РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017Справа №910/16159/16

За позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон»

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне акціонерне товариство «Альба Україна»

Про стягнення 1782038,37 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Савчук О.Г. (за дов.)

від відповідача Крук Є.В. (за дов.)

від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» до товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» про стягнення 1782038,37 грн., з яких 950152,05 грн. боргу, 104445,82 грн. пені, 63284,22 грн. 3% річних, 664156,28 грн. інфляційних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору купівлі-продажу № 246-11 від 03.01.2011, укладеного між відповідачем та приватним акціонерним товариством «Альба Україна». Зокрема, за твердженнями позивача, відповідачем не в повному обсязі оплачено товар, який йому було поставлено у період з січня 2014 по квітень 2014 року. Обґрунтовуючи право вимоги до відповідача позивач посилається на договір відступлення прав вимоги № 70401-20/14-7 від 05.06.2014, за яким приватне акціонерне товариством «Альба Україна» відступило публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» право вимоги за договором купівлі-продажу № 246-11 від 03.01.2011 у розмірі 1589506,26 грн..

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю. Відповідач вважає, що в нього відсутня заборгованість за отриманий товар за договором купівлі-продажу № 246-11 від 03.01.2011, натомість існує переплата у розмірі 86507,56 грн.. Обґрунтовуючи свої доводи відповідач посилається на те, що в період з жовтня 2013 року по грудень 2014 року приватним акціонерним товариством «Альба Україна» здійснено поставку пошкодженого товару, який було повернуто постачальнику. Оскільки продавець поставку недопоставленого товару не здійснив, кошти, які були сплачені за даний товар, підлягають зарахуванню в рахунок наступної неоплаченої поставки. На підтвердження факту поставки пошкодженого товару відповідач посилається на акти про виявлені недоліки від 24.09.2013, 11.10.2013, 18.10.2013, 21.10.2013, 29.10.2013, 05.12.2013, 05.12.2013, 15.12.2013, 28.12.2013. 10.01.2014.

Не погоджуючись з доводами відповідача позивач зазначив, що його вимоги ґрунтуються на заборгованості за видатковими накладними за період з 22.01.2014 по 12.04.2014, а акти про виявлені недоліки складені з вересня 2013 року по січень 2014 року. Крім того, відповідач визнав факт існування заборгованості, підписавши акт звірки розрахунків за період з 01.04.2014 по 30.04.2014, складеним між приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», відповідно до якого заборгованість станом на 30.04.2014 складає 1700872,61 грн.. Крім того, листом № 318/07 від 23.07.2014 відповідач підтвердив борг на суму 1501152,05 грн.. А в період з 08.08.2014 по 17.03.2015 відповідач перерахував позивачеві 551000,00 грн. з призначенням платежу «сплата за товар згідно з договором відступлення права вимоги від 05.06.2014 № 70401-20/14-7».

Відповідач заперечив використання акту звірки, складеного між приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», як допустимого доказу, оскільки його дані не підтверджуються первинним документами - не враховує повернення товару, відображає тільки частину відносин, та не є первинним бухгалтерським документом.

Під час розгляду справи суд зобов'язав:

- сторін скласти акт звірки розрахунків (ухвала від 17.10.2016);

- відповідача надати первинні бухгалтерські документи, що підтверджують наявність господарських операцій у 2011, 2012 роках (ухвала від 03.11.2016);

- позивача надати оригінал акту звірки розрахунків між приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 (ухвала від 14.11.2016).

Також суд своєю ухвалою від 08.12.2016 залучив до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне акціонерне товариство «Альба Україна».

Третя особа про день та час судових засідань була повідомлена належним чином, свою позицію по суті спору суду не надала, її повноважний представник у судові засідання не з'явився. За таких обставин суд, відповідно до ст. 75 ГПК України, вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

03.01.2011 приватне акціонерне товариство «Альба Україна» (продавець) та публічне акціонерне товариство «Аптечне об'єднання «Біокон», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Біокон», (покупець) уклали договір купівлі-продажу № 246-11 (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого продавець зобов'язується передавати (поставляти) вироби медичного призначення (далі - товар) у власність покупця, а покупець - приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього Договору.

Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах відтермінування платежу 30 календарних днів. Термін оплати вказується в видатковій накладній на поставку товарної партії (п. 5.2 Договору).

Порядок приймання товару врегульовано розділом 6 Договору «Умови приймання-передачі та повернення товару».

Моментом передання товару, за положеннями пункту 6.1 Договору, є момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію.

За приписами п. 6. 4 Договору покупець зобов'язаний провести приймання товару у строк, що не перевищує 2 робочих днів з дати видаткової накладної на товар. Цим же пунктом передбачено, що в разі виявлення недостачі чи пошкодження товару, покупець повинен разом з представником продавця підписати акт про виявлені недоліки та негайно сповістити про це продавця. Продавець зобов'язаний протягом 7 (семи) календарних діб здійснити поставку недопоставленого товару (п. 6. 4 Договору).

Отже, за умовами Договору, товар, при прийманні якого виявлена недостача чи пошкодження та складено відповідний акт про виявлені недоліки, є недопоставленим.

Спір виник щодо правомірності врахування до вартості поставленого товару товар, який було поставлено відповідачу у вересні 2013 року - січні 2014 року.

Зокрема, у вересні 2013 року - січні 2014 року між продавцем та покупцем було складено ряд актів про виявленні недоліки. Зокрема, акт від 24.09.2013 на суму 153902,15 грн., акт від 11.10.2013 на суму 114671,51 грн., акт від 18.10.2013 на суму 83429,44 грн., акт від 21.10.2013 на суму 84690,25 грн., акт від 29.10.2013 на суму 118803,16 грн., акт від 05.12.2013 на суму 81266,81 грн., акт від 05.12.2013 на суму 126019,95 грн., акт від 15.12.2013 на суму 81588,31 грн., акт від 28.12.2013 на суму 107184,83 грн. та акт від 10.01.2014 на суму 85106,26 грн..

Всього вартість товару, яка зазначена у вищевказаних актах про повернення, становить 1036662,68 грн..

У даних актах зазначено, що вони складені відповідно до п. 6.4 Договору у зв'язку з виявленням недоліків. Акти містять перелік номерів накладних, за якими був переданий товар, що має недоліки, та інформацію про те, що весь товар, який вказаний у таких накладних, повертається продавцю одночасно з підписанням даних актів.

Зі сторони приватного акціонерного товариства «Альба Україна» акти про виявлені недоліки підписані представником, який у накладних, що зазначені у актах, був представником продавця.

Таким чином, виходячи з положень п. 6.4 Договору, даний товар є недопоставленим.

Як зазначено вище, Договором на продавця було покладено обов'язок протягом 7 (семи) календарних діб здійснити поставку недопоставленого товару (п. 6.4). Доведення вказаної обставини, в силу ст. 33 ГПК України, покладається на позивача. Водночас, останнім жодних доказів на підтвердження цих обставин, суду не подано.

Оцінюючи подані позивачем акт звірки розрахунків за період з 01.04.2014 по 30.04.2014, складений між приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», відповідно до якого заборгованість станом на 30.04.2014 складає 1700872,61 грн., та лист відповідача № 318/07 від 23.07.2014, суд виходить з такого.

В розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з приписів господарського процесуального закону (ч. 2 ст. 34 ГПК України) підтвердження тих чи інших обставин справи може здійснюватись тільки певними встановленими законодавством засобами доказування. У зв'язку з цим інші засоби доказування не можуть бути покладені в основу судового рішення.

В контексті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є первинний документ.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип розподілу тягаря доказування, за яким обов'язок доказування певних обставин покладається на ту особу, яка посилається на них як на підставу своїх вимог чи заперечень. Отже, враховуючи невизнання відповідачем факту заміни товару, доведення вказаної обставини покладається на позивача.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В розумінні ст. 36 ГПК України письмовими документами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвіченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу суду.

Чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» акт звірки взаєморозрахунків є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Враховуючи викладене, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ, відображаючи загальну суму заборгованості, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Достовірність даних бухгалтерського обліку відповідно до статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджується інвентаризацією активів і зобов'язань.

З огляду на викладене, акт звірки розрахунків за період з 01.04.2014 по 30.04.2014, складений між приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», та лист відповідача № 318/07 від 23.07.2014, не є допустимими доказами, які підтверджують існування заборгованості відповідача.

Відповідно до п. 5.5 Договору, у разі, якщо при здійсненні оплати за поставлений товар в розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яка вже оплачена або вказаний не вірний номер та (чи) дата накладної та (чи) номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний покупцем, вважається, що оплата здійснена за наступну не оплачену поставку. У випадку, якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує суму поставки по такій накладній залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної не оплаченої поставки.

Отже, оскільки визначення позивачем заборгованості за Договором за період з 22.01.2014 по 12.04.2014 у розмірі 950152,05 грн. здійснено з урахуванням вищевказаних поставок за вересень 2013 року - січень 2014 року, товар за якими на суму 1036662,68 грн. відповідачем було повернуто продавцю, доводи позивача про існування заборгованості не знаходять свого підтвердження.

05.06.2014 приватне акціонерне товариство «Альба Україна» (первісний кредитор) та публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги № 70401-20/14-7 (далі - Договір відступлення), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 1589506,26 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» (боржника) у сумі 1589506,26 грн., що випливає з договору купівлі-продажу № 246-11 від 03.01.2011, укладеного між боржником та первісним кредитором.

Відповідно до ст. 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, позовна вимога про стягнення боргу задоволенню не підлягає.

Оскільки умовою покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені, трьох процентів річних та стягнення інфляційної складової боргу є факт прострочення платежу, який судом не встановлено, решта позовних вимог також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення підписано 01.02.2017.

Суддя С. А. Ковтун