номер провадження справи 27/129/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 Справа № 908/2979/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція ПАТ ДТЕК Дніпроенерго (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 95)

до відповідача: Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, п/в 3, а/с 376)

про стягнення 2402632 грн. 05 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 295 від 26.12.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 20.05.2016 р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя, в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція ПАТ ДТЕК Дніпроенерго, Запорізька область, м. Енергодар, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради, Запорізька область, м. Енергодар, про стягнення 2321232 грн. 90 коп. основного боргу, 51210 грн. 40 коп. пені, 19990 грн. 12 коп. інфляційних втрат, 10198 грн. 63 коп. 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2016 р., справу № 908/2979/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 10.11.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., порушено провадження у справі № 908/2979/16, присвоєно справі номер провадження 27/129/16 та призначено судове засідання на 05.12.2016 р.

05.12.2016 р. від позивача надійшла письмова заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача 4125234 грн. 76 коп. основного боргу, 87013 грн. 18 коп. пені, 85477 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 17870 грн. 60 коп. 3% річних. До заяви додані докази вручення її копії відповідачу та платіжне доручення про доплату судового збору.

Відповідно до приписів ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України, про що зазначено в ухвалі суду від 05.12.2016 р.

Ухвалою суду від 05.12.2016 р. на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 24.01.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою зясування фактичних обставин справи, вивчення наданих до справи документів, розгляд справи відкладено на 11.01.2017 р.

11.01.2017 р. від позивача надійшла письмова заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з відповідача 5884755 грн. 87 коп. основного боргу, 148927 грн. 68 коп. пені, 140628 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 31138 грн. 00 коп. 3% річних. До заяви додані докази вручення її копії відповідачу та платіжне доручення про доплату судового збору.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України, про що зазначено в протоколі суду від 11.01.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.01.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, враховуючи усне клопотання представника відповідача, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.01.2017 р.

У судовому засіданні 23.01.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору № З138 від 08.04.2013 р. була поставлена теплова енергія у вигляді хімочищеної гарячої води. Між сторонами були підписані акти про кількість відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води. Згідно угоди від 11.07.2016 р. № 1 про залік зустрічних однорідних вимог, акт за червень 2016 р. від 30.06.2016 р. відповідач оплатив частково в розмірі 178786,08 грн. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 5884755 грн. 87 коп. основного боргу, 148927 грн. 68 коп. пені, 140628 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 31138 грн. 00 коп. 3% річних. Позов обґрунтований ст.ст. 193, 222, 230 ГК України, ст.ст. 526, 527, 546, 551, 625 ЦК України, умовами договору № З138 від 08.04.2013 р.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши в письмовому відзиві про відсутність доказів існування заборгованості. Так, єдиним доказом нібито існування боргу позивач зазначає акти. Проте, у цих актах міститься розмір тарифу, що не узгоджений сторонами договору № З138 від 08.04.2013 р., оскільки в п. 3.1 договору вказані зовсім інші значення тарифу. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують встановлення позивачем чи іншим уповноваженим органом тарифів, вказаних у актах. Розрахунок інфляційних втрат проведений невірно, виходячи з того, що розмір інфляції визначений неправильно. Приклад, у серпні і вересні 2016 р. діяли такі ставки інфляції: 99,7; 101,8 та 102,8, а отже середнє значення індексу інфляції складає 101,43, а не 104,33, як зазначено позивачем.

У судовому засіданні 19.01.2017 р. представник відповідача усно зазначив, що на теперішній час на підприємстві відповідача слідчими органами здійснюються обшуки та тривають перевірки щодо встановлення порушення підприємством податкового законодавства. У звязку з даним представник відповідача не має можливості надати всі необхідні документи для розгляду даної справи.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго (теплопостачальна організація за договором, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (споживач за договором, відповідач у справі) укладено договір № З138 про надання послуг з постачання теплової енергії у вигляді хімочищеної гарячої води, за умовами якого теплопостачальна організація зобовязалася виробляти та безперервно постачати (за винятком нормативно встановлених перерв) споживачу теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води для підживлення теплової мережі в необхідних йому обсягах, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобовязався оплачувати отриману теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води для підживлення теплової мережі за затвердженими тарифами в строки і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 4.1 кількість спожитих споживачем теплової енергії та хімочищеної води визначається за показами комерційного приладу обліку КП «ПКВ» ЕМР, опломбованому в двосторонньому порядку, встановленому на трубопроводі зворотної мережної води від ДТК Запорізька ТЕС у районі ОП-3.

Щомісячно, згідно даних, наданих споживачем, теплопостачальна організація складає акт про кількість відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води за формою Додатку № 5 та акт про кількість відпущеної хімочищеної води за формою Додатку № 6 у двох екземплярах та в строк до 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє їх споживачу для підписання. Споживач зобовязаний до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути теплопостачальній організації акти про кількість відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води та про кількість відпущеної хімочищеної води, підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою (п. 4.2). Акти є первинними документами та підтверджують здійснення господарської операції з правом формування у теплопостачальної організації доходу і дебіторської заборгованості, у споживача витрат та кредиторської заборгованості (п. 4.3).

У розділі 5 договору сторони узгодили порядок здійснення оплати. Відповідно до п. 5.1 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2015 р.) розрахунки за відпущену теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води проводяться в грошовій формі на рахунки ДТЕК Запорізька ТЕС відповідно до тарифів і вартості, що діють. Можливі інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству.

Розрахунковим періодом є календарний місяць( п. 5.2). Розрахунки за теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води споживач здійснює з теплопостачальною організацією до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі акту про кількість відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води (додаток № 5 до цього договору) та акту про кількість відпущеної хімочищеної води (додаток 6 до цього договору) (п. 5.3).

Згідно з п. 7.3.3 відповідач зобовязався виконувати умови і порядок оплати спожитої хімочищеної гарячої води в обємах і в строки, які передбачені розділом 5 цього договору.

Відповідно до п. 11.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Сторонами до договору підписані додатки №№ 1, 2, 3, 3/1, 4, 5, 6.

Додатковою угодою № 1 від 29.11.2013 р. сторони продовжили дію договору до 31.12.2014 р., але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобовязань споживачем у частині взаєморозрахунків.

Додатковою угодою № 2 від 04.12.2014 р. сторони продовжили дію договору до 31.12.2015 р., але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобовязань споживачем у частині взаєморозрахунків. Визначили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна з сторін не заявить про закінчення його дії.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2015 р. сторони продовжили дію договору до 31.12.2016 р., але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобовязань споживачем у частині взаєморозрахунків. Визначили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна з сторін не заявить про закінчення його дії.

Як слідує з матеріалів справи, між сторонами без зауважень та заперечень підписані акти про кількість відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води за договором № З138 від 08.04.2013 р.: у червні 2016 р. на суму 488466,32 грн. (акт від 30.06.2016 р.), у липні 2016 р. на суму 476885,41 грн. (акт від 31.07.2016 р.), у серпні 2016 р. на суму 814386,28 грн. (акт від 31.08.2016 р.), у вересні 2016 р. на суму 442556,28 грн. (акт від 30.09.2016 р.), у жовтні 2016 р. на суму 881390,12 грн. (акт від 31.10.2016 р.), у листопаді 2016 р. на суму 1233780,73 грн. (акт від 30.11.2016 р.) та акти про кількість відпущеної хімочищеної води: у червні 2016 р. на суму 222212,09 грн. (акт від 30.06.2016 р.), у липні 2016 р. на суму 190433,62 грн. (акт від 31.07.2016 р.), у серпні 2016 р. на суму 307635,26 грн. (акт від 31.08.2016 р.), у вересні 2016 р. на суму 215663,23 грн. (акт від 30.09.2016 р.), у жовтні 2016 р. на суму 354392,23 грн. (акт від 31.10.2016 р.), у листопаді 2016 р. на суму 435740,38 грн. (акт від 30.11.2016 р.).

Відповідно до заяви позивача про залік зустрічних однорідних вимог (у порядку ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України) та угоди № 1 від 11.07.2016 р. про залік зустрічних однорідних вимог, сторонами проведений залік зарахування зустрічних однорідних вимог за договором № З138 від 08.04.2013 р. за актом б/н від 30.06.2016 р. (частково) на суму 178786,08 грн. (оплата грошових коштів за теплову енергію).

Інші акти, згідно з позовною заявою, оплачені відповідачем не були, що зумовило звернення позивача з позовом до господарського суду.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за умовами договору № З138 від 08.04.2013 р. постачалася відповідачу теплова енергія у вигляді хімочищеної гарячої води, що підтверджується переліченими вище актами. Акти підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень, підписи особи, що підписала акти, скріплені круглою печаткою відповідача юридичної особи.

Як слідує з матеріалів справи та зазначено в позовній заяві відповідач оплатив лише суму 178786,08 грн. (сума проведеного заліку зустрічних однорідних вимог) частково за актом від 30.06.2016 р. Інші акти відповідачем не оплачені.

Таким чином, сума основного боргу відповідача по договору № З138 від 08.04.2013 р. складає 5884755,87 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що акти, які покладені в підставу позову, не можуть бути доказом існування боргу, оскільки в даних актах міститься розмір тарифу, що не узгоджений сторонами договору № З138 від 08.04.2013 р.

Суд спростовує заперечення відповідача, виходячи з наведеного нижче.

У пунктах 3.1, 3.2 договору № З138 сторони узгодили, що за відпущену теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води в межах договірних величин споживач сплачує теплопостачальній організації за тарифами, діючими на дату укладення договору, а саме: 1 Гкал теплової енергії 265,82 грн., у т.ч. ПДВ (постанова НКРЕ № 2246 від 28.11.2011 р.), 1 тонна хімочищеної води 3,86 грн., у т.ч. ПДВ (калькуляція ДТЕК Запорізька ТЕС). При зміні тарифів на постачання теплової енергії компетентними державними установами України, нарахування за відпущену теплову енергію здійснюється з моменту введення нових тарифів.

Розрахунки за відпущену теплову енергію у вигляді хімочищеної гарячої води проводяться в грошовій формі відповідно до тарифів і вартості, що діють (п. 5.1).

Згідно з п. 7.1 при виконанні умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, які не передбачені цим договором, сторони зобовязуються керуватися калькуляцією ДТЕК Запорізька ТЕС про вартість хімочищеної гарячої води, тарифами, затвердженими НКРЕ України, Законами України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, Правилами технічної експлуатації електричних станцій і мереж, Положенням про Держенергонагляд, нормативними актами з питань користування і взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема, формування цінової та тарифної політики (ст. 6 даного Закону). Державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ст. 15 Закону).

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належать: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Основним обов'язком споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24 Закону).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.10.2015 р. № 2636, яка набрала чинності з 01 січня 2016 р., установлено Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Дніпроенерго" тарифи на виробництво теплової енергії, яка виробляється Запорізькою теплоелектростанцією 344,67 грн за 1 Гкал (без ПДВ). Визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії регулювання електроенергетики України від 28 листопада 2011 року № 2246 "Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії ПАТ "Дніпроенерго".

Зазначена постанова офіційно оприлюднена та є загальновідомою.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 частини 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд бере до уваги, що факт поставки теплової енергії у вигляді хімочищеної гарячої води підтверджується підписаними двома сторонами відповідними актами, оригінали яких оглядалися судом у судовому засіданні, а також частковою оплатою товару відповідачем. Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав. Укладення договору № З138 від 08.04.2013 р. відповідач не заперечив, отримання теплової енергії за актами, які покладені в підставу позову, не спростував, доказів повного виконання грошового зобовязання за договором № З138 (доказів оплати товару) суду не надав.

Таким чином, позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 5884755,87 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 31138,00 грн. 3% річних та суми 140628,39 грн. інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення 3% річних та інфляційних заявлена обґрунтовано.

Позивач нараховує 3% річних за загальний період з 01.08.2016 р. по 06.01.2017 р. включно. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що розрахунок позивача 3% річних є неправильним.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок 3% річних, судом встановлено, що сума 3% річних за заявлений позивачем загальний період становить 31138,06 грн.

Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України з відповідача на користь позивача стягується сума 31138,00 грн. 3% річних.

Розрахунок інфляційних втрат також містить арифметичні помилки, відповідно до перерахунку, здійсненого судом за допомогою інформаційної системи «Законодавство», сума інфляційних у межах заявленого позивачем загального періоду (з серпня по листопад 2016 р.) становить 140684,25 грн.

Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України з відповідача на користь позивача стягується сума 140628,39 грн. інфляційних втрат.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 148927,68 грн. пені.

Вирішуючи спір у частині стягнення суми пені, суд враховував наступне.

Пунктом 8.4.2 договору № З138 визначено, що у випадку порушення строків розрахунків за хімочищену гарячу воду споживачем, якщо інше не передбачено законодавством, сплачується пеня в розмірі 0,1%, але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми, що належить до оплати, за кожен день прострочення платежу, але не більше 6 місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Судом встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобовязання за договором, однак у розрахунку пені позивачем допущено арифметичні помилки.

Згідно з перерахунком суду, здійсненого за допомогою інформаційної системи «Законодавство», сума пені становить 148927,77 грн.

Згідно зі ст.ст. 22, 83 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача стягується сума 148927,68 грн.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у сумі 93081,75 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція ПАТ ДТЕК Дніпроенерго до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр-т Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006 м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20, ) суму заборгованості в розмірі 5 884 755 (пять мільйонів вісімсот вісімдесят чотири тисячі сімсот пятдесят пять) грн. 87 коп., суму пені в розмірі 148 927 (сто сорок вісім тисяч девятсот двадцять сім) грн. 68 коп., суму індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 140 628 (сто сорок тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 39 коп., суму 3% річних у розмірі 31 138 (тридцять одна тисяча сто тридцять вісім) грн. 00 коп., суму 93081(девяносто три тисячі вісімдесят одна) грн. 75 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено та підписано 27 січня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.