РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" січня 2017 р. Справа № 918/920/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Безпалюк О.Л. (довіреність №14-95 від 18.04.2014р.);

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність №577 від 30.03.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонер-ного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарсь-кого суду Рівненської області від 08.11.2016р. у справі №918/920/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» м.Рівне

про стягнення 2 095 188 грн. 13 коп. заборгованості по розрахунках,-

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК України. Кло-потання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.11.2016 року у справі №918/920/ 16 (суддя Марач В.В.) відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «На-ціональна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті НАК «Нафтогаз України») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» (надалі в тексті Товариство) про стяг-нення 2 095 188 грн. 13 коп. заборгованості по розрахунках.(т.1, арк.справи 141-148).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з укладенням спіль-них протокольних рішень сторони змінили порядок і строк виконання зобовязання, тому Позивач безпідставно нарахував 2 095 188 грн. 13 коп. пені, інфляційних і річних і в позові належить відмо-вити.(т.1, арк.справи 148).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської об-ласті від 08.11.2016р. у даній справі, прийняти нове судове рішення, яким задоволити позов та по-класти судові витрати на Відповідача.(т.1, арк.справи 154-158).

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуван-ням норм матеріального права та неповним зясуванням усіх істотних обставин справи. Позивач вважає, що спільні протокольні рішення визначають лише джерело надходження коштів, але не звільняє Відповідача від обовязку сплатити штрафні санкції та втрати від інфляції в силу ст.ст. 549, 625 ЦК України та ст.230 ГК України. Крім того, частину вартості поставленого газу Відпові-дач оплатив власними коштами.(т.1, арк.справи 155-157).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2016р. скаргу Позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.(т.1, арк.справи 152).

Ухвалами від 13.12.2016р. та 22.12.2016р. у судових засіданнях оголошувалася перерва до 24.01.2017р.(т.1, арк.справи 172-173; т.3, арк.справи 200-201). Крім того, витребувано у Позивача розрахунок сум пені, інфляційних втрат і річних без врахування заборгованості, що погашена про-токольними рішеннями та без врахування днів фактичної оплати, завірені копії доказів оплати, а у Відповідача завірені копії доказів оплати вартості отриманого товару, контррозрахунок сум інф-ляційних, річних та пені.(т.2, арк.справи 173).

19.12.2016р. через канцелярію суду Позивач подав копії виписок з банку по рахунку (том 2), а 22.12.2016р. Відповідач подав відзив, у якому просить залишити рішення суду першої інстан-ції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, Відповідач додав до відзиву контр-розрахунок та виписки з банку по рахунку із платіжними дорученнями.(т.3, арк.справи 1-197).

Також 16.01.2017р. через канцелярію суду Відповідач подав доповнення до відзиву на апе-ляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(т.4, арк.справи 1-18).

В день судового засідання 24.01.2017р. подав клопотання про зменшення в разі задоволен-ня позовних вимог пені до 10%, мотивуючи це скрутним матеріальним становищем та наявністю великої дебіторської заборгованості (т.4, арк.справи 19-21); клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги (т.4, арк.справи 23) та заяву про відстрочку виконання рішення у разі задоволення апеляційної скарги з додатками (т.4, арк.справи 25-57).

Вказані клопотання розглянуто апеляційним судом в нарадчій кімнаті.

У судових засіданнях апеляційної інстанції 13 і 22 грудня 2016р. та 24.01.2017р. представ-ники Позивача підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та надали пояснення в обґрунту-вання своєї позиції. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скар-ги та надав свої пояснення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, НАК «Нафтогаз України»-продавець та ТзОВ «Рівнегаз- збут»-покупець уклали договір купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-789-Н (нада-лі в тексті Договір), згідно п.1.1 якого продавець зобовязується у 2015 році передати у власність покупцеві природний газ (надалі газ), а покупець зобовязується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.(т.1, арк.справи 13-18).

Газ, що продається за Договором використовується покупцем виключно для подальшої реа-лізації населенню.(п.1.2 Договору).

Продавець відповідно до п.п.2.1, 3.1 Договору передає покупцеві з 01.07.2015р. по 31.12. 2015р. газ в обсязі до 108 800 тис.м3 у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підпри-ємств та від підземних сховищ у газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п.5.2 Договору, ціна за 1000 м3 природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тари-фом становлять: газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води 5 043,8462 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; газ, що використовується населенням для ін-дивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/-або підігрів води) у період з 01 липня по 30 вересня (включно) 5 043,8462 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%. У період з 01 жовтня по 31 грудня: за обсяг спожитий до 200 м3 на місяць включно 2 168,8462 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; за обсяг спожитий понад 200 м3 на місяць включно 5 043,8462 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали Додаткові угоди від 15.10.2015р. №1, та від 04.11.2015р. №2 до Договору, якими , зокрема, виклали п.5.2 Договору в таких редакціях: «Газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води 5 052,4038 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; Газ, що використовується населенням для індивідуального опален-ня або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води): за об-сяг, спожитий до 200 м3 на місяць (включно) 2 177,4038 за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; за обсяг спожитий понад 200 м3 на місяць (включно) 5 052, 4038 гривень за 1000 м3, крім того ПДВ 20%.» та «Газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води 5 052,4038 грн. за 4038 за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; Газ, що використовується населенням для індивідуаль-ного опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води): за обсяг, спожитий до 1200 м3 природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03. 2016 (включно) 2 177,4038 грн. за 1000 м3, крім того ПДВ 20%; за обсяг, спожитий понад 1200 м3 природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно) 5 052,4038 грн. за 1000 м3, крім того ПДВ 20%.(т.1, арк.справи 19-22).

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця на-ступного за місяцем реалізації газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання дого-вірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодав-ством України, а також Договором. У разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закін-чення строку дії Договору в частині реалізації газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного бюанку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прос-трочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійс-нення.(розділ 11 Договору).

Договір та Додаткові угоди підписано уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України» і Товариства, скріплено відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 18,20,22).

Як вбачається з матеріалів справи на підставі Договору в липні-грудні 2015р. НАК «Наф-тогаз України» поставила, а Товариство прийняло природний газ на загальну суму 323 347 175 грн. 99 коп., що стверджуються актами приймання-передачі природного газу: від 31.07.2015р. за липень 2015р. на суму 31 475 851,86 грн.; від 31.08.2015р. за серпень 2015р. на суму 25 323 991,68 грн.; від 30.09.2015р. за вересень 2015р. на суму 29 409 616, 06 грн.; від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 48 779 575,52 грн.; від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 69 823 173,98 грн.; від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 7 758 129,67 грн., від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 110 776 837,22 грн.(т.1, арк справи 23-29).

Крім того, матеріали справи свідчать, що на підставі постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005р. №20 Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент фінансів Рівненської облдержадміністрації, ТзОВ «Рівнегаззбут» та ПАТ НАК «Нафтогаз України» підписали Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків (надалі в тексті Спільні протокольні рі-шення):

- Спільне протокольне рішення №2038 від 21.09.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 8 319 645 грн. 77 коп.(т.1, арк.справи 75-78);

- Спільне протокольне рішення №2035 від 21.09.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 118 825 грн. 38 коп. (т.1, арк.справи 81-84);

- Спільне протокольне рішення №2243 від 22.10.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 6 918 125 грн. 82 коп. (т.1, арк.справи 87-90);

- Спільне протокольне рішення №2562 від 20.11.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 36 026 530 грн. 47 коп. (т.1, арк.справи 93-96);

- Спільне протокольне рішення №2978 від 18.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 95 330 905 грн. 54 коп. (т.1, арк.справи 69-72);

- Спільне протокольне рішення №140 від 20.01.2016р. про організацію взаєморозрахунків на суму 30 200 743 грн. 44 коп. (т.1, арк.справи 63-66).

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахун-ків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі до-говору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 року № 15-789-Н.

Так, відповідно до пунктів « 3» Спільних протокольних рішень, сторони зобовязалися пе-рерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх ра-хунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачати-ся, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Дер-жавної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перерахо-вувати кошти в порядку, передбаченоми Спільним протокольним рішенням.

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками та скріплені від-тисками печаток всіх сторін.(арк.справи 66, 72, 78, 84, 90, 96).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Спільних протокольних рішень Товарист-во перерахувало на рахунок НАК «Нафтогаз України» 176 914 776 грн. 42 коп., що стверджується платіжними дорученнями №6 від 25.09.2015р. на суму 8 319 645,77 грн., №7 від 25.09.2015р. на су-му 118 825,38 грн., №9 від 27.10.2015р. на суму 6 918 125,82 грн., №11 від 26.11.2015р. на суму 36 026 530,47 грн., №14 від 22.12.2015р. на суму 95 330 905,54 грн., №18 від 27.01.2016р. на суму 30 200 743,44 грн.(т.1, арк.справи 68, 74, 80, 86, 92, 98).

Разом з тим, решту заборгованості Відповідач сплачував власними коштами, про що свід-чать подані на вимогу суду апеляційної інстанції виписки з банку по рахунку (том 2) та платіжні доручення.(т.3, арк.справи 1-197).

При цьому, матеріали справи свідчать, що за спірний період з серпня 2015р. по січень 2015 року Позивач на підставі ст.549 ЦК України, ст.230 ГК України 1 716 547 грн. 21 коп. пені, а також з підстав ст.625 ЦК України нарахував 266 312 грн. 11 коп. втрат від інфляції та 112 328 грн. 81 коп. -3% річних.(т.1, арк.справи 8-11).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача обґрунтована та підлягає част-ковому задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та пені за договором поставки.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобовязанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 30.06.2015р. між сто-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, які містять статті 265 ЦК Ук-раїни та 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій сто-роні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу за-стосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо ін-ше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобовязання оплатити його вартість.

Обовязок доказування і подання доказів встановлено статтею 33 ГПК України. Докази по-даються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допус-кається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись нале-жним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів ци-вільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обо-роту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як стверджується матеріалами справи з моменту укладення Спільних протокольних рі-шень про організацію взаєморозрахунків №2038 від 21.09.2015р., №2035 від 21.09.2015р., №2243 від 22.10.2015р., №2562 від 20.11.2015р., №2978 від 18.12.2015р., №140 від 20.01.2016р. між сторо-нами припинились відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, натомість виникли відносини з організації взаєморозрахунків, в силу яких розрахунок за поставлений природний газ на загальну суму 176 914 776 грн. 42 коп. відбувся у порядку, передба-ченому зазначеному цими рішеннями.

З огляду на таке, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних правових підс-тав для стягнення з Відповідача на користь Позивача відсотків пені, річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, яку погашену відповідно до Спільних протокольних рішень.

Аналогічна правова позиція вбачається із постанов Верховного Суду України у справах № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, №5011-42/1230-2012-69/542-2012, №5011-35/1271-2012, яка згідно ст.11128 ГПК України є обовязковою для всіх судів України, а також у постановах Вищого госпо-дарського суду України №924/13/16 від 26.07.2016р., від 10.11.2016р. №906/10/16, від 19.01. 2016р. №922/4596/15.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував обставин, за яких інша частина вартості прийнятого природного газу не була предметом регулювання за Спіль-ними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, а була оплачена Товариством за рахунок власних коштів, з простроченням строків такої оплати і тому зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї частини заборгованості, яка погашена згідно Спільних протокольних рішень.

Як вже зазначалося, звертаючись із позовом НАК «Нафтогаз України» нарахував за період прострочення з серпня 2015р. по січень 2015р. пеню в сумі 1 716 547 грн. 21 коп., 266 312 грн. 11 коп. втрат від інфляції та 112 328 грн. 81 коп. -3% річних.(т.1, арк.справи 8-11).

Дослідивши докази, витребувані в процесі перегляду рішення у даній справі, та перевіривши розрахунок позовних вимог на відповідність обставинам справи, апеляційний суд встановив, що при обчисленні сум пені, інфляційних та річних Позивач із врахуванням вартості оплаченого газу за Спільними протокольними рішеннями, днів фактичної оплати та нарахування інфляції на інфля-цію по кожному спірному періоду, припустився таким чином порушення приписів чинного законо-давства, а саме статей 251-255, 599, 625 ЦК України та ст.ст.230-232 ГК України.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приймає до уваги, що терміном, відповідно до ч.2 ст.251 ЦК України, є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юри-дичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має немину-че настати.(ч.2 ст.252 ЦК України).

В свою чергу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.(ст.253, ч.1 ст.255 ЦК України).

Перевіривши на підставі ст.625 ЦК України суми нарахованих інфляційних втрат та 3% річ-них, колегія суддів дійшла висновку, що з підстав ст.33 ГПК України, належить відмовити у стяг-ненні 83 553 грн. 18 коп. втрат від інфляції та 61 725 грн. 77 коп. -3% річних, як таких, що нарахо-вані безпідставно.

При цьому, згідно перерахунку, здійсненого судом, без урахування оплати за Спільними протокольними рішеннями та з врахуванням оплати лише самостійними коштами Відповідача за Договором сума 3% річних за зобовязаннями липня 2015р. складає 7 706 грн. 18 коп., за зобовя-заннями серпня 2015р. 15 186 грн. 95 коп., за зобовязаннями вересня 2015р. 25 811 грн. 48 коп., за зобовязаннями жовтня 2015р. 1 898 грн. 43 коп. Так, судом не враховувалися дні фактичної оп-лати. Крім того, за зобовязаннями листопада та грудня право на нарахування відсотків за корис-тування чужими коштами у Позивача на виникло, оскільки у грудні вся сума простроченого ос-новного боргу була погашена Спільним протокольним рішенням №140 від 20.01.2016р. про органі-зацію взаєморозрахунків на суму 30 200 743 грн. 44 коп., а за зобовязаннями листопада 51 045 702 грн. 46 коп. основного боргу погашено Спільним протокольним рішенням №2978 від 18.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків на суму 95 330 905 грн. 54 коп., а на самостійно сплачені 21.12. 2015р. 1 873 161 грн. 95 коп. річні не нараховуються, оскільки день фактичної сплати суми забор-гованості не включається в період часу, за який здійснюється таке нарахування.

Таким чином, до задоволення підлягає 50 603 грн. 04 коп. -3% річних за загальний період з період 21.08.2015р. 25.11.2015р. Розрахунок додається (т.4, арк.справи 74-77).

В частині вимоги про стягнення втрат від інфляції, суд апеляційної інстанції враховує ре-комендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, відобра-жені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997р. №62-97р. Крім того, апеляційний суд ус-тановив, що розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат містить арифметичні помилки.

Так, право на нарахування інфляційних втрат за зобовязаннями липня у Позивача не ви-никло, оскільки прострочення оплати боргу відбулося 21.08.2015р., а погашення у повному обсязі 11.09.2015р. Крім того, 198 723 грн. 22 коп. інфляційних втрат, нарахованих за зобовязаннями ве-ресня 2015 року. на суму заборгованості 9 936 161 грн. 05 коп. грн. підлягають частковому задово-ленню, оскільки Позивачем при обчисленні цієї суми не повністю враховано суми оплат, які були здійснені Відповідачем. Так, нарахування інфляційних на зобовязання вересня 2015р. можливе на 9 137 946 грн. 74 коп., а компенсаційні втрати становлять 182 758 грн. 93 коп. Розрахунок додаєть-ся (т.4, арк.справи 78).

Однак, зазначені обставини судом першої інстанції залишені поза увагою, що призвело до неправильного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобовя-зання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник по-винен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Як зазначалось вище, пунктом 7.2 Договору за несвоєчасну оплату отриманого газу, перед-бачено сплату покупцем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіряючи рішення в цій частині, колегія суддів здійснивши власний перерахунок, дійш-ла висновку, що сума пені є завищеною через безпідставне віднесення до розміру заборгованості сум, сплачених за Спільними протокольними рішеннями, а також через штучне збільшення періо-ду прострочення шляхом врахування днів фактичної оплати, тому до стягнення може бути заявле-на пеня в сумі 925 074 грн. 93 коп. Розрахунок додається (т.4, арк.справи 79-82).

При цьому, за зобовязаннями листопада та грудня право на нарахування пені у Позивача не виникло, оскільки у грудні 2015р. вся сума простроченого основного боргу була погашена Спі-льним протокольним рішенням №140 від 20.01.2016р. про організацію взаєморозрахунків на суму 30 200 743 грн. 44 коп., а за зобовязаннями листопада 51 045 702 грн. 46 коп. основного боргу по-гашено Спільним протокольним рішенням №2978 від 18.12.2015р. на суму 95 330 905 грн. 54 коп., а на 1 873 161 грн. 95 коп. самостійно сплачені Відповідачем 21.12.2015р. пеня не нараховується, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається до періоду прострочення. (п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобо-вязань».

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.232 ГК України, згідно пункту 7.2 Договору за несвоєчасну оплату отриманого газу протягом обґрунтованою є пе-ню в сумі 925 074 грн. 93 коп., яка може бути стягнута з Відповідача на користь Позивача.

Переглядаючи дану справу, колегія суддів до уваги, що згідно ст.233 ГК України, у разі, як-що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобо-вязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збит-ків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника змен-шити розмір до сплати штрафних санкцій.

Крім того, частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути змен-шений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обста-вин, які мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що наведені норми в сукупності встановлюють обовязок суду при вирішенні питання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобовязання обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Матеріалами справи стверджується, що звертаючись з даним позовом, Позивач використав всі передбачені законодавством і Договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечен-ня виконання зобовязання боржником-Товариством, основним видом діяльності якого реалізація газу населенню. Поряд з тим, апеляційний суд приймає до уваги ступінь виконання зобовязання останнім за договором купівлі-продажу природного газу, оскільки на час звернення до суду із да-ним позовом основний борг було повністю погашено у січні 2016 року, що стверджується матеріа-лами справи і не заперечується представниками сторін у судових засіданнях. Тому, суд вбачає іс-нування виключних обставин, які зумовлюють зменшення пені.

Зважаючи на викладене, дослідивши обставини справи і встановивши підстави порушення Відповідачем грошового зобовязання суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим, ви-ходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу і керуючись положеннями ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України та ступеню виконання ним грошового зобовязання, тому, враховуючи клопотання Відповідача (т.4, арк.справи 19-21) і використовуючи надане право зменшує на 50% розмір належної до стягнення пені, відмовляючи у частині стягнення 462 537 грн. 46 коп.

Таким чином, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є 462 537 грн. 46 коп. пені, 182 758 грн. 93 коп. втрат від інфляції та 50 603 грн. 04 коп. -3% річних.

Натомість, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд залишив зазначені обстави-ни поза увагою, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення і зумовлює його часткове скасування.

Клопотання Відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги (т.4, арк. справи 23) апеляційний суд відхиляє його, оскільки матеріали справи №918/920/16 дозволяють за-кінчити апеляційне провадження у данному судовому засіданні. Заява про відстрочку виконання рішення (т.4, арк.справи 25-57) відхиляється як необґрунтована та безпідставна, оскільки відповід-но до ст.121 ГПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою госпо-дарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у су-довому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин спра-ви, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Позаяк, суд апеля-ційної інстанції позбавлений права видавати накази, колегія суддів не вбачає підстав для задово-лення заяви.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для часткового за-доволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції з підстав п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України через визнання судом першої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними, неправильного застосування норм матеріального права та не-відповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення не-законного судового рішення.

Крім того, часткове задоволення апеляційної скарги, зумовлює, згідно ч.2 ст.49 ГПК Украї-ни, перерозподіл витрат зі сплати судового збору. Так, з Відповідача на користь Позивача нале-жить стягнути 15 372 грн. 42 коп. витрат зі сплати судового збору та 16 909 грн. 66 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 83, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна ком-панія «Нафтогаз України» на рішення господарського Рівненської області від 08.11.2016 року у справі №918/920/16 задоволити частково.

2. Рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» (33027, Рів-ненська обл., м.Рівне, вул.Івана Вишенського, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39589441) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код юри-дичної особи 20077720) 462 537 грн. 46 коп. пені, 182 758 грн. 93 коп. втрат від інфляції та 50 603 грн. 04 коп. -3% річних.

3. У частині стягнення 1 254 009 грн. 74 коп. пені, 83 553 грн. 18 коп. втрат від інфля-ції та 61 725 грн. 77 коп. -3% річних в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» (33027, Рів-ненська обл., м.Рівне, вул.Івана Вишенського, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39589441) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код юри-дичної особи 20077720) 15 372 грн. 42 коп. витрат зі сплати судового збору.»

3. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідних наказів.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційно-му порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу №918/920/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.