ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.01.2017 Справа №905/2774/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В., при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, ,

про стягнення 3643,84 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №09/227 від 19.09.2016р. до Державного підприємства Донецька залізниця, м.Донецьк, про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 3643,84 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2774/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2774/16.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на виконання зобов'язань за договором поставки №14/549/2160 від 27.08.2014р., який укладений між Публічним акціонерним товариством ЕвразДнепродзержинський коксохімічний завод (постачальник, вантажовідправник) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, 10.07.2016р. на адресу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області, (вантажоодержувач) за накладною №45617073 відправлено у напіввагоні №55199517 вантаж кокс доменний вагою 46200 кг, однак на станції призначення залізницею виявлено недостачу вантажу, про що був складений комерційний акт БН №726586/602 від 13.07.2016р.

Обставини викладені в означеному акті свідчать про доступ до вантажу, не збереженого перевезення на шляху слідування, що прямо вказує на вину залізниці, та наслідком чого є зазнання збитків позивачем у заявленій до стягнення сумі.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав комерційний акт БН №726586/602 від 13.07.2016р., залізничну накладну №45617073 від 10.07.2016р., а також у копіях: рахунок №1593-3 від 10.07.2016р., договір поставки №14/549/2160 від 27.08.2014р. із додатком №29 від 01.07.2016р. до нього, витяг з ЄДРПОУ стосовно позивача, довіреність на представника.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 16, 22, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст.110, 114, 115, 129, 130, 131 Статуту залізниць України, ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт», ч.1 ст. 16, ст.ст. 54-57 Господарського процесуального кодексу України,

17.10.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №09/227 від 06.10.2016р. про долучення до матеріалів справи доданих доказів, у якому останній також зазначив, що у відповідності до Закону України «Про особливості створення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Кабінет міністрів України постановою №200 від 25.06.2014р. «Про створення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» створив Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, що реорганізовуються шляхом злиття. Згідно Додатку №1 даної постанови Державне підприємство «Донецька залізниця» увійшло у перелік підприємств та установ загального користування, на базі яких створюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», проте реорганізація відповідача на момент подання позову не завершена. Крім того, позивач посилався на те, що згідно з Роз'ясненнями президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 Статут залізниці України не передбачає обов'язкового надання до позову доказів оплати вантажоодержувачем вартості вантажу. Також зазначив про відсутність на розгляді інших судів даного спору та просив розглянути справу без участі його представника.

До клопотання додано у копіях: довіреності на представників, договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, до того ж визнана явка представників сторін на третьої особи у судове засідання обовязковою, з огляду на відмову Приватному акціонерному товариству Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча у задоволенні клопотання №09/227 від 06.10.2016р. в частині розгляду справи без участі його представника, про що відображено у вказаному процесуальному документі.

08.11.2016р. через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ надійшла заява №2022/565 від 07.11.2016р., у якій третя особа просила зобовязати позивача надати матеріали для вивчення та надання пояснень по суті справи. До заяви додана довіреність на представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.11.2016р. зобовязано позивача направити на адресу третьої особи копію позовною заяви з додатками, докази направлення надати суду та висловити правову позицію щодо необхідності вчинення дій, передбачених ч.3 ст. 24 Господарського процесуального кодексу (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.11.2016р.), до того ж визнана явка представників сторін та третьої особи у судове засідання обовязковою.

10.11.2016р. через канцелярію суду (після судового засідання) від позивача надійшло клопотання №09/227 від 04.11.2016р. про долучення до матеріалів справи документів, призвести заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на відповідача по справі, провести судове засідання без участі його представника. Визначив стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 3643,84 грн. з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця. Також в клопотанні зазначено, що перевезення вантажу за спірною накладною здійснювало Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Крім того, посилався на те, що 17.08.2016р. платіжним дорученням № була проведена оплата рахунку №1593-3 від 10.07.2016р. у сумі 2871551,27грн. До клопотання додано докази направлення позовної заяви третій особі, а також у копіях: довіреність на представника, протокол розбіжностей та протокол узгодження розбіжностей до договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., платіжнедоручення №, витяг з веб-порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень» постанови Вищого господарського суду України від 04.08.2016р. по справі №905/1021/16.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.11.2016р. на підставі клопотання позивача та ст. 24 Господарського процесуального кодексу України замінено первісного відповідача - Державне підприємство «Донецька залізниця» належним відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», до того ж визнано явку представника відповідача у судове засідання обовязковою, Приватному акціонерному товариству Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча задоволено клопотання №09/227 від 04.11.2016р. в частині проведення судового засідання без участі його представника, про що відображено у вказаному процесуальному документі, розгляд справи розпочато заново.

18.01.2017р. на електрону адресу суду від відповідача надійшли заперечення №2022/16 від 18.01.2017р.на позовну заяву, у яких останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надані належним чином засвідчені документи розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної та доказів оплати рахунку №1593-3 від 10.07.2016р. До заперечень додана копії довіреності на представника відповідача.

Представник позивача у судове засідання 19.01.2017р. не зявився.

Представник відповідача у судове засідання 19.01.2017р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статей 4 2, 4 3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 коксохімічний завод» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча - нині Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21914197 від 05.05.2016р. - (покупець) було укладено договір №14/549/2160 від 27.08.2014р., на підставі якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар (далі-вантаж) (п.1.1 договору).

Кількість, якість, комплектність, ціна, спосіб доставки, умови поставки згідно ІНКОТЕРМС 2010, строки поставки та оплати товару, а також реквізити вантажовідправника та вантажоодержувача визначаються сторонами в додатках до даного договору, що є невідємною його частиною (п. 1.2. договору).

Доставка товару здійснюється залізничним транспортом. Датою відвантаження (передачі товару перевізнику) вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній накладній (п.п.2.1., 2.2. договору).

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

10.07.2016р. за накладною №45617073 Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення Правда Придніпровської залізниці на станцію Маріуполь Сортувальний Донецької залізниці відвантажив на адресу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (вантажоотримувач), у напіввагоні №55199517 вантаж кокс доменний.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у напіввагоні №55199517 нетто 46200 кг.

На станції призначення Маріуполь Сортувальний Донецької залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції, з посиланням на акт загальної форми ст. Волноваха, здійснено комісійне переважування спірного вагону, за результатами якого складено комерційний акт БН 726586/602 від 13.07.2016р., відповідно до якого за наслідками комісійного переважування вагонів, виявилось у напіввагоні №55199517- брутто 68300 кг., тара з бруса 23600кг., нетто44700 кг., що менше ваги, вказаної у документі на 1500 кг.

У комерційному акті БН 726586/602 від 13.07.2016р. також відображено, що на підставі акта з/ф №11268.1-220 від 13.07.2016р. ст.Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці здійснено комісійне переважування вагону №55199517 по відправці вказаній на лицьовому боці акта. За документом значиться вантаж кокс доменний, навалом. Навантаження у вагоні вище рівня бортів на 30-40см, шапкоподібне, в перевізній накладній зазначено маркування, фактично поверхня вантажу не маркована. Над 6-7 люками з лівої сторони по ходу руху потягу є поглиблення 200см х 200см х 50см в глибину вагона. Течі вантажу на ст.Маріуполь Сортувальний немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинені на запірний пристрій. Обємна вага вантажу у документі не вказана. Переважування вантажу здійснювалось у присутності заст. ДС ОСОБА_2, комерційного агентаЛихобабіної Я.В., прийомоздавача вантажу к-та ім.ІллічаСундатової О.А. та вагаря к-та ім.ІллічаСмагіної Н.В. на 150 т. електронних вагах ст.Сартана2 к-та ім.Ілліча з повною зупинкою вагону. При повторному переважуванні вагону недостача вантажу підтвердилась. Завідувача вантажним двором немає за штатом.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження, втрату, нестачу, псування, пошкодження прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги встановлену актами справність спірного напіввагону та сліди доступу до вантажу.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Проте, суду не надано доказів не збереження вантажу не з вини залізниці, з матеріалів справи не вбачається.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена одержувачем (позивачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційним актомБН 726586/602 від 13.07.2016р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до коксу.

Недостача згідно вищезазначеного комерційного акту у напіввагоні №55199517 складає1500 кг.

В матеріалах справи наявний рахунок фактура Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 коксохімічний завод (вантажовідправник) №1593-3 від 10.07.2016р. щодо вартості коксу доменного.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у загальному розмірі 3643,84 грн. Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що останній не суперечить дійсним обставинам.

За приписами ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками, зокрема, розуміються втрата або пошкодження майна у разі неналежного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Дані норми кореспондуються з положеннями Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення підприємство залізничного транспорту загального користування не виконало належним чином, оскільки не забезпечило збереження довіреного йому вантажу.

Факт втрати вантажу у приведеній вище кількості підтверджений матеріалами справи.

Відтак, беручи до уваги оплату рахунку №1593-3 від 10.07.2016р. (платіжне доручення № від 17.08.2016р.), відсутність доведення протилежного, позивач внаслідок незбереження підприємством залізничного транспорту загального користування вантажу, як його власник, зазнав збитків у загальному розмірі 3776,01 грн.

Разом з цим, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі, визначеному Приватним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області.

Доводи Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, викладені у запереченнях №2022/16 від 18.01.2017р. щодо ненадання позивачем належним чином засвідчених документів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної та доказів оплати рахунку, судом до уваги не прийнято, оскільки наданих доказів достатньо для вирішення справи по суті, а п. 2.7 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» містить перелік документів, що визначений альтернативно.

В іншому заперечення відповідача судом відхилено, адже спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області, до відповідача, Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 3643,84 грн., задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, Печерський район, вул.Тверська, 5, , банківські реквізити не зазначено) на користь Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504, Донецька область, м.Маріуполь, Іллічівський район, вул.Левченка, буд.1, , р/р НОМЕР_1 у ПАТ ПУМБ м.Київ, МФО 334851) 3643,84грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1378,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В судовому засіданні 19.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2017р.

Суддя О.В. Кротінова