грн.; до 12 жовтня 2012 року відповідач погасить 38 684,13 грн.

Позивач відмовляється від позовних вимог щодо стягнення грошових сум з відповідача, сплата яких не передбачена цією мировою угодою, в тому числі неустойки, суми інфляційного збільшення заборгованості та трьох процентів річних.

19.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Правова Група Побережнюк і партнери звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні №35479243 (зведене виконавче провадження №41392281), у якій просило замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю Кліносол Трейдінг Компані на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Правова Група Побережнюк і партнери. В обґрунтування даної заяви зазначає, що 29.11.2012 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали господарського суду Волинської області у справі № 5004/677/12 від 12.07.2012 про затвердження мирової угоди (ВП №35479243). 11.03.2014 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області прийнято постанову про приєднання виконавчого провадження №35479243 до зведеного виконавчого провадження №41392281.

Заявник відзначає, що станом на день звернення з даною заявою до суду ухвала господарського суду Волинської області від 12.07.2012 по справі № 5004/677/12 в повному обсязі не виконана, заборгованість за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010 ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не погашена.

В процесі виконання ухвали господарського суду Волинської області від 12.07.2012 по справі № 5004/677/12, стягувачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг компані" було укладено договір відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» за рядом договорів серед яких є договір поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договір поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010.

Заперечень щодо зміни кредитора за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010 від боржника ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не надходило.

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг компані" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне первісному кредитору право грошової вимоги за договорами поставки, а саме відповідно до п. 1.1.5 договору договором поставки № 03/08-09//13 від 03.08.2009 та п. 1.1.7 договору - договором поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010, укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор». (а.с. 28-31 т.2)

Пунктом 2.3 договору передбачено, що з моменту переходу до нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до боржника, новий кредитор має право розпоряджатись цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за договорами поставки без будь-яких обмежень.

Цей договір підписаний та скріплений печатками сторін.

В подальшому 31.10.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» уклало договір відступлення права вимоги №31/10-03 за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/08-10/09 від 03.08.2010 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Правова група «Побережнюк і партнери».

Відповідно з урахуванням вищезгаданого пункту договору 31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Правова група «Побережнюк і партнери» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №31/10-03. (а.с. 37-38 т.2)

Сторони погодили умови даного договору наступним чином: п. 1.1 договору передбачено, що «первісний кредитор» відступає «новому кредитору» належне «первісному кредитору» на підставі договору відступлення права вимоги від 31.10.2016 право грошової вимоги за наступними договорами, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кліносол Трейдінг Компані» та Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та його філіями («боржник»), а саме відповідно до п. 1.1.5 договору договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та п. 1.1.7 договору договором поставки №03/07-10/09 від 03.08.2010 які укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор» («Договори поставки»).

За приписами пункту 1.3 договору встановлено, що за цим договором до «нового кредитора» переходить право вимагати (замість «первісного кредитора») від «боржника» належного та реального виконання грошового зобов`язання за «договорами поставки».

Відповідно до п. 2.1.1 договору «новий кредитор» зобов`язаний перерахувати «первісному кредитору» на рахунок №26506273 у ПАТ «ПУМБ» МФО 334851, отримувач: ТОВ «Юбіпартнер факторинг», відшкодування за відступлення права вимоги за «договорами поставки» у сумі 1200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень 00 копійок), у строк до « 09» листопада 2016 року.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору «первісний кредитор» зобов`язаний передати протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня надходження всієї суми відшкодування за відступлення права вимоги, відповідно до умов п. 2.1.1 цього договору, оригінали усіх документів, які свідчать про право вимоги за «договорами поставки» та інформацію, яка важлива для їх здійснення, що оформлюється актом прийому-передачі, який підписується повноважними представниками «первісного кредитора» та «нового кредитора».

Пунктом 5.2 договору передбачено, що відступлення права вимоги за «договорами поставки», відповідно до цього договору, не тягне за собою будь-яких змін «договорів поставки».

За приписами пункту 5.3 договору, після підписання договору «новий кредитор» набуває усіх прав як процесуального правонаступника «первісного кредитора» за будь-якими та всіма цивільними, господарськими спорами між «первісним кредитором» і «боржником» або по відношенню до особи «боржника» та/або третіми особами, що випливають з переданих прав вимоги за «договорами поставки», які знаходяться на стадії судового розгляду або виконавчого провадження у відповідності до чинного законодавства України.

Цей договір підписаний та скріплений печатками сторін даного договору.

У зв`язку з чим до боржника було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від 31.10.2016 №03/10, згідно з яким новим кредитором за вищеназваними договорами поставки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Правова група «Побережнюк і партнери» (а.с. 39 т.1). Дане повідомлення надіслано на адресу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» цінним листом з описом вкладення (а.с. 40 т. 1).

Отже, посилаючись на укладення між ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» договору відступлення права вимоги (цесії) №31/10-03 від 31.10.2016, заявник - ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» просив суд замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" (01042, АДРЕСА_2, ) у виконавчому провадженні №35479243 (зведене виконавче провадження №41392281), відкритому на підставі постанови від 29.11.2012 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Правова група Побережнюк і партнери (04116, м.Київ, вул.Довнар-Запольського, 7-А, ).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані ст. 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судова колегія зазначає, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, чи в даному випадку мирової угоди, не виконаної боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції що фактично договори відступлення права вимоги від 31.10.2016 за своєю правовою природою є договорами факторингу, та зазначає з цього приводу таке.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що право вимоги може бути предметом договору купівлі-продажу.

Предмет такого договору купівлі-продажу полягає у зобов`язанні продавця передати право грошової вимоги у власність покупцеві, та зобов`язанні покупця прийняти його і сплатити за це певну суму.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Варто відмежувати, що факторинг - це комплекс фінансових послуг (і за законом підлягає ліцензуванню), який надаються клієнтові фактором. А «плата» розуміється як вказівка на те, що співвідношення при обміні грошей на дебіторську заборгованість має бути на користь фактора (тобто він повинен отримати прибуток у вигляді різниці). Цесія - це один з елементів договору факторингу, іншими його елементами також можуть виступати: фінансування, страхування ризику неплатежу, адміністративне управління дебіторською заборгованістю, інформаційні послуги, тощо. Згідно копії свідоцтва ФК№277 від 14.04.2011 про реєстрацію фінансової установи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юбіпартнер факторинг", останнє є фінансовою установою, що надає фінансові послуги (факторинг) (а.с. 95 т.2).

Однак, відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 липня 2007 року у справі №26/347-06-6531.

Отже, колегія суддів наголошує, що предмет договору факторингу має комплексний характер: це і зобов`язання фактора щодо фінансування клієнта, зобов`язання клієнта з оплати послуг фактора з фінансування, і зобов`язання клієнта відступити факторові своє право грошової вимоги до третій особі (боржника).

Якщо в договорі встановлено, що одна зі сторін має тільки обов`язок передати іншій стороні право грошової вимоги до третьої особи (боржника), а інша сторона договору має тільки зобов`язання прийняти це право вимоги та сплатити за нього певну грошову суму, то такий договір не підпадає під визначення договору факторингу. Адже в цьому договорі не передбачено зобов`язання однієї сторони з надання в розпорядження іншій стороні грошових коштів та зобов`язання іншої сторони щодо здійснення оплати за такі послуги. Тому, враховуючи сутність договору цесії, ним може бути передбачена винагорода.

Колегія суддів зазначає, що договір щодо відступлення права вимоги, не може розглядатися як договір факторингу лише, якщо він не відповідає вимогам, встановленим для договорів факторингу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору про відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг компані" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» та договору про відступлення права №31/10-03 від 31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Правова група «Побережнюк і партнери», колегія суддів приходить висновку, що вони за своєю правовою природою є договором цесії (відступлення права вимоги), а суд першої інстанції помилково ототожнив дані договори з договором факторингу у зв'язку з подібністю цесії із договором факторингу, оскільки в основі договору факторингу також лежить відступлення права вимоги, але вона, цесія, виступає лише елементом договору факторингу.

Пунктом 11 ч. 1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (із змінами) передбачено, що однією з фінансових послуг є факторинг.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст.47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату.

Зазначені вище обставини належним чином доводять, що предметом укладених між позивачем та ТОВ «Юбіпартнер факторинг», а в подальшому між ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» договорів є саме відступлення права вимоги (цесії), а не фінансової послуги, що в свою чергу свідчить про необгрунтованість висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що договори про відступлення права вимоги б/н від 31.10.2016 та №31/10-03 від 31.10.2016 за своєю правовою природою є договорами факторингу.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-43гс14.

Водночас, в абз. 6 п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України № 7 від 17.05.2011р. (із змінами) розяснено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Отже, за правилами, визначеними ст. 104 ГПК України, незважаючи на неправильну мотивацію рішення суду першої інстанції, резолютивна частина такого рішення є правильною, а тому оскаржене рішення належить залишити без змін з огляду на приписи процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Пунктом 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що статтею 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 та 520 ЦК України); процесуальне правонаступництво в розумінні цієї норми ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Частиною 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" (із змінами) визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив. При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов'язанні, вирішуються виключно судом у порядку, передбаченому статтею 25 ГПК України.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі №6-122цс13. Правова позиція Верховного Суду України обґрунтована тим, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Крім того, посилання скаржника на те, що укладаючи договори відступлення права вимоги позивач, ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери», не змінюючи кредитора у зобов'язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, не відповідають змісту договорів відступлення права вимоги (цесії) від 31.10.2016 та № 31/10-03 від 31.10.2016, оскільки їх предметами є передача первісним кредитором новому кредитору права вимоги до ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/07-10/09 від 03.08.2010 які укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор» .

При цьому, зі змісту договорів відступлення права вимоги від 31.10.2016 вбачається, що ними не вирішувались процесуальні питання, пов'язані з виконанням судового рішення та заміною стягувача у виконавчому провадженні.

З цих підстав посилання ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 19.08.2014 у справі №923/945/13, є безпідставними, оскільки предметом оспорюваного правочину у справі №923/945/13 було відступлення права вимоги за судовим рішенням, тоді як за договорами відступлення права вимоги від 31.10.2016 відступлено право вимоги, яке виникло з правочину, що відповідає загальним принципам, закріпленим у статтях 3, 11, 512 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що за результатами аналізу норм ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №3-42гс12 від 02.10.2012року).

Колегія суддів не погоджується з посиланнями скаржника на те, що пунктом 10.4 договору поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та №03/08-10/09 від 03.08.2010 передбачено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони, тобто, передача права вимоги можлива лише за умови отримання письмової згоди від ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», з наступних підстав.

Як зазначено вище, 31.10.2016 між позивачем - ТОВ "Кліносол Трейдінг компані" та ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та в подальшому між ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» було укладено договори відступлення права вимоги, у відповідності до якого, первісний кредитор передав новому кредиторові право вимоги до ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/07-10/09 від 03.08.2010 які укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор».

ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» 31.10.2016 на адресу ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надіслало повідомлення про відступлення права вимоги та копію договору про відступлення права вимоги №31/10-03 від 31.10.2016, доказом чого є поштове відправлення з описом включення в цінний лист (а.с. 39-40 т.2).

Заперечення щодо укладення договору про відступлення права вимоги №31/10-03 від 31.10.2016 від ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на адресу ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» не надходило, в матеріалах справи також відсутні відповідні докази заперечення щодо договору про відступлення права вимоги №31/10-03 від 31.10.2016.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" договорів відступлення права вимоги, а також визнання їх недійсними в судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України)

Приписами ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що договір відступлення права вимоги від 31.10.2016 укладений між позивачем - ТОВ "Кліносол Трейдінг компані" та ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та договір відступлення права вимоги №31/10-03 від 31.10.2016, укладений між ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери», є чинними та не визнані у встановленому порядку недійсними, колегія суддів прийшла до висновку, що ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» на підставі вказаних договорів набув належне ТОВ "Кліносол Трейдінг компані" право вимоги за договором поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договором поставки №03/07-10/09 від 03.08.2010 які укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор». При цьому, ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» письмово та належним чином повідомило Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про заміну кредитора у зобов`язанні.

Відтак, колегія суддів вважає, що з набуттям ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» права вимоги до ОСОБА_3 підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за договором відступлення права вимоги від 31.10.2016 №31/10-03 між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору поставки №03/08-09/13 від 03.08.2009 та договору поставки №03/07-10/09 від 03.08.2010 які укладені з Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Камінь-Каширський автодор», які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач виступає кредитором ОСОБА_3 підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за майновою (грошовою) вимогою.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви ТОВ «Правова група «Побережнюк і партнери» про заміну сторони виконавчого провадження. Оскаржувана ухвала суду по даній справі є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2016 у справі №5004/677/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.