номер провадження справи 33/120/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 Справа № 908/3065/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство «Енергосервіс» (69063, м. Запоріжжя, вул. Свердлова, 30, офіс 207)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 24 від 16.12.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 541 від 22.07.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство «Енергосервіс», м. Запоріжжя звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя заборгованості за договором підряду № 960715 від 08.07.2015 р. в розмірі 177676,97 грн., з яких: 148763,81 грн. сума основного боргу, 2836,70 грн. сума 3 % річних, 26076, 46 грн. сума пені.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що на виконання укладеного між сторонами договору підряду № 960715 від 08.07.2015 р. ним були виконані підрядні роботи на загальну суму 148 763,81 грн. Обумовлені договором підрядні роботи були прийнято відповідачем без зауважень, що підтверджується належним чином оформленими актами приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2015 р. № 1/960715 та № 1П/960715. За твердженням позивача, станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача за виконані за договором роботи складає 148 763,81 грн. Невиконання відповідачем свої зобовязань за договором щодо оплати виконаних робіт, за доводами позивача, є підставою для покладення на відповідача додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом та договором санкцій. Посилаючись на приписи статей 202, 509, 525, 530, 837 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови укладеного між сторонами договору, просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.11.2016 р. порушено провадження у справі № 908/3065/16, розгляд якої призначено на 20.12.2016 р.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечує. Вказує, що всупереч умовам укладеного між сторонами Договору, позивач порушив терміни виконання робіт та виконав їх достроково без письмового погодження із відповідачем. Також відзначає, що відповідно до умов Договору, оплата за виконані роботи здійснюється відповідачем протягом 180 календарних днів після підписання сторонами актів виконаних робіт на підставі отриманого рахунку. В той же час, рахунок, наявність якого обумовлена умовами договору, позивачем не надавався. За доводами відповідача, прискоренням виконання робіт без погодження такого дострокового виконання робіт із замовником та ненаданням рахунку на оплату виконаних робіт, позивачем було порушено порядок розрахунків, передбачений договором, тому на день подання позову обовязок щодо оплати підрядних робіт у відповідача відсутній. При цьому відзначає, що відлік строку (180 календарних днів), протягом якого відповідач повинен оплатити виконані роботи, починається після отримання ним рахунку на оплату виконаних робіт від позивача, підписання актів виконаних робіт та надання позивачем відповідачу роздрукованої з Єдиного реєстру податкових накладних податкової накладної. Стверджує, що оскільки позивач порушив передбачений договором порядок розрахунків та не виконав усі умови договору, необхідні для виникнення у відповідача обов'язку оплати виконаних робіт, строк оплати виконаних робіт не настав. Відповідно, нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є безпідставним.

На підставі ст. 69 ГПК України, ухвалою від 20.12.2016 р., строк розгляду справи продовжено за клопотанням відповідача на 15 днів до 02.02.2017 р., розгляд справи відкладено на 24.01.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та поданої до початку судового засідання заяви про відмову від стягнення пені.

Так, 20.12.2016 р. судом отримано заяву позивача від 16.12.2016 р. (вих. № 327) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 148 763,81 грн. основного боргу, 3 276,88 грн. 3% річних та 14 284,62 грн. інфляційних втрат.

Також, позивачем надано клопотання від 16.12.2016 р. (вих. 327) про включення до складу судових витрат оплату послуг адвоката в сумі 2000,00 грн.

Заява про зменшення позовних вимог подана позивачем відповідно до ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить правам і охоронюваним законом інтересам сторін, прийнята судом до розгляду. При цьому суд зауважує, що вимога про стягнення суми інфляційних втрат заявлена позивачем до початку судового розгляду справи по суті спору у відповідності до ст. 22 ГПК України.

23.01.2017 р. від позивача надійшла письмова заява (вих. № 64 від 23.01.2017 р.), в якій позивач, посилаючись на норми ст. 22 ГПК України, відмовляється від стягнення пені в сумі 26076,46 грн.

Відповідно до частини 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно із п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Слід зазначити, що заява про відмову від позову за вимогами про стягнення пені підписана від імені позивача директором ТОВ «НМП «Енергосервіс» ОСОБА_3

Наявні в матеріалах справи засвідчені копії Статуту позивача та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підтверджують повноваження особи (керівника), якою підписано заяву про відмову від позову в частині стягнення пені.

З урахуванням викладеного, розглянувши заяву ТОВ «НМП «Енергосервіс» про відмову від позову в частині стягнення пені, враховуючи, що відмова позивача від позову в цій частині є процесуальним повноваженням позивача та не суперечить законодавству і фактичним обставинам справи, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову за вимогою про стягнення пені.

Провадження у справі № 908/3065/16 за вимогою про стягнення суми пені в розмірі 26 076,46 грн. на підставі п. 4 ч.1 ст. 80 ГПК України слід припинити.

Таким чином, предметом спору у справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 148 763,81 грн. основного боргу, суми 3 276,88 грн. 3% річних та суми 14 284,62 грн. інфляційних втрат.

24.01.2017 р. від ВАТ «Запоріжжяобленерго» отримано клопотання (вих. № 46-юр від 14.01.2017р.), в якому відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище, наявність значної дебіторської та кредиторської заборгованості, а також низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії, просить при прийнятті рішення у справі №908/3065/16 розстрочити його виконання на дванадцять місяців зі сплатою рівними частинами.

Представник відповідача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Також, представник відповідача у судовому засіданні підтримав письмове клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення по справі № 908/3065/16 на 12 місяців.

Представник позивача проти надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення заперечив.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 24.01.2017 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 08.07.2015 р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Замовником, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство «Енергосервіс» (Підрядником, позивачем у справі) було укладено договір підряду № 960715 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Підрядник зобов'язався виконати роботи по: Капітальному ремонту ВРП-150 кВ в частині ремонту масляного вимикача ВМТ-150Б-31,5/1000 У1 «С-2», ПС «Пологи-150» (роботи), а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи згідно до умов цього договору (п. 1.1 Договору).

Розділом 2 Договору сторони узгодили вартість робіт та порядок розрахунків. Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість цього договору становить 149 977,52 грн. з ПДВ, яка зазначається сторонами в Додатку № 1 до Договору, і є невідємною частиною.

За змістом п. 2.8. Договору, розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами актів виконаних робіт - форма КБ-2в та довідки - форма КБ-3 на підставі отриманого Замовником рахунку за умови наявності одночасно таких умов:

- підписання сторонами акту виконаних робіт - форма КБ-2в та довідки - форма КБ-3,

- надання Підрядником Замовнику роздрукованої з Єдиного реєстру податкових накладних податкової накладної, яка складена, оформлена та зареєстрована відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов Договору, з квитанцією на підтвердження прийняття цієї податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 3.1 Договору, термін виконання робіт - III квартал 2015 - IV квартал 2016 року.

Пунктом 4.1.1 Договору передбачено, що Замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату Підряднику за фактично виконані обєми роботи на підставі двосторонніх актів виконаних робіт.

Підрядник має право на дострокове виконання робіт за умови письмового погодження Замовника (п. 4.4.2 Договору).

Згідно із п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобовязань.

Обставини справи свідчать, що сторонами договору без зауважень було підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 та ОСОБА_4 приймання виконаних робіт за формою №КБ-2в за вересень 2015 р. № 1/960715 на суму 135 509,51 грн. та № 1П/960715 на суму 13 254,30 грн.

Загальна вартість виконаних будівельних робіт складає 148 763,81 грн.

Як вказує позивач, зазначені акти підписані 30.09.2015 р., тому оплата за виконані роботи повинна була отримана до 28.03.2016 р., включно.

18.10.2016 р. позивачем на адресу ВАТ «Запоріжжяобленерго» була направлена письмова претензія (вих. № 268) з вимогою сплатити суму заборгованості за виконані роботи з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Листом від 03.11.2016 р. (вих. № 005-32/16786) відповідач у відповідь на претензію не заперечував щодо факту підписання актів виконаних робіт за Договором підряду №960715 від 08.07.2015 р., проте, вказав на відсутність вини у простроченні зобовязання, тому нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені вважав безпідставним.

Позовна вимога про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» заборгованості за договором підряду № 960715 від 08.07.2015 р. в розмірі 166 325,31 грн., з яких: 148 763,81 грн. сума основного боргу, 3276,88 грн. сума 3% річних та 14 284,62 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та задоволеної судом заяви позивача про відмову від позову в частині стягнення пені), стала предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити роботу.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами укладеного між сторонами Договору (п. 2.8 Договору), розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами актів виконаних робіт - форма КБ-2в та довідки - форма КБ-3 на підставі отриманого Замовником рахунку за умови наявності - підписання сторонами акту виконаних робіт - форма КБ-2в та довідки - форма КБ-3, а також надання Підрядником Замовнику роздрукованої з Єдиного реєстру податкових накладних податкової накладної, оформленої належним чином.

Обставини справи свідчать, що позивачем виконані, а відповідачем прийняті без зауважень передбачені Договором роботи, що підтверджується двостороннє підписаними ОСОБА_4 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) (арк. справи 17-25).

Жодних зауважень щодо якості виконаних робіт від відповідача на адресу позивача позовом не надходило. Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості виконаних робіт, всупереч умов Договору та вимог закону, в повному обсязі та в обумовлений Договором строк не виконав, у звязку з чим у нього утворився основний борг за Договором, розмір якого становить 148 763,81 грн.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобовязання, та факт несплати відповідачем у визначений зобовязанням термін виконаних підрядних робіт суд вважає доведеним. Доказів погашення суми боргу за прийняті від позивача роботи відповідачем суду не надано.

Слід зазначити, що прийняття виконаних позивачем підрядних робіт та розмір заборгованості відповідачем не заперечується.

Стосовно доводів відповідача, що позивач виконав обумовлені договором роботи достроково, без письмового погодження із Замовником і не надав рахунок, наявність якого обумовлено умовами Договору, і відповідно, зобовязання по оплаті робіт не настало, суд зазначає наступне.

Так, за умовами Договору (п. 3.1 Договору) термін виконання робіт узгоджено ІІІ квартал 215 року ІУ квартал 2016 року. Отже, конкретної дати виконання підрядних робіт не встановлено. Акти приймання виконаних будівельних робіт № 1/960715 та № 1П/960715 за формою №КБ-2в за вересень 2015 р. підписано сторонами 30.09.2015 р., тобто у визначений Договором період.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з п. 4.1.1 Договору на відповідача покладено зобовязання своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату позивачу за фактично виконані обєми роботи на підставі двосторонніх актів виконаних робіт.

Наведені вище ОСОБА_4 виконаних підрядних робіт на загальну суму 148 763,81 грн. підписано без зауважень та скріплено печатками підприємств 30.09.2015 р., тому визначальним в даному випадку є факт прийняття виконаних робіт на наявність належним чином оформлених актів. Разом з тим, строк оплати за Договором протягом 180 календарних днів після підписання сторонами актів виконаних робіт (п. 2.8 Договору), що спливає 28.03.2016 р., і відсутність направленого позивачем рахунку на оплату не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати прийнятих за Договором робіт. Наявність податкових накладних відповідачем не заперечується.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає правомірною позовну вимогу позивача про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» суми 148 763,81 грн. основного боргу за договором і задовольняє її в повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобовязання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати прийнятих за Договором підрядних робіт підтверджується матеріалами справи, тому вимоги про стягнення річних та інфляційних втрат заявлено позивачем правомірно.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 3 % річних у розмірі 3276,88 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 14284,62 грн.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та здійснено розрахунки з урахуванням суми заборгованості в розмірі 148 763,81 грн.

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. Так, за період з 28.03.2016 р. (строк оплати виконаних робіт згідно п. 2.8 Договору та з огляду дату підписання актів виконаних робіт) по 20.12.2016 р. (визначений позивачем) належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 3255,73 грн.

Отже, вимога про стягнення 3 % річних задовольняється судом частково - в розмірі 3255,73 грн. В решті позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійсненний позивачем, судом встановлено, що з урахуванням приписів постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, листа ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р., дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період, суд вважає, що вимога про їх стягнення підлягає задоволенню в заявленій сумі 14284,62 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку позивачем доведено частково, а відповідачем не спростовано, обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 2494,55 грн. судового збору.

11.07.2016р. до суду від ТОВ «НМП «Енергосервіс» надійшло письмове клопотання про включення до складу судових витрат оплату послуг адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише у тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також у тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами.

Відповідно до приписів 6.5 постанови Пленуму вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не повязаних із сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх витрат на послуги адвоката позивач посилається на договір про надання послуг адвоката № 08/16 від 14.11.2016 р., укладений з ТОВ «Юридична компанія «Центурія» (Виконавцем), належним чином засвідчену копію якого надано до матеріалів справи. Згідно з цим договором Виконавець зобовязався надати правову допомогу позивачу за позовом до ТОВ «НМП «Енергосервіс» про стягнення заборгованості за договором підряду № 960715 від 08.07.2015 р. Від Виконавця особою, відповідальною за виконання умов цього договору є, зокрема, адвокат ОСОБА_4 свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 676 від 07.05.2008 р.

В якості доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано оригінал платіжного доручення № 2346 від 21.11.2016 р. на суму 2000,00 грн.

За приписами п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Враховуючи той факт, що заявлені позовні вимоги задоволенні частково, то і витрати на послуги адвоката, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає суму 1999,75 грн. Таким чином, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

24.01.2017 р. судом від відповідача отримано клопотання, в якому він просить суд надати розстрочку виконання судового рішення на 12 (дванадцять) місяців зі сплатою рівними частинами.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення, суд знаходить підстави для його часткового задоволення.

Обґрунтовуючи своє клопотання про розстрочення суми заборгованості, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, наявність значної дебіторської та кредиторської заборгованості, а також низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії. Вказує, що кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, тому ступінь виконання зобов'язання відповідача перед позивачем знаходиться в прямій залежності від стану виконання зобов'язання споживачів перед ВАТ «Запоріжжяобленерго». Отже, відповідач не може впливати ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму і лише алгоритмом визначається частка коштів, наявних на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, і які можуть бути використані для розрахунків із контрагентами, в т.ч. і з позивачем. Разом з тим, у спірний період (2015-2016р.р.) НКРЕКП було встановлено нульовий відсоток відрахувань коштів, які надходили на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання.

Також, одним із факторів, що негативно впливає на фінансовий стан ВАТ

«Запоріжжяобленерго», позивач зазначає низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, зокрема, від найбільш енергоємних підприємств, що не виконують свої договірні зобов'язання з оплати спожитої електроенергії і знаходяться в стадії банкрутства (ЗДП «Кремнійполімер», ЗДП «Радіоприлад», ДП МОУ «Запорізький автомобільний завод»). Вказує, що в цілому дебіторська заборгованість споживачів за використану електричну енергію станом на 01.01.2017 р. складає 1 1244 млн. грн., що підтверджується довідкою № 005-03/12 від 20.01.2017р. щодо дефіциту обігових коштів.

Разом з тим, відповідач має щомісячно проводити виплату заробітної плати працівникам, сплачувати податки (станом на 01.01.2017 р. відповідач має податковий борг з ПДВ та податку на прибуток в розмірі 78,8 мли. грн.), здійснювати платежі за придбання бензину, сировини та матеріалів, комунальні платежі, оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, тощо. Отже, відсутність грошових коштів на поточних рахунках відповідача призведе до неможливості здійснення останнім обов'язкових виплат у зв'язку з відсутністю єдиного можливого джерела для їх оплати.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів»).

В пункті 7.1.2 вказаної постанови Пленуму наведено визначення терміну розстрочка. Так, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Вирішуючи питання про надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення у справі № 908/3065/16 суд враховує, що протягом 2014-2016 років відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнило виконання ним зобов'язань за договорами.

За результатами господарської діяльності відповідача за перше півріччя 2016 року збитки склали 2 402 тис., грн., що відображено в Звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) та свідчить про критичний негативний фінансовий стан підприємства.

Так, одним з показників надкритичної неплатоспроможності відповідача стала систематична та довготривала відсутність грошових коштів на поточних рахунках, що фактично паралізує ведення господарської діяльності відповідачем. При цьому, така ситуація, за доводами відповідача, утворилась не з його вини, а стала наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики НКРЕКП. Відповідач фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП щодо встановлення або нульового відсотку відрахувань, або встановлення щодобових мільйонних відрахувань, кошти на зарахування яких завідомо не надійдуть на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, що ускладнить виконання рішення суду в повному обсязі. Вказує, що оскільки, оплата основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат здійснюється виключно з поточних рахунків відповідача, відсутність грошових коштів на поточних рахунках значно ускладнить виконання рішення суду.

Таким чином, вказані обставини свідчать про тяжкий фінансовий стан відповідача і є виключними обставинами, що свідчать про реальне утруднення виконання судового рішення.

Наявність виключних обставин підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами: належним чином засвідченими копіями - Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний доход) за 1 півріччя 2016 року, Довідки щодо дефіциту обігових коштів ВАТ «Запоріжжяобленерго» за 2016 р., Довідки щодо кредиторської заборгованості ВАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» за 2015-2016р.р., Довідки щодо розміру податкового боргу ВАТ «Запоріжжяобленерго» на 01.01.2017 р., Довідки щодо кредиторської заборгованості ВАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 30.12.2016 р. за роботи, послуги, Довідки щодо заборгованості ВАТ «Запоріжжяобленерго» по заробітній платі за листопад та грудень 2016 р.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків, суд знаходить підстави для розстрочення виконання судового рішення.

В той же час, співвставляючи майнові інтереси обох сторін та з огляду на те, що прострочення виконання зобовязань за договором у відповідача виникло ще з березня 2016р. і триває досить тривалий час, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення задовольнити частково, надавши розстрочку виконання судового рішення на 6 (шість) місяців, зі сплатою рівними частинами, але не на 12 (дванадцять) місяців, як просить відповідач.

Згідно з п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 21.02.2013 р., за змістом статті 121 ГПК господарський суд не позбавлений права в порядку, передбаченому цією статтею, вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зокрема і в тій частині, що стосується стягнення сум судового збору (або інших судових витрат).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача суд задовольняє частково, а саме: в сумі 148 763,81 грн. основного боргу, в сумі 3255,73 грн. 3% річних та в сумі 14284,62 інфляційних втрат, розстрочивши виконання рішення господарського суду строком на 6 (шість) місяців, починаючи з лютого 2017 р., розстрочивши також стягнення суми судового збору в розмірі 2494,55 грн. та суми витрат зі сплати послуг адвоката в розмірі 1999,75 грн., зі сплатою рівними частинами щомісячно по 28466,41грн. В іншій частині позову суд відмовляє з огляду на необґрунтованість.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 44, 49, п. 4 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі № 908/3065/16 за вимогами про стягнення суми пені в розмірі 26076,46 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство «Енергосервіс» (69063, м. Запоріжжя, вул. Свердлова, 30, офіс 207, ) суму 148763 (сто сорок вісім тисяч сімсот шістдесят три) грн. 81 коп. основного боргу, суму 3255 (три тисячі двісті пятдесят пять) грн. 73 коп. 3% річних, суму 14284 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 62 коп. втрат від інфляції, суму 2494 (дві тисячі чотириста девяносто чотири) грн. 55 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 1999 (одна тисяча девятсот девяносто девять) грн. 75 коп. витрат зі сплати послуг адвоката, розстрочивши виконання рішення господарського суду строком на 6 (шість) місяців, починаючи з лютого 2017 р., зі сплатою рівними частинами по 28 466 (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 41 коп. щомісячно.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України та ч.3 ст. 51 ГПК України 27.01.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко