РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017Справа №910/19870/16

За позовомДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТ - Технології"
Простягнення 92 559 783,68 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Левченко Д.Ю. по довіреності №26 від 01.02.16 р.

від відповідача: Матвіюк О.О. по довіреності № 30 від 14.01.16 р.

Корж М.П. по довіреності №327 від 19.05.16 р.

Ковальов І.В. по довіреності № 810 від 08.12.16 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ - Технології" 92 559 783, 68 грн., із яких: 65 557 814,17 грн. неустойки, 13 894 893,42 грн. - авансу з врахуванням інфляційного збільшення 11 386 637, 71 грн. та 5% річних в сумі 1 720 438, 38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 порушено провадження у справі № 910/19870/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23.11.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 22.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що повноважний представник відповідача перебуває у відрядженні.

22.11. 2016р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 22.11.2016 від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Розгляд справи було відкладено на 12.12.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2016 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 12.12.2016 оголошено перерву до 21.12.2016.

19.12.2016 відповідачем через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення.

Представники сторін у судовому засіданні 19.12.2016 надали додаткові усні пояснення у справі.

Також, представником відповідача було подано клопотання про продовження строку вирішення спору, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судових засіданнях оголошувалась перерва до 16.01.2017 та 18.01.2017.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті.

У судовому засіданні 18.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2012 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» (далі - відповідач, генеральний підрядник) укладено договір № 07/01-12 (далі -Договір), відповідно до п. 1.1. якого генпідрядник зобов'язався на свій ризик власними або залученими силами з власних матеріальних ресурсів на підставі наданої замовником чи уповноваженими представниками замовника проектної документації, виконати та здати замовнику в установлений цим Договором строк закінчені роботи - об'єкт будівництва, а саме: сукупність приміщень і споруд або окремі приміщення (споруди), будівництво яких здійснюється відповідно до робочих проектів "Будівництво ВОЛЗ на ділянці Трипілля-Канів-Черкаси-Кременчук" та "Будівництво ВОЛЗ на ділянці Кременчук-Полтава-Зміївська ТЕС", а також виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати генеральному підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектно-кошторисну та іншу необхідну дозвільну документацію, затверджену в установленому порядку, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 3.3. Договору в редакції, зміненій Додатковою угодою від 29.05.2014 № 9, загальна ціна Договору з ПДВ - 136 957 291,20 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати авансу та оплати виконаних Генпідрядником робіт, витрат та поставленого обладнання в межах фінансових можливостей замовника на поточний рік.

Замовник здійснює авансові платежі протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту підписання цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Генпідрядника на підставі його письмового звернення.

Відповідачеві, на виконання умов Договору було сплачено аванс на виконання будівельно-монтажних рот (далі - БМР) відповідно до платіжних доручень:

- № 5395 від 24.09.2013 у сумі 5 270 482,80 грн. на виконання БМР на ділянці «Трипілля-Канів-Черкаси-Кременчук»

- № 412 від 03.04.2014 в сумі 13 869 582,48 грн. на виконання БМР на ділянці «Кременчук-Полтава-Зміївська ТЕС».

Відповідно до п. 4.2. Договору генпідрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт матеріалів, обладнання, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансів.

Генпідрядник протягом 90 днів з дня надходження авансового платежу підтверджує його використання актами виконаних будівельних робіт та актами приймання-передачі обладнання або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням та повертає невикористану частину авансових платежів, а також сплачує відсотки за їх користування у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в цей період.

П. 5.2. Договору передбачено, що початок та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт за цим Договором здійснюється у строки, згідно з Календарним графіком виконання робіт (Додаток № 4), який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 5.3. Договору - датою закінчення виконання робіт (будівництва об'єкта) вважається дата їх прийняття замовником.

Відповідно до Календарного графіку виконання робіт в редакції, зміненій Додатковою угодою від 24.12.2014 № 10, всі роботи повинні бути завершені в IV кварталі 2015, тобто по 31.12.2015.

Однак, з наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків за період з 06.01.2012 по 17.11.2016 вбачається, що відповідачем виконано роботи не в повному обсязі, на суму 91 272 03,99 грн., а також у відповідача наявний невикористаний аванс у сумі 13 894 893,39 грн.

Позивачем зазначено, що залишок авансу, не підтвердженого довідками Ф № КБ-3, сплаченого відповідно до платіжних доручень № 5395 від 24.09.2013 у сумі 5 270 482,80 грн. та № 412 від 03.04.2014 в сумі 13 869 582,48 грн. складає 645 395,77 грн. та 13 249 497,65 грн. відповідно.

Відповідно до пп. 13.8.1 п. 13.8 ст. 13 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.12.2013 №7) при несвоєчасній здачі об'єкту будівництва в експлуатацію з вини Відповідача, останній сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,5 % (нуль цілих п'ять десятих відсотка) ціни прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 14 % (чотирнадцяти відсотків) від вказаної ціни.

Пунктом 13.7. Договору сторони узгодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при виконанні робіт Генпідрядник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі, визначеному цим Договором, а також Генпідрядник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти (аванс) з урахуванням індексу інфляції та сплачує 5% річних за увесь час користування грошовими коштами Замовника (чужими грошовими коштами).

Зважаючи на те, що відповідачем не виконано роботи за Договором на суму 45 684 887,21 грн., позивач, з метою досудового врегулювання спору, направив відповідачу претензію про сплату пені за порушення строків виконання зобов'язання за Договором у сумі 57 334 534,33 грн. та повернення авансу в сумі 13 894 893,42 грн. з урахуванням інфляційного збільшення в сумі 11 456 757,58 грн. та 5 % річних в сумі 1 651 915,62 грн.

Відповідачем було надано відповідь на претензію вих. № 566 від 29.08.2016, відповідно до якої зазначено, що саме з вини позивача відповідачем не було виконано у строк у повному обсязі зобов'язань по Договору. Крім того, аванс у відповідача відсутній, оскільки зазначені кошти були перераховані постачальнику грозозахисного троса, передання якого відповідачу буде можливе лише підписання актів виконаних робіт за формою КБ-2.

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 92 559 783, 68 грн., із яких: 65 557 814,17 грн. неустойки, 13 894 893,42 грн. - авансу з врахуванням інфляційного збільшення 11 386 637,71 грн. та 5% річних в сумі 1 720 438,38 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Нормами частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених умов (неналежне виконання).

Пунктом 13.7. Договору сторони узгодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при виконанні робіт Генпідрядник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі, визначеному цим Договором, а також Генпідрядник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти (аванс) з урахуванням індексу інфляції та сплачує 5% річних за увесь час користування грошовими коштами Замовника (чужими грошовими коштами).

Судом встановлено, що відповідачем не виконано роботи у встановлений Договором строк, об'єкт будівництва в експлуатацію станом на день розгляду справи не здано позивачеві.

Згідно з актом звірки взаєморозрахунків за період з 06.01.2012 по 17.11.2016, підписаного сторонами, у відповідача станом на 17.11.2016 наявний невикористаний аванс у сумі 13 894 893,39 грн.

Доводи відповідача щодо того, що аванс у відповідача відсутній, оскільки зазначені кошти були перераховані постачальнику грозозахисного троса, передання якого відповідачу буде можливе лише підписання актів виконаних робіт за формою КБ-2 судом до уваги не беруться, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування коштів за грозозахисний трос.

Так, листом № 604 від 13.10.2015 відповідач повідомив позивача про те, що весь об'єм кабелю, необхідний для завершення робіт за проектом «Будівництво ВОЛЗ на ділянці Трипілля-Канів-Черкаси-Кременчук» прибуде на митний термінал до 10.11.2015. Однак, відповідачем не надано ні доказів фактичної наявності у нього такого тросу, ні доказів перерахування спірної суми авансу за грозозахисний трос, поставлений для виконання робіт саме за Договором № 07/01-12 від 06.01.2012.

Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача невикористаного авансу в сумі 13 894 893,39 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5% річних в сумі 1 720 438,38 грн. та інфляційні втрати в сумі 11 386 637,71 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Суд, здійснивши перевірку нарахування 5% річних та інфляційних втрат, встановив, що позивачем невірно визначено період їх нарахування, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 5% річних в сумі 1 547 316,48 грн. та інфляційних втрат в сумі 9 527 233,41 грн.

Також, позивач, керуючись пп. 13.8.1. п. 13.8. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 59 161 929,96 грн. та штраф в сумі 6 395 884,21 грн., які нараховані на ціну простроченого зобов'язання - 45 684 887,21 грн.

Відповідно до пп. 13.8.1 п. 13.8 ст. 13 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.12.2013 №7) при несвоєчасній здачі об'єкту будівництва в експлуатацію з вини Відповідача, останній сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,5 % (нуль цілих п'ять десятих відсотка) ціни прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 14 % (чотирнадцяти відсотків) від вказаної ціни.

Згідно із частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частинами першою і другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в частині третій статті 549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у частині першій статті 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Таким чином, пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 24.03.2009 у справі №8/411/08.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2013 у справі №16/5005/8055/212 встановлено, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

П. 13.35 ст. 13 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.12.2013 № 7) передбачено, що за прострочення виконання Відповідачем зобов'язань за договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу, встановив, що пеня за визначений позивачем період прострочення складає 59 161 928,94 грн., а штраф - 6 395 884,21 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю таких обставин, які мають істотне значення: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, що також роз'яснено у пункті 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Згідно проектно-кошторисної документації, поміж іншого, передбачається заміна існуючого грозозахисного тросу на грозозахисний трос із вбудованим оптико-волокном на повітряних лініях 330 кВ, належним ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Умовами Договору, а саме: п.1.1 ст.1, п.10.1, п.п.12.1.3, п.12.1 передбачено, що Замовник зобов'язаний передати Генпідряднику будівельний майданчик, а відповідно до п.п.12.5.3 п.12.5, уповноважені представники замовника зобов'язані здійснювати необхідні оперативні відключення електропостачання згідно з завчасно поданими заявками Генпідрядника. За відсутності таких відключень електропостачання виконання робіт не є можливим.

У свою чергу, Генпідрядник, відповідно до а. 12.3.2 Договору, зобов'язаний забезпечити виконання робіт, поставку обладнання та устаткування у терміни, встановлені цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що закупівлю грозозахисного тросу здійснював Генпідрядник за Договором.

З протоколу наради з вирішення питань, пов'язаних із будівництвом ВОЛЗ на ділянці «Трипілля-Канів-Черкаси-Кременчук» від 07.02.2014 вбачається, що ТОВ «АСТ-Технології» повинно було виконати поставку блискавкозахисного тросу OPGW на склад Черкаських МЕМ в строк до 01.03.2014.

Однак, листом вих. № 65 від 25.02.2014 відповідачем було повідомлено позивача про те, що постачальник грозозахисного тросу не має можливості поставити грозозахисний трос до 01.03.2014, у зв'язку з чим відповідач не має можливості з 08.03.2014 виконувати роботи по заміні грозозахисного тросу згідно погодженого графіку виконаних робіт. Згідно з листом № 191 від 03.06.2014 поставка такого тросу була можлива лише починаючи 30.06.2014 (партіями).

Відповідно до листів, які містяться в матеріалах справи, відповідач міг приступити до виконання робіт у 2014 року лише з липня 2014 (лист відповідача вих. № 210 від 18.06.2014).

Однак, як вбачається наявних в матеріалах справи доказів, позивач не мав можливості надавати кількість днів, необхідну відповідачеві для виконання робіт з заміни грозозахисного тросу, що стало наслідком невчасного виконання робіт за Договором (листи № 01/06-1-1-2/2651 від 14.03.2014; № 01/02-1-12/2150 від 23.02.2015; № 023/1472 від 01.04.2015 та ін.).

Крім того, з жовтня 2015 у відповідача був відсутній грозозахисний трос для виконання робіт. Так, листом № 604 від 13.10.2015 відповідач повідомив позивача про те, що весь об'єм кабелю, необхідний для завершення робіт за проектом «Будівництво ВОЛЗ на ділянці Трипілля-Канів-Черкаси-Кременчук» прибуде на митний термінал до 10.11.2015. Відповідач матиме можливість приступити до виконання будівельних робіт з 19.11.2015.

Однак, станом на 07.12.2015 відповідач не повідомляв позивача про наявність у нього грозозахисного тросу (лист № 023/5958 від 07.12.2015) і лише 24.12.2015 звернувся до позивача з листом № 775 від 24.12.2015 про надання орієнтовних термінів відключення для виконання робіт по заміні грозозахисного тросу.

Листом № 04-1/04-1-2/519 від 18.01.2016 позивачем повідомлено відповідача про терміни відключень на 2016 рік.

З матеріалів справи слідує, що подальші дії для виконання умов Договору зі сторони відповідача були відсутні.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що несвоєчасне виконання умов Договору відбулось як у зв'язку з ненаданням необхідної кількості днів відключень електропостачання, так і не поставки у визначені строки грозозахисного тросу, а тому вважає за доцільне зменшити пеню та штраф та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені і сумі 6 000 000,00 грн. та штраф 1 000 000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовних вимогам.

У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. ППВГСУ від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду - 31.10.2016) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягав до сплати судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

З огляду на викладене, мінімальна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складала 1 378,00 грн., а максимальна - 206 700,00 грн.

Позивачем пред'явлено вимоги про стягнення 92 559 783,68 грн., за які підлягав до сплати судовий збір у розмірі 206 700,00.

Відповідно до доданого до позовної заяви платіжного доручення №10934 від 21.10.2016, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 217 500,00 грн.

Таким чином, позивачем сплачено судовий збір на 10 800,00 грн. більше, ніж передбачено законом, у зв'язку з чим судовий збір у сумі 10 800,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» (03148, м. Київ, вул. Героїв Космосу, 4, оф. 40, ) на користь Держаного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 13 894 893 (тринадцять мільйонів вісімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 42 коп. - основного боргу, 6 000 000 (шість мільйонів) грн. 00 коп. - пені, 1 000 000 (один мільйон) штрафу, 1 547 316 (один мільйон п'ятсот сорок сім тисяч триста шістнадцять) грн. 48 коп. - 5% річних, 9 527 233 (дев'ять мільйонів п'ятсот двадцять сім тисяч двісті тридцять три) грн. 41 коп. - інфляційні нарахування та 171 131 (сто сімдесят одну тисячу сто тридцять одну) грн. 66 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути Держаному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 10 800 (десять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2017р.

Суддя Т. Ю. Трофименко