ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 січня 2017 р. Справа № 902/1053/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016»

(вул. Грушевського, 35-К/2, м. Гайсин, Вінницька область, 23700)

до Дочірнього підприємства Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)

про стягнення 2 039 045,84грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за угодою № 96/16г від 22.11.2016р.;

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» заборгованості в сумі 20139 045,84грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу меляси бурякової № 05-07/16 від 05.07.2016 року в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 09.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1053/16 з призначення до розгляду в судовому засіданні на 10.01.2017 року та зобов'язано сторін надати суду докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року розгляд справи відкладено на 24.01.2017 року з підстав невиконання відповідачем вимог суду в частині надання доказів та з метою проведення сторонами взаємозвірки заборгованості, вказаної в позові.

На визначену судом дату зявився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав. В заяві № 01-13-01/92 від 18.01.2017 року відповідач клопоче про перенесення розгляду справи у звязку з зупинкою технологічного процесу на підприємстві та неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання 24.01.2017 року.

Суд, розглянувши зазначену заяву, дійшов висновку про відмову в її задоволенні, оскільки обставини, наведені в заяві, не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні положень ст. 77 ГПК України та п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» (позивач, за договором Продавець) та Дочірнім підприємством «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір № 05-07/16 купівлі-продажу меляси бурякової (надалі Договір). (а.с. 29-32)

Відповідно до предмету Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, Продавець зобовязується передати у власність Покупцю мелясу бурякову (надалі Товар), а Покупець зобовязується оплатити та прийняти Товар.

Кількість Товару, що поставляється за Договором становить приблизно 1300 тонн. (п. 1.2. Договору)

Ціна Договору розраховується виходячи з фактичної кількості відвантаженого Товару за цим Договором та ціни Товару за одну тону 3600,00 грн. з ПДВ. (п. 2.1. Договору)

Зміна вартості Товару визначається додатковою угодою до Договору. (п. 2.2. Договору)

Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на банківський рахунок Продавця. (п. 3.1. Договору)

Покупець зобовязаний сплатити Продавцю повну вартість поставленого Товару не пізніше 30 вересня 2016 року (п. 3.2. Договору)

Постачання Товару здійснюється у вказане місце згідно «ІНКОТЕРМС-2010» - Вінницька область, м. Ладижин, вул. Леніна, 131. (п. 4.1. Договору)

Партія Товару повинна бути поставлена в строк до 25 вересня 2016 року (п. 4.2. Договору)

Договір є укладеним з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань. (п. 8.1. Договору)

Додатковою угодою № 1 від 19.09.2016 року до Договору Сторони змінили ціну за одиницю Товару та встановили її вартість в розмірі 3200,00 грн. за одну тону з урахуванням ПДВ. (а.с. 33)

В рамках Договору позивач за видатковими накладними поставив відповідачеві ОСОБА_2 загальною вартістю 4 713 536,00 грн. (а.с. 36-82)

Як свідчать матеріали справи, відповідачем зобовязання за Договором виконано частково в сумі 2 823 082,12 грн. (а.с. 84-86)

Таким чином, станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача за Договором складає 1 890 453,88 грн.,

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті отриманого товару.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 1 890 453,88 грн. боргу.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 8 987,40 грн. 3% річних, 86 671,77 грн. - пені та 52 932,79 грн. збитків, завданих інфляцією.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що у випадку прострочення термінів сплати за Товар, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у вказаному періоді), від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та збитків, завданих інфляцією є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку пені за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки у визначеному в розрахунку періоді (01.10.2016 р. по 27.11.2016р.) розмір пеня становить 86 671,63 грн. (розрахунок додається)

За таких обставин, пеня в розмірі 0,14 грн. заявлена безпідставно, а відтак не підлягає задоволенню.

При перевірці заявлених до стягнення 3% річних судом виявлено помилку в бік заниження, оскільки за визначений в розрахунку період сума 3% річних становить 9 012,03 грн. (розрахунок додається). При цьому задоволенню підлягає сума 3% річних в межах заявлених вимог.

При перевірці заявлених до стягнення збитків, завданих інфляцією судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки за визначений в розрахунку період сума збитків, завданих інфляцією становить 52 932,71 грн. (розрахунок додається).

За таких обставин інфляційні нарахування в розмірі 0,08 грн. заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог, а заперечення останнього спростовуються наведеним вище.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (вул. Леніна, б. 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» (вул. Грушевського, б. 35-К/2, м. Гайсин, Вінницька область, ) 1 890 453 (один мільйон вісімсот девяносто тисяч чотириста пятдесят три) грн. 88 коп. боргу; 86 671 (вісімдесят шість тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 63 коп. пені; 8 987 (вісім тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 40 коп. 3% річних; 52 932 (пятдесят дві тисячі девятсот тридцять дві) грн. 71 коп. збитків, завданих інфляцією та 30 585 (тридцять тисяч пятсот вісімдесят пять) грн. 68 коп. - витрат на сплату судового збору.

3. В позові в частині стягнення 0,14 грн. пені та 0,08 грн. збитків, завданих інфляцією відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 26 січня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)