РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 902/1462/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційні скарги відповідача Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" та позивача ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.16 р.

у справі № 902/1462/15 (суддя Міліціанов Р.В. )

позивач ОСОБА_2

відповідач Дочірнє підприємство "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff"

про стягнення 41 945,54 грн. заборгованості по заробітній платі

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Тапанової Р.А. ( представник, дов. у справі)

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015 року ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.10.2016 року) просить стягнути з відповідача 9921,49грн. - забргованості по заробітній платі, 3684,02 грн. - компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, 44711,18 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014 року по 05.08.2014 року, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015 року по дату винесення судового рішення по даній справі.

Попердньо рішенням господарського суду Вінницької області від 19.01.2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено ( а.с.229-233,т.2).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.04.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін ( а.с.79-86, т.3).

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 року скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 01.04.2016 та рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.2016 року, справу №902/1462/15 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 129-134, т.3).

В свою чергу, суд касаційної інстанції у своїй постанові вказав:

- поза увагою судів попередній інстанцій залишились не дослідженими судові рішення з аналогічних позовів про стягнення грошових сум за затримку розрахунку при звільненні за інші періоди, що призвело до передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- не надано правової оцінки доводам позивача відносно того, що при видачі наказу №323-НК від 29.08.2014 року відповідач був обізнаний про її звільнення саме на підставі наказу № 821/К від 29.04.2014 року, оскільки ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2014р. у справі № 753/8712/14-ц та Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.2014р. у справі № 755/16968/14-ц він був повідомлений про порушення провадження у даних справах, предметом позову яких є стягнення з відповідача грошових сум за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того, касаційний суд вказав, що з наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що вона станом на 29.08.2014 (дата наказу №323-НК про звільнення за прогул) перебувала в трудових відносинах з іншою юридичною особою

- наголосив на порушення місцевим та апеляційними судами ч.1 ст.43, ст.ст. 84, 101 ГПК України стосовно всебічного, повного і об"єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

- при новому розгляді справи суду належить врахувати вищевикладене, більш повно та всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване рішення.

В подальшому, рішенням господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі № 902/1462/15 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_2 8476,38 (вісім тисяч чотириста сімдесят шість гривень тридцять вісім копійок) грн. - заборгованість із заробітної плати за період з 24.03.2014 року по 22.04.2014 року включно, за відрахуванням усіх необхідних платежів.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_2 166,29 (сто шістдесят шість гривень двадцять дев'ять копійок) грн. - компенсація за невикористанні діні щорічної відпустки за період з 24.03.2014 року по 22.04.2014 року включно, за відрахуванням усіх необхідних платежів.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_2 13367,26 (тринадцять тисяч триста шістдесят сім гривень двадцять шість копійок) грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2014 року по 05.08.2014 року включно, за відрахуванням усіх необхідних платежів.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_2 141969,52 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот шістдесят дев'ять гривень п'ятдесят дві копійки) грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015 року по 24.10.2016 року включно, за відрахуванням усіх необхідних платежів.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" у доход Державного бюджету України 1994,35 грн. - судового збору за подачу позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" у доход Державного бюджету України 2193,30грн. - судового збору за подачу ОСОБА_2 апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" у доход Державного бюджету України 2393,22 грн. - судового збору за подачу ОСОБА_2 касаційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.3 ст. 248 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 24,29, ст.34,38, 113, 116,ч.2 ст.233 КЗпП, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 р., п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, ст. 24 Закону України "Про відпустки" та прийшов до висновку, що

-вирішення питання працевлаштування, звільнення працівників Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія „Nemiroff" віднесено до виключної компетенції Генерального директора. Делегування повноважень Генерального директора допускається виключно у випадку його відсутності та за наявності волевиявлення Компанії „Nemiroff Holdings Limited", як Власника Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія „Nemiroff".

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про прийняття Компанією „Nemiroff Holdings Limited" рішення про виконання обов'язків Генерального директора ОСОБА_5 та видачу відповідної довіреності,суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у ОСОБА_5 повноважень на видачу від імені ДП УГК „Nemiroff", як роботодавця позивача, Наказу №821/К від 29 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи, починаючи з 30.04.2014 року.

Частково задовольняючи позов про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції не погодився з формулюванням про звільнення позивачки на підставі наказу № 323-НК від 29 серпня 2014р. та прийшов до висновку, що позивачем надано допустимі докази, згідно яких вона з 24.03.2014 року по 22.04.2014 року включно приймала участь в судових засіданнях, складала процесуальні документи від імені ДП "УГК "Nemiroff". Документи ДП "УГК "Nemiroff", які регулюють трудові відносини не передбачають можливості зменшення розміру заробітної плати у випадку виконання обов'язків без відповідного дозволу; протягом спірного періоду роботодавець ДП "УГК "Nemiroff" не скористався правом застосування до ОСОБА_6 дисциплінарних стягнень або звільнення із займаної посади, що покладає на відповідача обов'язок виплатити заробітну плату за виконану роботу. Подовження виконання трудових обов'язків підтверджує перебування ОСОБА_6 хоча не на робочому місці, однак за місцем роботи, що не може бути кваліфіковано як прогул.

Оскільки трудовий договір із ОСОБА_2 в період березня - квітня 2014 року не було розірвано уповноваженою особою, відповідач зобов'язаний провести розрахунок по заробітній платі за період виконання позивачкою трудової функції.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 року у цивільній справі №755/16968/14-ц про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за інший період часу не має преюдиціального значення, оскільки судом не вирішувалось питання про стягнення на користь позивача заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку, мотивувальна частина даного рішення не містить аналізу правомірності винесення Наказу №815/К від 29.04.2014 року, обсягу повноважень особи, яка його підписала, обставин фактичного виконання позивачем трудових обов'язків протягом спірного періоду, відомостей про перебування його на робочому місці та інше.

Враховуючи вищевикладене та провівши власні розрахунки, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідач Дочірнє підприємство "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff", не погоджуючись з рішенням господарського суду Вінницької області від 24.10.2016 року у справі № 902/1462/15, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення у даній справі скасувати, а у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- місцевий господарський суд невірно встановив, що відповідач зобов'язаний провести розрахунок по заробітній платі за період виконання ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків, у вигляді прийняття участі в судових засіданнях, здаванні документів до канцелярії, направлення поштової кореспонденції, оскільки це суперечить обставинам справи та ст.94 КЗпП України;

- позивач не надав докази про те, яку роботу він здійснював протягом встановленого робочого дня на підприємстві або докази поважності відсутності на роботі. Час відсутності ОСОБА_2 на роботі зафіксовано в табелях обліку використання робочого часу, який служить підставою для розрахунків з працівниками по заробітній платі.

На думку відповідача, висновки суду щодо виконання своїх трудових обов'язків та відсутності закріпленого робочого місця за позивачем, не відповідають обставинам справи, а тому останні призвели до порушення норм матеріального права, що є підставою для скасування прийнятого рішення від 24.10.2016 року у справі № 902/1462/15.

Крім того, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_2 звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.2016 року у справі № 902/1462/15 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- всупереч постанові Вищого Господарського суду України від 19 липня 2016 року господарським судом Вінницької області у рішенні не надано оцінку рішенням в аналогічних справах.

- при винесенні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом залишено поза увагою рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі №753/11485/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ДП "УГК"Nemiroff" про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (копія є у матеріалах справи), яким встановлено, що ОСОБА_7 було звільнено із займаної посади 30 квітня 2014 рок) наказом №815/К від 29 квітня 2014 року. Наголошує,що судом встановлено правомірність звільнення ОСОБА_7 на підставі наказу заступника генерального директора підприємства Відповідача ОСОБА_5

Отже, факт наявності у ОСОБА_5, як посадової особи Відповідача, повноважень звільняти працівників Відповідача встановлено наведеними вище рішеннями та не потребує доказування у цій справі.

Наголошує, що факт правомірності звільнення Позивача наказом від 29 квітня 2014 року за підписом ОСОБА_5 встановлено також рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року.

Крім того, зазначила,, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції заперечує обов'язковість судових рішень, встановлену чинним законодавством України, та визнає пріоритет рішення власника підприємства Відповідача над судовими рішеннями, що були чинними на момент звільнення Позивача.

Вказує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у адміністративній справі №826/3176/14 за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Мельник І.А., Реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дочірнє підриємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff", Дочірнє підприємство "Алко Інвест Україна", ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, вжито заходи до забезпечення позову, відповідно до яких зупинено дію рішення суб'єкта владних повноважень - державного реєстратора, шляхом зупинення реєстраційної дії від 12 березня 2014р. щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо зміни керівника (директора) Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff".

Таким чином, заяви позивача про звільнення та виплату компенсації від 15 квітня 2014 року були адресовані генеральному директору підприємства Відповідача та подавалися в порядку, передбаченими внутрішніми документами Відповідача.

У зв'язку з тим, що суд першої інстанції невірно встановив дату закінчення виконання Позивачем трудових обов'язків, ним відповідно було невірно розраховано суми, які підлягають стягненню з Відповідача.

На думку апелянта, господарським судом Вінницької області в оскаржуваному рішенні неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 -дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" вказує, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Покликання позивача на обставини щодо повноважень ОСОБА_5 встановлені судовими рішеннями під час розгляду інших судових справ за участю інших сторін, вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 35 ГПК України ці обставини не мають преюдиційного значення для даного спору.

Щодо підстав звільнення позивача, то відповідно до п. п. 5.6.5.8 та 5.6.13 статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", виконавчий орган підприємства (генеральний директор) забезпечує виконання рішень власника, зобов'язань перед бюджетом та контрагентами за договорами; рішення власника підприємства є обов'язковим для виконавчого органу.

Вважає, що господарський суд прийняв до уваги встановлені апеляційним судом міста Києва преюдиційні факти щодо наявні двох наказів про звільнення Позивача, та надав їм відповідну оцінку. Щодо повноважень директора та ОСОБА_5 вказує, що суд не зобов'язаний був брати це до уваги, оскільки в рішенні зазначалась правова оцінка суду, а не факти. У зв'язку з чим суд повністю дослідив обставини щодо осіб-підписантів та їх повноважень.

Також вказує, що наказ від 29.04.2014р. № 824-К, на який посилається Позивач у підтвердження факту її звільнення, підписаний від імені Відповідача неуповноваженою особою, а отже не має жодних правових наслідків, тобто не свідчить про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем. З огляду на положення ч. 1, 4, 5 ст. 48 КЗпП України та п.п. 2.4, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301, зроблений неуповноваженою особою ОСОБА_5 запис у трудовій книжці позивача про звільнення з 30.04.2014р. також не може мати жодних правових наслідків.

З табелю обліку використання робочого часу за період з 01.03.2014 року по 29.08.2014 року видно, що ОСОБА_2 відмічалась як НЗ (неявка нез'ясованих причин), що ще раз підтверджує факт відсутності працівника на своєму робочому місці та не виконання нею своїх трудових обов'язків .

Позивач звільнена наказом ДП "Українська горілчана компанія "Метігог" № 323-НК від 29.08.2014 року "Про звільнення" на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин та факт не виходу на роботу на виклик роботодавця в період з 24.03.2014 року по 29.08.2014 року. Даний наказ не оскаржувався Позивачем, до того ж цей наказ підписаний уповноваженою власником відповідача особою.

Відповідач повністю розрахувався з Позивачем, в тому числі і виплатив всі належні позивачу компенсаційні виплати при звільненні Позивача з підприємства з 29 серпня 2014 року у відповідності до наказу № 323-НК від 29.08.2014 року "Про звільнення" та ст. 116 КЗпП України.

Наголосив, що нарахування та виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не залежить від змісту та обсягу виконаної працівником роботи, не входить до складу гарантійних та компенсаційних виплат, які обумовлені заходами заохочення, матеріальної допомогою або відшкодуванням працівнику додаткових витрат чи не використанням часу відпочинку. Таким чином, сплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як відповідальність за порушення роботодавцем визначених трудовим договором та нормами чинного законодавства обов'язків, не входить до складу заробітної плати в розумінні ч.1ст.94 КЗпП України, ст.2 Закону України "Про оплату праці".

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.2016 року у справі № 902/1462/15 залишити без задоволення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2016р. у складі колегії суддів : головуюча суддя - Олексюк Г.Є., суддя -Гудак А.В., суддя Розізнана І.В. апеляційні скарги ОСОБА_2 та Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" прийняті до спільного провадження.( а.с.32-34, т.4).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.11.2016р. за клопотанням позивача ОСОБА_2 призначено розгляд справи в режимі відеоконференції ( а.с. 64-66, т.4).

Представник відповідача Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff" в судовому засіданні не погодилась з рішенням господарського суду Вінницької області, також ваказала, що судом допущено порушення норм матеріального права внаслідок невідповідності висновкам, викладеним у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права, а саме ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Наголосила, що суд невірно встановив, що Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" зобов'язано провести розрахунок по заробітній платі за виконання трудових обов'язків ОСОБА_2 в період з 24.03.2014 р. по 22.04.2014 р. включно з тих підстав, що ОСОБА_2 приймала участь у судових засіданнях в якості представника Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff".

Крім того, представник відповідача вказала, що ОСОБА_2 не надала докази про те, яку роботу вона здійснювала протягом встановленого робочого дня на підприємстві або докази поважності відсутності її на роботі. Також, зазначила, що до дати оспорюваного періоду ОСОБА_2 постійно працювала в зазначеному офісі підприємства у м. Києві з 09 години до 18 години. Змін щодо робочого часу чи робочого місця на підприємстві не відбувалося. Крім того, час відсутності ОСОБА_2 на роботі зафіксований в табелях обліку використання робочого часу, який служить підставою для розрахунків з працівниками по заробітній платі.

Повідомила, що Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" повністю розрахувалася з ОСОБА_2, в тому числі і виплатила всі належні компенсаційні виплати про звільненні ОСОБА_2 з підприємства з 29.08.2014 р. у відповідності до наказу № 323-НК від 29.08.2014 р. "Про звільнення" у відповідності до ст. 116 КЗпП України.

Просить задовольнити вимоги їх апеляційної скарги, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні 14.12.2016р., яке проведено в режимі відеоконференції ОСОБА_2 повністю підтримала вимоги своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній . Додатково вказала, судом також не надано належної оцінки письмовим поясненням ОСОБА_15, які за своєю сутністю є письмовим доказом відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, ОСОБА_2 повідомила, що факт наявності у ОСОБА_5, як посадової особи Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff", повноважень звільняти працівників підприємства встановлено рішеннями судів та не потребує доказування. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначила, що факт правомірності її звільнення наказом від 29 квітня 2014 року за підписом ОСОБА_5 встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 року.

Повідомила, що господарський суд Вінницької області у рішенні від 24.10.16 р. стверджує, що при винесенні рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 р. не вирішувалось питання про стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку. В зв'язку з цим суд зробив помилковий висновок про те, що рішення від 05.10.2015 р. не має преюдиційного значення.

Просить задовольнити її апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff".

В подальшому, від ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. 977/17 від 16.01.17р.) у зв"язку із зайнятістю як представника у справі № 910/20455/16 , яка розглядається господарським судом м.Києва 16 січня 2017р. об 12 год. 20 хв.

Колегія суддів, дослідивши дане клопотання та заслухавши думку представника Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff" , котрий покладається у вирішенні даного клопотання на розсуд суду, вирішила його відхилити з огляду на таке.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 "Право на справедливий суд" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в "розумний строк" через затримки у провадженні, в основному з вини судів.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься апеляційна скарга ОСОБА_2, в котрій висвітлена її позиція, а в своєму клопотанні вона не посилається на необхідність надати апеляційному суду додаткові докази - як на підстави для відкладення судового розгляду на іншу дату, так як і зважаючи на закінчення двомісячного строку, встановлено для розгляду справи, не просить суд (на підставі статті 69 Господарського процесуального кодексу), продовжити строк розгляду апеляційної скарги, в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України) , колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта ОСОБА_2 за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff, пояснення ОСОБА_2, надані в судовому засіданні 14.12.2016р., обговоривши доводи апеляційних скарг , перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Української горілчаної компанії "Nemiroff" до задоволення не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи,16 листопада 2009 року позивача було прийнято на роботу на посаду юрисконсульта з інтелектуальних прав Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", що підтверджено заявою працівника та наказом про прийняття на роботу.

20 жовтня 2011 року єдиним власником ДП "УГК "Nemiroff" компанією „Nemiroff Holdings Limited" прийнято рішення № 20-10-2011/1 (том.2, а.с.63), яким, зокрема:

усунуто (відкликано) ОСОБА_9 від виконання обов'язків Генерального директора Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з 24 жовтня 2011 року або в перший день після її виходу з відпустки (лікарняного), відпустки без збереження заробітної плати;

призначено ОСОБА_14 генеральним директором дочірнього підприємства з 25 жовтня 2011 року;

встановлено, що єдиною особою, яка має право вчиняти дії від імені Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", в тому числі підписувати договори (угоди, контракти), правочини (юридично значимі дії), та вчиняти будь-які інші дії без довіреності є Генеральний директор (керівник) Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_14.

04.03.2014 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №910/3478/14 забезпечено позов ДП "УГК "Nemiroff" - заборонено всім державним реєстраторам реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції Вінницької області вносити записи про зміну керівника ДП "УГК "Nemiroff" (том.2 а.с.199-202).

12.03.2014 року Генеральним директором ДП "УГК "Nemiroff" ОСОБА_14 винесено Накази про вступ до виконання посадових обов'язків, введення в обіг нових печаток, скасовано всі довіреності, видані до цієї дати (том.1, а.с.219-223),

13.03.2014 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3176/14 вжито заходи забезпечення адміністративного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - зупинено реєстраційну дію від 12.03.2014 року щодо внесення змін до ЄДРЮОФОП про зміну керівника ДП "УГК "Nemiroff" (том.2, а.с.195-198).

24.03.2014 року Наказом №24/03/2014 Генерального директора ДП "УГК "Nemiroff" ОСОБА_14 затверджено акт про простій ДП "УГК "Nemiroff", який продовжено наказами від 31.03.2014 року, 07.04.2014 року, 14.04.2014 року, 22.04.2014 року до 31.05.2014 року.

Актами №1, №№3-6 від 24 березня, 02 червня, 01 липня, 01 серпня, 29 серпня "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях" комісією ДП "УГК "Nemiroff" зафіксовано відсутність на робочому місці ОСОБА_2 протягом періоду з 29.03.2014 року по 29.08.2014 року (том.2, а.с.119-159).

ДП "УГК "Nemiroff" відображено факт відсутності позивача на робочому місці в табелях обліку використання часу (том1, а.с.89-100).

13.05.2014 року ДП "УГК "Nemiroff" отримало рекомендований лист від ОСОБА_5, в якому знаходились:

- оригінал наказу №821/К від 29 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з 30.04.2014 року з посади Директора юридичного департаменту підприємства;

- копія заяви ОСОБА_2 від 15 квітня 2014 року про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати звільнення - 30.04.2014 року.

- копія заяви ОСОБА_2 від 15 квітня 2014 року про виплату грошової компенсації (том1, а.с.16-22).

30.04.2014 року до трудової книжки ОСОБА_2 внесено запис про звільнення з посади юрисконсульта інтелектуальних права за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, за підписом заступника генерального директора ОСОБА_5, підстава внесення запису - наказ № 821/К від 29.04.2014р.

18 червня 2014 року позивачка направила до ДП "УГК "Nemiroff" вимогу про сплату заробітної плати за частину березня та квітень 2014 року та компенсації за невикористану частину відпустки (том.1, а.с.23-25), який отриманий відповідачем 23.06.2014 року.

22 липня 2014 року, ухвалою господарського суду Вінницької області у справі №902/798/14, за заявою Компанії "Nemiroff Holding Limited", було порушено провадження про банкрутство ДП "УГК "Nemiroff", введено процедуру розпорядження майном боржника.

23 липня 2014 року було здійснено офіційне оприлюднення даного факту на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за №6508 - повідомлення про порушення провадження у справі №902/798/14 про банкрутство ДП "УГК "Nemiroff" із зазначенням про те, що граничний строк на пред'явлення грошових вимог кредиторів до боржника становить тридцять днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

29.08.2014 року на підставі Наказу №323-НК Генерального директора Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_14 позивачку було звільнено із займаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул.

Рекомендованим листом від 02.09.2014 року, отриманим ОСОБА_2, відповідачем направлено позивачу копію наказу про звільнення з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за ч.4 ст.40 КЗпП у зв'язку з прогулом та повідомлено, що нарахована їй до виплати сума 1 724 гривень 60 копійок заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки була перерахована відповідачем на його ім я в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" по системі Аваль - Експрес.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 року у цивільній справі №755/16968/14-ц задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 153493,02 грн., за період з 06 серпня 2014р. по 03 серпня 2015 р. включно (том.1, а.с.31-40).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016р. рішення апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015р. залишено без змін. При цьому , в даній ухвалі зазначено, що суд апеляційної інстанції встановивши , що позивач був звільнений відповідно до наказу № 821/К від 29.04.2014 року , що є чинним, скасованим та оспорюваним у судовому порядку не був, обґрунтовано дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст.ст. 116,117 КЗпП України ( а.с.31-40, т.1) .

Постановою Вищого господарського суду України 27.04.2016р. у справі № 902/798/14 про банкрутство Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" скасована постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні заяви про включення до складу кредиторів Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff"з підстав порушення вимог ст.ст. 43, 101 ГПК України , оскільки суд не надав належної правової оцінки рішенню апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015р.

Повторно постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.10.2015р. у справі № 902/798/14 про відмову в задоволенні заяви скасовано в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні заяви про включення до складу кредиторів Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff' з сумою грошових вимог в розмірі 40357,04грн., з яких: 9921,49грн. - заборгованість по заробітній платі, 1281,57грн. - заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, 29153,98грн. - заборгованість за затримку розрахунку при звільненні та стягнення з ОСОБА_2 в доход Державного бюджету України 1218,00грн. витрат на сплату судового збору.В цій частині прийнято нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про включення до складу кредиторів Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff' з сумою грошових вимог в розмірі 40357,04грн..

Вказані вимоги ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" обґрунтовані тим, що на підставі наказу № 821/К від 29.04.2014р. її звільнено з 30 квітня 2014 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, однак відповідач не провів з нею повного розрахунку при звільненні, а саме : не здійснив належних виплат по заробітній платі компенсації за невикористану відпустку.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.94 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як визначено ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач просить ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача на його користь заборговану йому відповідачем заробітну плату 9921,49 грн., 3684,02 грн.- компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, 44711,18 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014р. по 05.08.2014р., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015р. по дату винесення судового рішення у даній справі.

Оцінивши доводи скаржника ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі та мотиви, наведені в оскаржуваному рішенні, колегія суддів апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції не виконав в повній мірі вказівок суду касаційної інстанції, які наведені в постанові Вищого господарського суду України від 19.07.2016 р у даній справі ( а.с. 12-134, т.3).

Так, суд касаційної інстанції наголосив, що при вирішенні даної справи необхідно оцінити судові рішення з аналогічних справ про стягнення грошових сум за затримку розрахунку при звільненні.

Зокрема, розглядаючи спір по суті, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вдався до оцінки повноважень генерального директора відповідача, при цьому не беручи до уваги рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року у справі № 753/11485/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ДП "УГК "Nemiroff" про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) встановлено, що ОСОБА_7 було звільнено із займаної посади 30 квітня 2014 рок) наказом №815/К від 29 квітня 2014 року. Таким чином, судом встановлено правомірність звільнення ОСОБА_7 на підставі наказу заступника генерального директора підприємства Відповідача ОСОБА_5 Як вірно зазначає апелянт та свідчать матеріали справи, зазначене рішення є чинним на сьогоднішній день. Аналізуючи зазначене рішення , колегія суддів констатує, що ОСОБА_7 і скаржника ОСОБА_2 було звільнено з посади однією тією ж особою і в той же самий день.

Крім того, факт правомірності звільнення Позивача наказом саме від 29 квітня 2014 року за підписом ОСОБА_5 встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року. Цим же рішенням на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, преюдиціальність собою передбачає обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішенням апеляційного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 753/16968/14-ц встановлено преюдиціальні факту для розгляду даної справи, а саме,шо :

- Наказом № 821/К від 29 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП "УГК "Nemiroff" з 30.04.2014 року на підставі ст. 38 КзпП;

Тому, судова колегія вважає, що обставини, встановлені в рішенні апеляційного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 753/16968/14-ц, яке набрало законної сили, не потребують повторного доведення.

Таким чином, судове рішення у справі № 753/16968/14-ц , не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити, адже не врахування обставин, які наведені в зазначеному рішенні, як преюдиційних порушуватиме приписи ст.35 ГПК України та принцип правової визначеності, закріплений в рішеннях Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованих висновків, що наведені обставини у справі № 753/16968/14-ц , не можуть вважатись преюдиціальним фактом при розгляді справи № 902/1462/15, а тому підстави для застосування положень ч.3 ст.35 ГПК України відсутні.

Щодо визначення правових підстав для стягнення на користь позивача конкретної суми заробітної плати та заробітної плати за невикористану частину щорічної відпустки , колегія суддів відзначає таке.

З огляду на положення ст.94 КЗпП, підставою для стягнення на користь працівника заробітної плати є встановлення обставин виконання ним роботи під час перебування у трудових відносинах з роботодавцем.

Згідно статті 21 Закону України "Про оплату праці": працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

В свою чергу, згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як визначено ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи, встановлені судом факти у сукупності та надана їм правова оцінка, той факт, що трудовий договір із ОСОБА_2 в період березня - квітня 2014 року не було розірвано уповноваженою особою, відповідач зобов'язаний провести розрахунок по заробітній платі за період виконання позивачкою трудової функції.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.03.2014 року по 23.03.2014 року включно позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 5716,15 грн. (довідка ДП УГК "Nemiroff" від 08.07.2015 року (том1, а.с.74).

Колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_2 лише з 24.03.2014р. по 22.04.2014р., оскільки, як зазначалось вище, встановлено рішенням апеляційного суду м.Києва , яке має преюдиціальне значення , що дата звільнення ОСОБА_2 є 30.04.2014р.,а відтак вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають до задоволення саме по день її звільнення 30 квітня 2014 року.

Разом з тим,суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про стягнення заборгованості по заробітній платі наводить самостійні розрахунки.

Так, ОСОБА_2 доведено виконання нею трудових обов"зків в період з 24.03.2014р. по 30.04.2014р.

Оскільки, посадовий оклад ОСОБА_2 встановлено на рівні 8 188,00 грн, враховуючи, що за березень 2014 року (по 23 березня 2014 року ) їй нараховано та виплачено 5716,15 грн., то заборгованість по заробітній платі за березень 2014 року становить: 8188,00 - 5716,15 грн. = 2471,85 грн. (При цьому , апеляційним господарським судом враховано,що посадовий оклад позивачки в березні 2014 року не змінювався.)

- за квітень 2014 заборгованість пеед позивачкою ставить 8188,00 грн.,

Таким чином , заборгованість по заробітній платі за березень- квітень 2014року ( з 24.03.2014 р. по 30.04.2014р.) становить: 2471,85 грн +8188,00= 10 659,85 грн.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 в цій частині заявляла вимоги на суму - 9 921,49 грн.

Так, частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачені права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Але ці права можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Ця норма не застосовується під час розгляду справи в інших інстанціях. Зазначені права можуть бути використані позивачем також під час нового розгляду справи у першій інстанції після скасування рішення і передачі у встановленому порядку справи на новий розгляд суду першої інстанції. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції". Разом з тим, матеріали справи не містять заяв про збільшення позовних вимог з зазначенням даної суми. В свою чергу, колегія суддів констатує, що згідно ч.3 ст. 101 ГПК України, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства України, колегія суддів розглядає справу на підставі заявлених в цій частині позовних вимог, а саме в сумі 9 921,49 грн.

Отже, стягненнюз відповідача на користь позивача підлягає заробітна плата в сумі : 9 921,49 грн.за період з 24 березня 2014року по 30 квітня 2014року.

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Статтею 24 Закону України "Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок), виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців виплати компенсації за невикористану відпустку.

Якщо працівниками відпрацьовано менше 12 календарних місяців, то обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за фактичний час роботи.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, які припадають на відпрацьований період). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Тривалість щорічної відпустки позивачки становила 24 календарні дні.За попередні роки роботи (2009-2012) не використано 25 днів відпустки, що не заперечувалось сторонами та підтверджено відомостями з особової картки працівника. Дана обставина не заперечувалась відповідачем також в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про відпустки", тривалість відпусток незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях, тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у Порядку, тобто прив'язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник

При цьому, розрахунковим періодом за 2013-2014 роки є дата, яка відповідає дню прийняття на роботу (16 листопада) до дати завершення виконання трудових обов'язків (30.04.2014 року), тобто компенсацію слід розраховувати за фактично відпрацьований час, що відповідає п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Робочий рік, за який надається ОСОБА_2 щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні, починається з 16.11.2013 року і закінчується датою припинення трудових відносин - 30.04.2014 року.

Кількість днів відпустки, яка припадає на один день 24 / (365-10 (святкові та неробочі дні) =355) = 0,028169

Кількість днів невикористаної відпустки станом на 30.04.2014 року:

Кількість днів з 16.11.2013 року по 30.04.2014 року = 166 днів

Кількість днів невикористаної відпустки: 0,028169 х158 = 10,68 = 11 днів

Оскільки по обліковій картці невикористано 25 днів, що не заперечувалось представником відповідача, то 11 +25 = 36 - дні невикористаної відпустки.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за період з 01 березня 2013 по 28 лютого 2014 року позивачу нараховано 120 952,05 грн.

Виходячи з положень Порядку ,середньоденна заробітна плата позивачки становит 340 грн. 71 коп. ),виходячі з розрахунку : 120 952,05/(365-10)=340,71 грн;

Отже , компенсація за 36 календарних днів невикористаної відпустки становить :

36*340,71= 12 265,56 грн.

Суд враховує , що ОСОБА_2 фактична виплачена сума - 8581,54 грн., що підтверджується довідкою від 30 вересня 2014 року, до стягнення підлягає - 12 265,56- 8581,54=3684,02 грн.

Отже, з відповідача на користь позичача підлягає до стягнення компенсація за невикористану відпустку в сумі - 3 684,02 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні , колегія суддів вважає за необхідне відзначити таке.

В силу ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В силу п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Оскільки судом встановлено, що заробітна плата позивачки за останні 2 місяці, що передували звільненню разом становила 18 437,62 грн( лютий 2014р.-10249,62грн та березень 2014 року- 8188 грн., і у вказаний період було 40 робочих днів ,то середньоденна заробітна плата позивачки становила 18 437,62: 40 = 460 грн. 94 коп.

Щодо заявленого позивачкою періоду стягнення середнього заробітку з 01.05.2014 року по 05.08.2014р., колегія апеляційної інстанції зазначає, що у вказаному пероді було 64 робочих дня ,а відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 64 робочі дні *460,94грн.= 29500 ,16 грн.

Крім того,позивачкою було заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2015 року і по день винесення судом рішення .

Апеляційний суд погоджується у даному випадку з розрахунками суду першої інстанції, з врахуванням кількості робочих днів, які припадаються на вказаний період і зазначає , що за період з 04.08.2015 року по 24.10.2016 року середній заробіток ОСОБА_2 за час затримки розрахунку при звільненні складає : 460,94 грн. х 308 робочих днів = 141969,52 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають до часткового задоволення,а стягненню підлягає підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014р. по 05.08.2014р. в сумі 29 500,16 грн., та за період за 04.08.2015р. по 24.10.2016р. в сумі 141 969,52 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача :

- 9921,49 грн. - заборгованість із заробітної плати за період з 24.03.2014 року по 30.04.2014 року включно.

- 3 684,02грн. - компенсація за невикористані дні щорічної відпустки

- 29 500( двадцять дев"ять тисяч п"ятсот) грн.16 коп- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014 року по 05.08.2014 року включно,

-141969,52 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот шістдесят дев'ять гривень п'ятдесят дві копійки) грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015 року по 24.10.2016 року включно

У стягненні 15 211,02 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014 року по 05.08.2014 року та стягненні 64070,66 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015 року по 24.10.2015 року необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги ДП "УГК "Nemiroff", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що останні зводяться до намагань відповідача надати перевагу одних доказів над іншими, а тому спростовуються вищенаведеними висновками апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 . звільнено з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав за ст.. 38 КЗпП України на підставі наказу № 821/К від 29.04.2014р.

Окрім цього, також враховується, що позивачем надано допустимі докази, згідно яких вона з 24.03.2014 року по 22.04.2014 року включно приймала участь в судових засіданнях, складала процесуальні документи від імені ДП "УГК "Nemiroff", зокрема:

-26.03.2014 року подано клопотання до Господарського суду м. Києва у справі №910/25275/13;

-15.04.2014 року подано до Господарського суду м. Києва заяву про видачу копії судового рішення у справі №910/25275/13;

-22.04.2014 року - участь в судовому засіданні Вищого господарського суду України у справі №918/1930/13 (том.2, а.с.157-171).

Крім того, колегія суддів вважає помилковими покликання скаржника ДП "УГК "Nemiroff" щодо наявності повноважень на звільнення працівників виключно у генерального директора відповідача -ОСОБА_14

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року в адміністративній справі №826/3176/14 була зупинена реєстраційна дія від 12 березня 2014 року про внесення інформації про ОСОБА_14 до ЄДР та, відповідно, всі наслідки такої реєстраційної дії, а саме - зупинено повноваження ОСОБА_14 діяти від імені Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія"Nemiroff".

Таким чином, у зв'язку із зупиненням дії реєстраційної дії щодо внесення ОСОБА_14 до Єдиного реєстру як керівника відповідача, у ОСОБА_14 на момент звільнення Позивача не було повноважень діяти як генеральний директор та використовувати юридичні наслідки реєстраційної дії, в чому числі встановлювати нові печатки підприємства.

Зазначена Ухвала була чинною на момент подання Позивачем заяви про звільнення 15 квітня 2014 року та безпосередньо самого звільнення 30 квітня 2014 року. Отже, на момент звільнення ОСОБА_2, ОСОБА_14 не міг виконувати повноважень Генерального директора ДП "УГК "Nemiroff". та відповідно відкликати повноваження Позивача як представника підприємства або здійснювати інші юридично значущі дії. .

Крім того, на момент неправомірного внесення ОСОБА_14 як керівника підприємства Відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців була чинною ухвала Господарського суду м. Києва від 04 березня 2014 року про забезпечення позову у справі № 910/3478/14. Вказаною ухвалою суду усім державним реєстраторам Реєстраційної служби Немирівського МУЮ Вінницької області було заборонено вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записи та вчиняти реєстраційні дії щодо ДП "Українська горілчана компанія"Nemiroff , у тому числі, але не виключно вносити записи про зміну керівника юридичної особи та/або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності.

Отже, факт наявності у ОСОБА_5, як посадової особи відповідача, повноважень звільняти працівників відповідача встановлено наведеними вище рішеннями та не потребує доказування у цій справі

З огляду на зазначене колегія суддів прийшла до висновку, що доводи скаржника ДП "УГК "Nemiroff" не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому останнім не приймаються до уваги .

Щодо доводів апелянта ДП "УГК "Nemiroff" про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог від 24.10.2016р. , оскільки на його думку позивач змінив одночасно предмет та підставу позову , колегія суддів відзначає таке.

Так, відповідно до положень ст. 54 ГПК України, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Звертаючись до суду з первинним позовом , позивачка у прохальній частині позовної заяви просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на день винесення рішення судом. При цьому в описовій частині позовної заяви позивачка вказувала на заборгованість по заробітній платі за частину березня 2014р.-квітень 2014 року та на компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того , в матеріалах справи містить заява ОСОБА_2 від 19 жовтня 2016 року, про збільшення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з Відповідача заборгованість по заробітній платі за частину березня та квітень 2014 року в сумі 9 921,49 грн., компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки в розмірі З 684,02 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014 року по 05.08.2014 року в розмірі 44 711,18 грн. на підставі ст. 116 КЗпП України.

Зокрема, ОСОБА_2 в даній заяві зауважила, що Апеляційним судом м.Києва рішенням від 05 жовтня 2016 року вирішено стягнути з Відповідача суму середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 153 493,02 грн. за період з 06 серпня 2014 року по 03 серпня 201 5 року.

Як зазначалося Позивачем у позовній заяві та додаткових поясненнях, середньоденна заробітна плата Позивача, обчислена відповідно до вимог п. 8 Порядку нарахуй виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, складає 460,94 гри.

Станом на 19 жовтня 2016 року, починаючи з 04 серпня 2015 року, затримка розрахунку при звільненні, становить 442 дні отже, розмір заборгованості за затримку розрахунку при звільненні позивача станом на 19 жовтня 2016 року становить 203 (двісті три тисячі сімсот тридцять п'ять) гривень 48 копійок (460,94 гри. х 442 дні).

При цьому затримка розрахунку при звільненні, починаючи і 01 травня 2014 року по 05 серпня 2014 року становить 47 днів.

Таким чином, розмір заборгованості за затримку розрахунку при звільненні за вказаний період становить 44 711 (сорок чотири тисячі сімсот одинадцять) гривень копійок.

Отже, ОСОБА_2 уточнила період затримки розрахунку при звільненні, у зв"язку з прийнятим рішенням господарським судом м. Києва від 05 жовтня 2016р., а не змінила одночасно предмет і підстави позову. Також позивачка заявила до стягнення заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку , про які йшлась мова у мотивувальній частині первісної позовної заяви.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині є також помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо стягнення судового збору, колегія суддів вважає за необхідне відзначити таке.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п.4.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, суд також зобов'язаний здійснити розподіл судових витрат за подачу касаційної скарги у даній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції наводить наступні розрахунки:

З огляду на те, що позивачем заявлена сума позовних вимог - 264 818,51 грн, разом з тим, суд апеляційної інстанції задовольнив позовні вимоги на суму 185 075,19, а тому :

185 075,19*100/ 264 818,51= 69,88% ( задоволено позовні вимоги);

Тому, за подачу позову підлягає стягненню 3972,28 грн. х 69,88%/100 = 2775,83 грн.

Оскільки за подачу апеляційної скарги(при повторному розгляді справи ) мало бути сплачено 110% від розміру судового збору за подачу позовної заяви, то підлягає стягненню 4369,51 грн. (110% ) х 69,88 /100 = 3048,61 грн.

Так як, за подачу касаційної скарги мало бути сплачено 120% від розміру судового збору за подачу позовної заяви, то підлягає стягненню 4766,74грн. (120%) х 69,88 %/100 = 3331 грн.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.2 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Згідно п.п.1,4 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на встановлені Рівненським апеляційним господарським судом в сукупності обставини, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року у справі № 902/1462/15 в частині стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2014 по 05 серпня 2014 року ) підлягає зміні . Апеляційна скарга ДП "УКГ "Nemiroff" до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства " Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року у справі № 902/1462/15 в частині стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2014 по 05 серпня 2014 року ) та судового збору змінити, виклавши його в наступній редакціїї:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 код 30805594) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 02192, АДРЕСА_1; 02152, АДРЕСА_2) 9921,49 (дев"ять тисяч дев"ятсот двадцять одна) грн., 49 коп. - заборгованість із заробітної плати за період з 24.03.2014 року по 30.04.2014 року включно.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 код 30805594) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 02192, АДРЕСА_1; 02152, АДРЕСА_2) 3684,02 (три тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн.02 коп. - компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 код 30805594) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 02192, АДРЕСА_1; 02152, АДРЕСА_2) 29 500( двадцять дев"ять тисяч п"ятсот) грн. 16 коп- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2014 року по 05.08.2014 року включно.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 код 30805594) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 02192, АДРЕСА_1; 02152, АДРЕСА_2) 141969,52 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот шістдесят дев'ять гривень п'ятдесят дві копійки) грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2015 року по 24.10.2016 року включно.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 ) у доход Державного бюджету України 2775,83 грн. - судового збору за подачу позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 ) у доход Державного бюджету України 3 331грн.- судового збору за подачу ОСОБА_2 касаційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31 ) у доход Державного бюджету України 3048,61 грн. - судового збору за подачу ОСОБА_2 апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На виконання постанови господарському суду Вінницької області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Розізнана І.В.