КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/3124/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Жук Г.А.

Калатай Н.Ф.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - директор

від відповідача 1: Толкачов О.І. довіреність № б/н від 18.11.16

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи 1: Пусєва К.О. довіреність № б/н від 04.11.16

від третьої особи 2: ОСОБА_2 особисто, паспорт серії МЕ №136590 від 20.08.02

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року

у справі №910/3124/16 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

2. Публічного акціонерного товариства "Інноваційно - промисловий банк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1. ТОВ "Інвест кредит капітал"

2. ОСОБА_2

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання договору недійсним (т.І, а.с. 5-7).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.05.2014 р., укладений між ПАТ "Дельта Банк" (відповідачу-1) та ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" (відповідач-2) є недійсним, оскільки за умовами вказаного договору відповідач-2 передав відповідачу-1 неіснуючі права вимоги, які за доводами позивача припинились ще в грудні 2010 року, тому на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.05.2014р., укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Інноваційно-промисловий банк". При цьому позивач зазначав, що відповідно до статті 51 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3124/16 від 16 травня 2016 року у справі № 910/3124/16 позовні вимоги задоволено повністю (т.І, а.с. 158-166).

26 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі у позові ТОВ "Пролог ЛТД" до ПАТ "Дельта Банк" про визнання договору недійсним.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

06 жовтня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф. та призначено до розгляду на 18 жовтня 2016 року.

18 жовтня 2016 року та 15 листопада 2016 року ухвалами Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 15 листопада 2016 року та 06 грудня 2016 року відповідно.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 грудня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці, для розгляду справи № 910/3124/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Калатай Н.Ф.

06 грудня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3124/16 від 16 травня 2016 року прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Калатай Н.Ф.

06 грудня 2016 року та 20 грудня 2016 року ухвалами Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 20 грудня 2016 року та 17 січня 2017 року відповідно.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17 січня 2017 року, у зв'язку з перебування судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, для розгляду справи №910/3124/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н.Ф., Жук Г.А.

17 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3124/16 від 16 травня 2016 року прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н.Ф., Жук Г.А.

17 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 26 січня 2017 року.

У судовому засіданні 26 січня 2017 року представники ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Інвест кредит капітал" надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ТОВ "Пролог ЛТД" та ОСОБА_2 у судовому засіданні 26 січня 2017 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" у судове засідання 26 січня 2017 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується роздруківкою форми відстежень руху поштових відправлень з офіційного сайту УДПЗ "Укрпошта" за штрихмасовим ідентифікатором 388 (т.ІІ, а.с. 130).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника відповідача-2 не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника зазначеної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

24 вересня 2003 року між ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" (організаційно правову форму якого згодом змінено на ПАТ) та ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 76-2003 предметом якого було відкриття банком позичальнику відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 150000 доларів США строком з 24.09.2003 р. по 23.09.2005 р. включно.(т.І, а.с. 89-91).

10 грудня 2010 року між ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" (далі - відповідач-2) та ТОВ "Пролог ЛТД" (далі - позивач) укладено Договір про відступлення права вимоги відповідно до умов якого, відповідач-2 (за договором - Первісний кредитор) передав на користь позивача (за договором - Новий кредитор) право вимоги за кредитними договорами №76-2003 від 24.09.2003 р. та № 77-2003 від 24.09.2003 р. на загальну суму 395 113,26 доларів США (т.І, а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.1 Договору про відступлення права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває право вимоги виключно в межах суми 395 113,26 доларів США, належне Первісному кредитору на підставі, серед інших: Договору про відкриття кредитної лінії №76-2003 від 24.09.2003 р., додаткових угод та договорів про внесення змін до нього, укладених між ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" в особі ФКД ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" (правонаступником якого є ПАТ "Інноваційно-промисловий банк") та ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" (надалі - Боржник), загальна заборгованість за яким станом на день укладення цього Договору складає 291 605 (двісті дев'яносто одна тисяча шістсот п'ять) доларів США 60 центів. Договору про відкриття кредитної лінії №76-2003 від 24.09,2003 р., додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього, укладеного між ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" в особі ФІСД ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" (правонаступником якого є ПАТ "Інноваційно-промисловий банк") та ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" (надалі іменується "Боржник"), загальна заборгованість за яким складає 243 507 (двісті сорок три тисячі п'ятсот сім) доларів США 66 центів.

Надалі Договір про відкриття кредитної лінії №76-2003 від 24.09.2003 р. та Договір про відкриття кредитної лінії №76-2003 від 24.09.2003 р. іменуються - Основні договори.

Відповідно до пункту 1.2 Договору про відступлення права вимоги, з часу підписання цього договору Первісний кредитор перестає бути учасником зобов'язань за Основними договорами в межах суми 395 113,26 доларів США, а замість нього в зобов'язання вступає Новий кредитор (позивач), до якого переходить право вимоги виконання Боржником, зобов'язань за Основними договорами в межах відступленого права, які виникли перед Первісним кредитором (відповідач-2).

Відповідно до п. 1.4. Договору про відступлення права вимоги, сторони підтверджують, що право звернення на майно, яке перебуває у заставі первісного кредитора відповідно до Договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., в реєстрі за № 4781, відповідно до якого в заставу було передано нерухоме майно, в подальшому залишається виключно у первісного кредитора до повного погашення боржником заборгованості за основним договором у розмірі 120000 доларів США.

Зі змісту вказаного Договору вбачається, що загальна заборгованість за Кредитними договорами № 76-2003 та № 77-2003 складає 535 113,26 доларів США, з якої ТОВ "Пролог ЛТД" набув право вимоги до ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" за Кредитними договорами № 76-2003 та № 77-2003 тільки у сумі 395 113,26 доларів США.

10 грудня 2010 року між ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" та ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" укладено Договір щодо реструктуризації заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 76-2003 від 24.09.2003 р. та Договором про відкриття кредитної лінії № 77-2003 від 24.09.2003 р., відповідно до якого сторони підтвердили, що станом на момент підписання цього договору заборгованість позичальника за договором № 76-2003 складає 120000 доларів США та визначили графік добровільного погашення заборгованості у період з 31.01.2011 р. по 31.12.2011 р. (т.І, а.с. 93).

Позивач зазначає, що шляхом укладення Договору щодо реструктуризації заборгованості за Кредитними договорами № 77-2003 та № 76-2003 відбулась новація.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Поряд з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 23.09.2014 р. у справі № 3-119гс14, характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов'язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов'язання (новація), що і є підставою для припинення попереднього зобов'язання.

Поряд з цим, умовами Договору щодо реструктуризації заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 76-2003 від 24.09.2003 р. та Договором про відкриття кредитної лінії № 77-2003 від 24.09.2003 р. змінено лише строки оплати простроченої заборгованості за вказаними кредитними договорами, при цьому у сторін ніяких нових зобов'язань не виникло, а тому новації в розумінні частини 2 статті 604 ЦК України не відбулося.

Постановою Правління Національного банку України №72 від 29.02.2012 р. з 02.03.2012 р. відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ "Інноваційно-промисловий банк".

19 липня 2013 року, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" у зв'язку з визнанням її банкрутом та ліквідації на підставі постанови Господарського суду м. Києва від 17.12.2012 р. у справі № 5011-46/7280-2012 про визнання вказаної особи банкрутом та ухвали Господарського суду м. Києва від 01 липня 2013 року про ліквідацію боржника.

Проте, саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням і його виключення з ЄДРПОУ не призводить до припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було реалізовано його право на звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки боржник належним чином не виконував узяті на себе зобов'язання з погашення боргу (постанова Верховного Суду України від 24.02.2016, № 3-952гс15 (924/1801/14). Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справах N 6-216цс14 та N 6-84цс15, від 17 лютого 2016 року у справі N 6-245цс14.

22 травня 2014 року між ПАТ "Дельта Банк" (далі - відповідач-2) та ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" (далі - відповідач-1) укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., реєстраційний № 733 (далі - Договір купівлі-продажу прав вимоги), згідно з умовами якого відповідач-2 продав, а відповідач-1 придбав всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) у відповідача-2 в якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги відповідаа-2 до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення, в тому числі право вимоги до ТОВ "Пролог Лайт Імпекс" за Кредитним договором №76-2003 від 24.09.2003 р. та Договором застави (т.І, а.с. 57-58), що підтверджується Додатком № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги (т.І, а.с.60).

На думку позивача вказаний Договір є недійсним, оскільки за ним відступлено неіснуючу вимогу. Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У абз. 2 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

В матеріалах справи відсутні документальні докази, щодо виконання умов договору в частині оплати 120000 доларів США у договірний період або після нього до винесення рішення місцевого господарського суду.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" на зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставним з огляду на Постанову Верховного Суду України від 23.03.2016, № 918/314/15 (3-107гс16) :

"Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 ЦК, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначено також ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з якою господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 606 ЦК зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Аналогічну норму викладено у ч. 2 ст. 204 ГК, згідно з якою господарське зобов'язання припиняється у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі. Зобов'язання виникає знову, якщо це поєднання припиняється.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що наведена у ст. 606 ЦК підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної у законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватися для юридичних осіб - у разі реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - у випадку спадкового правонаступництва у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки.

Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

З урахуванням викладеного положення ст. 606 ЦК мають застосовуватися судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме у такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Відтак, у випадку, коли боржник банку отримав право вимоги до банку за депозитним договором, відповідні кредитні зобов'язання між банком і таким боржником не можуть припинятися на підставі ст. 606 ЦК, оскільки положення зазначеної статті до таких правовідносин не застосовуються.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі N 6-43цс15.»

Враховуючи те, що у п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги від 10.10.2010 р. визначено, що загальна заборгованість за Договорами № 76-2003 та № 77-2003 складає 515113,26 доларів США, за вказаним Договором позивач набув право вимоги за кредитними договорами №76-2003 та № 77-2003 на загальну суму 395 113,26 доларів США, та те що поручителем було сплачено 20000 доларів США, залишок заборгованості за Кредитними Договорами у випадку відступлення складала б 120 000 доларів США.

Вказаним також підтверджується наявність у ТОВ "Інпромбанку" станом на момент укладання спірного Договору заборгованості за Кредитними договорами № 76-2003 та № 77-2003. Відповідно ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" мав правові підстави для укладання з ПАТ "Дельта Банк" оспорюваного договору.

Частиною першою статті 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 1 ГПК установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Колегія суддів, виходить з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 22 травня 2014 року укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" і вказаний договір не порушує прав та охоронюваних інтересів позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 необхідно скасувати та прийняти нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" - відмовити повністю.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, апелянту належить відшкодувати за рахунок позивача судовий збір у сумі 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі №910/3124/16 скасувати та прийняти нове рішення:

"У задоволенні позовних вимог - відмовити."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-а; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б; ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/3124/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Г.А. Жук

Н.Ф. Калатай