ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" січня 2017 р. Справа № 918/1564/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" від 11 січня 2017 року № 3 про зміну способу та порядку виконання судових рішень у справі № 918/1564/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас"

про стягнення 175 006 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 5 від 17.01.2017 р.;

ОСОБА_2, договір № 6 від 12.01.2017 р..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19 січня 2016 року у справі № 918/1564/14 (суддя Торчинюк В.Г.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 8 квітня 2016 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" на користь позивача 73 080 грн. 00 коп. компенсації за порушення авторських прав та 1 096 грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено. У той же час стягнуто з позивача на користь відповідача 6 057 грн. 05 коп. витрат на проведення судової експертизи.

26 квітня 2016 року на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 19 січня 2016 року видано відповідні накази.

Водночас постановою Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року рішення Господарського суду Рівненської області від 19 січня 2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 8 квітня 2016 року у справі № 918/1564/14 змінено та викладено резолютивну частину зазначеного рішення Господарського суду Рівненської області у такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" 27 560,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, 528,49 грн. витрат зі сплати судового збору, 2059,37 грн. витрат за проведення судових експертиз.

3. У решті позову відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" 16 305,79 грн. витрат за проведення судової експертизи.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" 3110,14 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" 3392,89 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги".

24 жовтня 2016 року на виконання постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року Господарським судом Рівненської області видано відповідні накази.

21 листопада 2016 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 18 листопада 2016 року № 100 про визнання наказу від 26 квітня 2016 року таким, що не підлягає виконанню та видачу нового наказу на примусове виконання судового рішення.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року № 01-04/218/2016 у зв'язку з перебуванням судді Торчинюка В.Г. з 21 листопада по 23 листопада 2016 року у відпустці (наказ від 21 листопада 2016 року № 677) та відповідно до пунктів 2.3.47. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пункту 9.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1564/14.

За результатами проведеного повторного автоматизованого розподілу вказана справа передана судді Політиці Н.А.

Ухвалою суду від 22 листопада 2016 року справу № 918/1564/14 прийнято до провадження судді Політики Н.А.

Ухвалою суду від 1 грудня 2016 року у задоволенні заяви Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" від 18 листопада 2016 року № 100 про визнання наказу від 26 квітня 2016 року № 918/1564/14 таким, що не підлягає виконанню, та видачу нового наказу на примусове виконання судового рішення, відмовлено.

13 грудня 2016 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 12 грудня 2016 року № 108 про поворот виконання рішення суду від 19 січня 2016 року у справі № 918/1564/14.

Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року вищенаведену заяву Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" від 12 грудня 2016 року № 108 задоволено. У порядку повороту виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 19 січня 2016 року у справі №918/1564/14 видано відповідний судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" суми грошових коштів у розмірі 74 104 грн. 20 коп., з яких: 73 008 грн. 00 коп. сума компенсації, 1 096 грн. 20 коп. витрати зі сплаті судового збору.

12 січня 2017 року Приватне підприємство "Фабрика кондитерських прикрас" звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою від 11 січня 2017 року № 3 про зміну способу та порядку виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14 шляхом застосування заліку взаємних однорідних вимог для погашення заборгованості.

Заява мотивована тим, що за одними судовими рішеннями Приватне підприємство "Фабрика кондитерських прикрас" є стягувачем, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" боржником, а за іншими судовими рішеннями навпаки. Так, в обгрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що згідно постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року з Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" необхідно стягнути 27 560 грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, 528 грн. 49 коп. витрат зі сплати судового збору, 2 059 грн. 37 коп. витрат за проведення судових експертиз. Разом сума стягнення складає 30 147 грн. 86 коп. Також за даною постановою суду касаційної інстанції з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" було вирішено стягнути 16 305 грн. 79 коп. витрат за проведення судової експертизи, 3 110 грн. 14 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги, 3 392 грн. 89 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги. Разом сума стягнення складає 22 808 грн. 82 коп. Відтак, різниця сум вказаних стягнень складає 7 339 грн. 04 коп., що підлягає стягненню з Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь". У той же час заявник також зазначив, що в процесі розгляду справи № 918/1564/14 у касаційній інстанції відділом ДВС було примусово стягнуто з Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" 74 104 грн. 20 коп. У звязку з встановленою постановою Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14 безпідставністю такого стягнення, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року заяву Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" про поворот виконання рішення суду від 19 січня 2016 року було задоволено та видано відповідний судовий наказ в порядку повороту виконання рішення суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" грошових коштів у розмірі 74 104 грн. 20 коп., з яких: 73 008 грн. 00 коп. сума компенсації, 1 096 грн. 20 коп. витрати зі сплаті судового збору. Відтак, заявник вказав на те, що остаточна сума, що підлягає до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на його користь, з урахуванням вищенаведених судових наказів, за якими Приватне підприємство "Фабрика кондитерських прикрас" являється одночасно боржником та стягувачем, складає 66 765 грн. 16 коп. Враховуючи наведене, Приватне підприємство "Фабрика кондитерських прикрас" просило суд змінити спосіб та порядок виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14 шляхом застосування заліку взаємних однорідних вимог для погашення заборгованості та видати відповідний наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на користь Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" грошових коштів в сумі 66 765 грн. 16 коп.

Ухвалою суду від 13 січня 2017 року вищезазначену заяву прийнято до розгляду та призначено до слухання в судовому засіданні на 23 січня 2017 року.

Представники відповідача в судовому засіданні 23 січня 2017 року підтримали подану заяву в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Представник позивача у призначене судове засідання не з'явився, однак належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши пояснення представників заявника, суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 121 ГПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Зі змісту вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про зміну способу і порядку виконання рішення необхідно враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 7.1.3 та 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі Постанова).

У той же час якщо у відповідача відсутні кошти на рахунку в банку або коли їх не вистачає для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно. Оскільки майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, визначається державним виконавцем у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд у своєму наказі не зобов'язаний зазначати конкретне майно, а має вмістити в ньому лише вказівку про звернення стягнення на майно у сумі, що підлягає стягненню за рішенням господарського суду. Наведене не виключає права господарського суду з метою захисту у найбільш ефективний та справедливий спосіб порушених відповідачем майнових прав позивача зазначити у виданому ним наказі й конкретне майно відповідача, на яке слід звернути стягнення, якщо в розпорядженні суду є достовірні дані про його наявність у відповідача.

Вказана правова позиція міститься у пункті 7.5 Постанови.

Зі змісту наведених норм вбачається, що зміна способу та порядку виконання рішення суду є винятковим заходом, який може застосовуватись у разі ускладнення або неможливості виконання боржником рішення суду з урахуванням майнових інтересів сторін та інших осіб, їх фінансового стану тощо. Підставою ж для зміни способу й порядку виконання рішення є засвідчена державним виконавцем неможливість його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом.

Суд також звертає увагу на те, що в частині 1 статті 1291 Конституції України закріплено принцип обов'язкового виконання рішень суду.

Проте, звертаючись із заявою про зміну способу виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14, Приватним підприємством "Фабрика кондитерських прикрас" до цієї заяви не було долучено жодних доказів на підтвердження неможливості виконання зазначених судових рішень (довідки з банків про відсутність коштів на рахунках, довідки про відсутність майна, цінних паперів, інших активів тощо). Крім того, відповідачем також не було надано й доказів добровільного виконання цих судових рішень, доказів звернення до відділу державної виконавчої служби з наказом про їх примусове виконання, а також доказів складення державним виконавцем акту про неможливість такого виконання. Навпаки, Приватне підприємство "Фабрика кондитерських прикрас" у своїй заяві посилалося на те, що видані Господарським судом Рівненської області накази у справі № 918/1564/14 про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" сум заборгованості, зокрема, за наказом від 24 жовтня 2016 року та наказом про поворот виконання судового рішення, виданим 20 грудня 2016 року, на час розгляду даної заяви не виконані та навіть не були предявлені Приватним підприємством "Фабрика кондитерських прикрас" до виконання.

Посилання заявника на утруднення виконання вищенаведених судових рішень у звязку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" є резидентом Російської Федерації, яка фактично перебуває у стані війни з нашою державною, також не беруться судом до уваги, оскільки фактична наявність обставин, що утруднюють чи роблять неможливим виконання вищенаведених судових рішень, не була доведена заявником і підтверджена належними і допустимими доказами.

Водночас наявність зустрічних однорідних вимог боржника - відповідача у справі до позивача - стягувача також не є підставою для зміни способу виконання рішення суду у даній справі, оскільки наявність таких вимог не свідчить про те, що виконати рішення суду у даній справі шляхом стягнення грошових коштів неможливо або утруднено. При цьому, порядок зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, визначений статтею 601 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 2 якої таке зарахування здійснюється за заявою однієї із сторін. Слід також зазначити, що аналогічне положення міститься у статті 410 Цивільного кодексу Російської Федерації.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин, беручи до уваги все вищенаведене, а також зважаючи, що Приватним підприємством "Фабрика кондитерських прикрас" не було у встановленому законом порядку доведено належними і допустимими доказами наявності фактів утруднення чи неможливості виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" від 11 січня 2017 року № 3.

У той же час слід зазначити, що у випадку припинення зобов'язань зарахуванням та відсутності у боржника обов'язку щодо виконання якого постановлено рішення у справі, боржник вправі звернутись із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або в частині відповідно до частини 4 статті 117 ГПК України, надавши докази існування відповідних обставин.

Враховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного підприємства "Фабрика кондитерських прикрас" від 11 січня 2017 року № 3 про зміну способу та порядку виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 918/1564/14 відмовити.

Суддя Політика Н.А.