КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 911/1207/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.,

від позивача - Волошин О.В., довіреність №б/н від 25.04.2016 року,

від відповідача 1 - Головіна О.О., довіреність б/н від 04.02.2016 року,

від відповідача 2 - не з'явилися,

від третьої особи - не з'явилися,

розглядаючи апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс"

на рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року

у справі №911/1207/16 (Головуючий суддя: Колесник Р.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс", м. Київ,

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна компанія "Мрія", Київська обл., м. Ірпінь,

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Під ключ", м. Київ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Артем-Банк", м. Київ,

про повернення майна., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Дімакс" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" про стягнення грошових коштів в сумі 260 436,16 грн. в якості відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.04.2016 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Під ключ".

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2016 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Артем Банк".

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.08.2016 року ТОВ "Під ключ" залучено до участі у справі у якості ще одного відповідача (відповідача 2).

Рішенням господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, згідно якої просило скасувати рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс" ще раз подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, згідно якої просило скасувати рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс" повторно подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, при неповному дослідженні доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, невірному застосуванні норм як матеріального, так і процесуального права, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Мальченко А.О., Калатай Н.Ф. та призначено її розгляд на 21.12.2016 року.

16.12.2016 року через канцелярію суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року розгляд справи відкладено на 26.01.2017 року.

В судове засідання 26.07.2017 року з`явились представники позивача та відповідача1, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Представники відповідача2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання. Представник позивача та відповідача1 не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників відповідача2 та третьої особи. Позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач2 та третя особа були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи, неодноразове відкладення розгляду справи, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача2 та третьої особи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТЕМ - БАНК" (третьою особою), Управлінням державної охорони України (власником земельної ділянки) та Комунальним підприємством "Житомирбудзамовник" був укладений договір № 1 про організацію спорудження об'єктів будівництва з використанням фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об'єкту по вул. Щербакова, 52 м. Київ. (том 2, а.с. 19-21).

Відповідно до умов договору третя особа виконує функції управителя фонду фінансування будівництва та згідно п.1.1 та п. 2.1 цього договору зобов'язується здійснювати фінансування будівництва об'єкта в інтересах та за рахунок коштів довірителів - покупців квартир та нежитлових приміщень в будинку.

В подальшому, укладено договір про заміну сторони в зобов'язанні від 26.04.2012 року, відповідно до умов якого комунальне підприємство "Житомирбудзамовник" замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Під - Ключ" з новим строком завершення будівництва - 01.07.2013 року. (том 2, а.с. 22-24).

23.07.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Під-Ключ" та публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було укладено договір про виконання зобов'язань. (том 2, а.с. 2-4).

Відповідно до п. 1.1 договору від 23.07.2012 року, у зв'язку із зміною сторони у договорі про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006 року та відповідних змін внесених до договорів Фонду Фінансування Будівництва сторони дійшли згоди та уклали цей договір про наступне: сторона - 1 бере на себе зобов'язання шляхом усунення будівельних недоліків та невідповідностей привести об'єкт будівництва з використання коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об'єкту по вул. Щербакова 52, м. Київ у стан, придатний до заселення та проживання мешканців. Сторона-1 бере на себе зобов'язання оформити довірителям (власника помешкань) свідоцтва на право власності до 31.10.2012 року; на виконання п 1.2. цього договору сторона-1 зобов'язується провести роботи детальний перелік яких викладено в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору. Загальна вартість робіт складає 27 550 400, 00 гривень. Строк виконання робіт до 01 липня 2013 року.

В подальшому, 29.12.2014 року між ТОВ "Під-Ключ" (забудовник-1), ТОВ "КУА "Дімакс" (забудовник-2) та ПАТ "Артем-Банк" (управитель ФФБ) було укладено договір. (том 1, а.с. 64-78).

Згідно з п. 1.1 якого визначено, що з метою завершення будівництва та передачі під заселення житлового будинку з об'єктами соціальної сфери, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 52 у Шевченківському районі (надалі - будинок, об'єкт будівництва або об'єкт), - сторони дійшли згоди про передачу забудовником-1 забудовнику-2 частини своїх функцій забудовника фонду фінансування будівництва "Щербакова 52" виду А вказаного будинку (надалі - ФФБ), які передбачені основним договором ФФБ та цим договором, а забудовник-2 зобов'язується їх виконувати належним чином та передати об'єкт будівництва експлуатуючій організації або об'єднанню співвласників та під заселення мешканців (довірителями ФФБ), а також виправити недоліки і дефекти у виконаних ним роботах, що виникли з його вини в період гарантійної експлуатації об'єкта. Також забудовник-2 зобов'язується виконати роботи/зобов'язання за даним договором відповідно до умов даного договору, вимог Державних будівельних норм України (далі - ДБН) та проектно-кошторисної документації (далі - ПКД).

Відповідно до п. 1.2 Договору від 29.12.2014 року перелік та обсяги робіт, що доручаються виконати забудовнику-2 за договором, визначаються графіком виконання робіт, що є невід'ємним додатком №1 до договору, і стосуються виконання всіх будівельно-монтажних робіт та спеціальних монтажних робіт, необхідних для заселення будинку та передачі його експлуатуючій організації або об'єднанню співвласників крім робіт по паркінгу, 5 та 6 блоків.

У пункті 2.1. договору від 29.12.2014 року сторони узгодили, що орієнтовна вартість робіт за цим договором визначається договірною ціною і складає 25 420 000, 00 гривень, в тому числі ПДВ - 4 236 667,00 гривень орієнтовна вартість робіт складається з суми витрат забудовника-2 на виконання всіх його робіт/зобов'язань за даним договором, включаючи вартість придбання матеріалів (будь-які матеріали, конструкції, вироби та/або устаткування, які необхідні для належного і повного виконання робіт за цим договором), а також інших витрат, що передбачені чинним законодавством України та суми належної винагороди (прибутку) забудовника-2.

Відповідно до п. 3.1.1. договору від 29.12.2014 року разом з підписанням цього договору забудовник-1 закріплює за забудовником-2 відповідним протоколом (невід`ємний додаток №2 до цього договору) нежитлові приміщення загальною площею 2 597 м2 в об`єкті з правом забудовника -2 не залучення інвестицій шляхом їх реалізації іншим юридичним та/або фізичним особам виключно через управителя ФФБ за правилами ФФБ та з зарахуванням одержаних грошових коштів виключно на поточний рахунок забудовника-2, відкритий на виконання умов підпункту 5.3.12. цього договору.

10.02.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Під-Ключ", товариством з обмеженою відповідальністю "КУА "Дімакс", публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було підписано додаткову угоду №4 до договору про виконання зобов'язань від 23.07.2012 року, в зв'язку із передачею забудовником-1 за договором від 29.12.2014 року забудовнику-2 частини своїх функцій забудовник по фонду фінансування будівництва виду А будинку з об'єктами соціальної сфери, розташованого за адресою:м. Київ вул. Щербакова, 52 у Шевченківському районі. (том 2, а.с. 6-9).

Відповідно до умов додаткової угоди №4 ТОВ "Під Ключ" у подальшому іменується - "Забудовником-1" та ТОВ "КУА "Дімакс" - "Забудовником-2", ПАТ "Артем-Банк" - "Управитель". Даний договір сторонами укладено в цілях досягнення мети, визначеної договором №1 від 14.12.2007 року про організацію спорудження об'єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об'єкта по вул. Щербакова.

В матеріалах справи наявні листи №31Щ від 10.04.2015 року, №45Щ від 07.05.2015 року відповідно до яких ТОВ "КУА "Дімакс" звернулося до ПАТ "Артем Банк" з проханням перерахувати грошові кошти на загальну суму 214 566, 98 гривень з призначенням цих коштів - для виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті будівництва та на виконання умов договору від 23.07.2012 року в редакції додаткової угоди № 4 від 10.02.2015 року та договору від 29.12.2014 року. (том 1, а.с. 36-37).

Крім того, в матеріалах справи наявна банківська виписка ПАТ "Артем Банк", яка підтверджує перерахування зазначеної суми грошових коштів. (том 1, а.с. 38-40).

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.11.2015 року по справі № 910/21662/15 було встановлено правомірність розірвання договору від 29.12.2014 року.

21.07.2015 року між ТОВ "Під-Ключ" (забудовник-1), ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" (забудовник-3) та ПАТ "Артем-Банк" (управитель ФФБ) було укладено договір. (том 1, а.с. 125-137).

Відповідно до п.1.1. договору від 21.07.2015 року визначено, що з метою належного виконання окремого об'єму видів робіт, які стосуються ведення будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 52 у Шевченківському районі (надалі - будинок, об'єкт будівництва або об'єкт), - сторони дійшли згоди про передачу забудовником-1 забудовнику-3 частини своїх функцій забудовника фонду фінансування будівництва "Щербакова 52" виду А вказаного будинку (надалі - ФФБ), які передбачені основним договором ФФБ та цим договором, а забудовник-3 зобов'язується їх виконувати належним чином та виправляти недоліки і дефекти у виконаних роботах, що виникли з його вини в період гарантійної експлуатації об'єкта. Також забудовник-3 зобов'язується виконати роботи/зобов'язання за даним договором відповідно до умов даного договору, вимог Державних будівельних норм України (далі - ДБН) та проектно-кошторисної документації (далі - ПКД).

Відповідно до п. 5.1.6 договору від 21.07.2015 року в триденний термін з моменту набрання чинності цим договором забудовник-1 передає забудовнику-3 за актом (додаток №4 до цього договору) будівельні матеріали та конструкції, які є в наявності на буд майданчику і можуть бути використані забудовником-3 для завершення будівництва об'єкта. Підписання цього акту може стати підставою виникнення фінансового зобов'язання забудовника-3 перед забудовником-1 в разі доведення останнім, що зазначені матеріали придбані ним за власні кошти, які не пов'язані з будівництвом об'єкта. Факт виникнення фінансового зобов'язання та строки його погашення сторони визначаються актом - додаток №4.

Відповідач2 повідомив позивача листом №534 від 18.11.2015 року, що 04.09.2015 року комісією було оглянуто склад №5, квартири 215, 315 та будівельний майданчик. В ході огляду виявлені матеріали та інструменти, про що було складено відповідний акт. (том 1, а.с. 16-18).

Відповідачем2 було передано відповідачу1 будівельні матеріали та конструкції, які були в наявності на будівельному майданчику, що підтверджується прибутковими накладними №М-00000024 від 14.09.2015 року, №М00000023 від 16.09.2015 року, №М-00000020 від 19.09.2015 року, №М00000022 від 20.09.2015 року, №М-00000019 від 20.09.2015 року. (том 1, а.с. 19-23).

Також, в матеріалах справи наявний лист №149 від 26.04.2016 року, яким відповідач2 повідомив позивача, що передані за накладними будівельні матеріали були використані ТОВ "ВБК "Мрія" під час здійснення будівельних робіт, що підтверджується актами виконаних робіт форми КБ-2в. за період вересень - грудень 2015. (том 1, а.с. 57).

Враховуючи вказані обставини позивач направив лист-вимогу № 110Щ від 14.12.2015 року відповідачу1 в якій вимагав відшкодувати йому вартість будівельних матеріалів протягом 7-ми днів, відповіді на який відповідач 1 не надав. (том 1, а.с. 24-27).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірні будівельні матеріали були придбані позивачем за рахунок коштів ФФБ для будівництва об'єкта і не є власністю позивача виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, матеріально-правовою підставою для витребування майна обрано статті 388 та 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частина 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник (чи особа, яка має речове право на майно) і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.

Тобто, відповідно до зазначеної статті набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві його витрат на придбання майна. Такі витрати мають бути стягнуті зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною у недійсності правочину. Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем, він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Тобто за змістом зазначених правових норм суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правовідносини, що пов'язані з діяльністю фонду фінансування будівництва є предметом правового регулювання Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

За змістом ст. 1 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", договір управителя із забудовником, який регулює взаємовідносини управителя із забудовником щодо організації спорудження об'єктів будівництва з використанням отриманих в управління управителем коштів та подальшої передачі забудовником об'єктів інвестування установникам управління майном та укладається у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю (далі - система фінансово-кредитних механізмів) за цим Законом є врегульовані цим Законом та договорами дії суб'єктів системи при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Суб'єктами такої системи є довірителі, управителі, забудовники, страхові компанії, емітенти сертифікатів ФОН та власники сертифікатів ФОН.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно п. 1.1 та п. 2.1 основного договору ФФБ, пункту 3.1 договору від 29.12.2014 року та пункту 4 (п.4.3) додаткової угоди № 4 від 10.02.2015 року фінансування будівництва об'єкту здійснювалось і здійснюється саме управителем ФФБ, а не забудовником-1. Цей факт також встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року у справі №910/2779/16.

Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що роботи по договору від 29.12.2014 року виконувались ним із своїх матеріалів, а не із матеріалів придбаних на кошти, що отримані ним у відповідності до умов договору. (п.2.1.1.).

Окрім цього, відповідно до статті 9 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів на умовах договору.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" рахунки ФФБ управитель використовує для: обліку залучених в управління коштів; здійснення розрахунків за операціями з управління ФФБ; зберігання оперативного резерву, сформованого за рахунок залучених в управління коштів.

Облік коштів, внесених довірителями до ФФБ, а також облік коштів, спрямованих управителем з ФФБ на фінансування будівництва, управитель здійснює відокремлено від іншого майна управителя, а також від інших ФФБ.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомості" фінансування будівництва за рахунок коштів ФФБ виду А управитель здійснює за рахунок отриманих в управління коштів, за винятком оперативного резерву, в порядку, визначеному договором, у межах вартості будівництва.

Відтак місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що зі змісту наведених положень Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" вбачається, що кошти, які направляються для фінансування будівництва є залученими, а придбані будівельні матеріали повинні бути використані на будівництво об'єктів інвестування (квартири, нежитлові приміщення), майнові права на які придбані або будуть придбані довірителями Фонду.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1. набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2. відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні будівельні матеріали були придбані позивачем за рахунок коштів ФФБ для будівництва об'єкта і не є власністю позивача.

Оскільки дію договору від 29.12.2014 року було припинено у спосіб односторонньої відмови відповідача 2 від договору, що встановлено у рішенні господарського суду м. Києва від 10.11.2015 року по справі № 910/21662/15, що набрало законної сили та станом на час розгляду справи не скасоване місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки права забудовника та розпорядження будівельними матеріалами на будівельному майданчику у позивача припинились та були передані відповідачу1 по справі на підставі договору від 21.07.2015 року тобто, за наявності правової підстави. Таким чином, в даному випадку зазначене майно не може бути витребувано, відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Також, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач1 отримав спірне майно за наявності правової підстави, як, вільне від обтяження, відповідач1 є добросовісним набувачем спірного майна.

Відповідно до ч.3 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

В свою чергу, позивачем, як особою на яку процесуальним законом покладено обов'язок з доведення своїх вимог належними та допустимими доказами, ні під час вирішення спору в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження, в межах справи, що розглядається, не було доведено приналежності права власності на спірне майно.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для витребування спірного майна, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено, що він має статус потерпілої особи в частині, що стосується відшкодування вартості будівельних матеріалів, що було передано у користування відповідачу 1 через помилковість висновків позивача щодо набуття права власності на будівельні матеріали, що було придбано ФФБ через рахунок позивача.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управліннями активами "Дімакс" на рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі №911/1207/16 залишити без змін.

3. Справу №911/1207/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Н.Ф. Калатай