КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 910/18337/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Вербенко П.О. - дов. № 27/12-16 від 27.12.2016

від відповідача Козлюк П.Г. - № 635/юр від 03.01.2017

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Приватного підприємства «Девік»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.11.2016 (суддя Балац С.В.)

у справі № 910/18337/16

за позовом Приватного підприємства «Девік» (далі - ПП «Девік»)

до Приватного підприємства «Будпостач» (далі - ПП «Будпостач»)

про стягнення 16 005,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського міста Києва від 07.11.2016 у справі № 910/18337/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши дві апеляційні скарги, які є ідентичними за своїм змістом, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом першої інстанції не застосовано норм матеріального права, які регулюють правові відносини при виконанні перевезень вантажів автомобільним транспортом та надання транспортних експедиційних послуг. Натомість суд обмежився загальними приписами цивільного права щодо відшкодування шкоди, надання послуг та виконання зобов'язань, в результаті постановив неправильне рішення, яке прямо суперечить чинному законодавству. На думку апелянта, місцевим судом не надано оцінки факту відсутності у відповідача, як перевізника, доказів на підтвердження того, що шкода - пошкодження вантажу під час перевезення сталась не з його вини. Крім цього, судом допущено грубе порушення вимог процесуального права, що призвело до неповного дослідження обставин справи, адже справу розглянуто без участі третіх осіб ТОВ «Універсал-М» та ТОВ «Хенкель Україна».

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/18337/16 передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 апеляційні скарги ПП «Девік» прийнято до провадження у визначеному складі суддів, об'єднано їх в одне апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 17.01.2017.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явились представники сторін, представник позивача (апелянта) доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. Одночасно визнав помилковим подання ним двох примірників однієї й тої самої апеляційної скарги й заявив, що розглядові в апеляційному порядку підлягає одна його скарга з обгунтуванням вимог щодо незаконності оскаржуваного рішення суду тощо.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати її до уваги, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПП «Девік» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПП «Будпостач» про стягнення 16 005,98 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що відповідачем, як виконавцем, на підставі укладеного між сторонами договору перевезення вантажів № 1405 від 03.02.2015 здійснено перевезення вантажу, під час якого було відбулось пошкодження частини вантажу, в результаті чого позивачу завдано 16 005, 98 грн. збитків, сплачених позивачем на користь третьої особи та заявлених до стягнення з відповідача в порядку регресу.

Як встановлено матеріалами справи, 03.02.2015 між ПП «Девік» (позивачем, замовником за договором) та ПП «Будпостач» (відповідачем, виконавцем за договором) було укладено договір перевезення вантажів № 1405 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач доручив відповідачу перевезти вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському сполученні та мав оплатити перевезення, а відповідач - надати транспортні засоби для перевезення вантажу та доставити вантаж в пункт призначення вантажоодержувачу, вказаному в супровідних документах в обумовлений сторонами термін (п. 1.1 Договору).

Умовами п. 1.2 Договору сторони погодили, що виконавець за Договором здійснює перевезення вантажу власним (або найманим) автомобільним транспортом і несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажів з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі вантажоодержувачу.

Згідно п. 2.1 Договору виконавець організовує перевезення вантажів на підставі заявок замовника. Конкретні умови по кожному замовленню погоджуються сторонами і вказуються у заявці, яка є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору з моменту завантаження вантажу на транспортний засіб і до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу.

До виконання господарських договорів на підставі п. 1 ст. 193 ГК України застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. 193 ГК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення передбачено ст. 525, 526 ЦК України.

За приписами ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України господарським вважається зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наголошував, що перевезення за Договором було здійснене на замовлення в інтересах ТОВ «УНІВЕРСАЛ-М», яке, в свою чергу, здійснювало надання транспортно-експедиційних послуг на замовлення ТОВ «Хенкель Україна».

За твердженнями позивача, відповідачем під час перевезення вантажу за Договором допущено пошкодження частини вантажу - 5120 одиниць вантажу Бреф для чищення з хлором Лимон 500 г, яке виявлене при розвантаженні вантажу на склад вантажоодержувача й складено акт від 20.01.2016 за участю представника відповідача (водія Андрієвського).

Зі складеного ТОВ «Хенкель Україна» розрахунку вартості пошкодженого товару видно, що розмір завданої шкоди в результаті пошкодження вантажу під час перевезення становить 16 005,98 грн., з яких: вартість пошкодженого вантажу - Бреф для чищення з хлором Лимон 500 г в кількості 1840 шт. становить 12 641,35 з ПДВ, додаткові витрати по нарахуванню ПДВ при списанні товару 20 % становить 2 667,66 грн., вартість перепакування пошкодженого товару - 2 141,45 грн. та вартість його транспортування - 696,97 грн.

В подальшому, в зв'язку із завданою внаслідок пошкодження вантажу шкодою ТОВ «Універсал-М» пред'явило позивачу претензію № 74 від 11.03.2016 про відшкодування завданих збитків в розмірі 16 005,98 грн., яка була сплачена ТОВ «Універсал-М» на користь ТОВ «Хенкель Україна» відповідно до платіжного доручення № 667від 07.04.2016.

Позивачем на виконання вищезгаданої претензії ТОВ «Універсал-М» від 11.03.2016 № 74 здійснено на користь останнього відшкодування збитків в сумі 16 005,98 грн. відповідно до платіжного доручення № 618 від 31.08.2016.

З огляду на згадані обставини, позивачем на адресу відповідача надіслано претензію-вимогу № 18-03 від 18.03.2016 про відшкодування 16 005,98 грн. завданих збитків, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання, що в свою чергу й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ст. 908 ЦК України).

Статтею ст. 909 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Перевезенням вантажів на підставі ст. 306 ГК Україниу визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як встановлено матеріали справи, між сторонами спору виникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з фактичного перевізника в порядку регресу збитків, завданих внаслідок псування вантажу під час його перевезення транспортним засобом.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти передбачено ст. ЦК України. Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини .

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ( ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-III проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 № 116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

Проте в обґрунтування розміру завданих відповідачем збитків, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення оцінки майна, як наслідок, визначення у встановленому законом порядку розміру завданих відповідачем збитків саме в сумі 16 005,98 грн.

За приписами п.п. 13.6 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, у разі, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, перевізник i вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин i суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

В супереч наведеному, за матеріалами справи, експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями для встановлення наявності ушкодження або зіпсування вантажу, їх причини та суми призначена не була.

Пунктами 15.1, 15.2 Правил передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником, вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Доданий позивачем до позову акт № WE00058371 від 20.01.2016 (а. с. 22) за назвою, формою та змістом не відповідає акту згідно додатку № 4 до Правил, оскільки є актом про приймання-передачу товарно-матеріальних цінностей на зберігання.

Згаданий акт № WE00058371 від 20.01.2016 підписано представником ТОВ «ФІГЕ Україна», яке відповідно до транспортної накладної № 01 від 19.01.2016 та видаткової накладної № 5 від 19.01.2016 жодного відношення до перевезення за Договором не має. Цей акт також складено за участю представника ТОВ «Хенкель Україна» ОСОБА_4, хоча підпису ії в акті немає.

Позивачем також не було складено акту пошкодження вантажу безпосередньо при виявленні такого пошкодження, відсутня відмітка на транспортній накладній про його складання, до позову додані лише копії фотографій, здійснених на складі, що не виключає пошкодження вантажу при його розвантаженні або зберіганні на складі.

В розрахунок завданих збитків включено повну вартість товару, як такого, що повністю пошкоджено та не має залишкової вартості. Вартість пошкодженого вантажу в розмірі 12 641,35 грн. повністю включена до суми позовних вимог. Однак, як видно з поданих позивачем фотографій вантажу на складі, цей вантаж не міг бути повністю знищеним, адже є порошком для чищення, що постачається в полімерній упаковці, яка має високі показники міцності та жорсткості.

Оскільки позивачем не надано результатів проведення експертизи або незалежної оцінки причин пошкодження вантажу при перевезенні, відповідач звернувся до позивача (лист № 532/юр від 19.07.2016) з проханням надати можливість для огляду пошкодженого товару Бреф для чищення з хлором Лимон 500 в кількості 1840 шт. Однак позивач повідомив про неможливість огляду пошкодженого вантажу в зв'язку з тим, що вантаж подаровано позивачем Спілці багатодітних сімей м. Богуслав.

Позивачем в розрахунок завданих збитків включено вартість перепакування пошкодженого товару в розмірі 2 141,45 грн., в свою чергу, в розрахунок збитків позивачем включено повну вартість нового товару, що виключає додаткові витрати на його перепакування.

Крім цього, в розрахунок збитків включено витрати позивача на транспортування пошкодженого вантажу, однак доказів такого транспортування позивачем також не надано.

З огляду на наведене, відсутність висновку незалежної оцінки пошкодженого майна, проведення якої передбачене при виявленні, ушкодженні або зіпсуванні вантажів, а також інших належних та допустимих доказів наявності завданих збитків, неможливим видається встановлення фактичного розміру збитків та стягнення їх з відповідача в порядку регресу, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 16 005, 98 грн. не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неповного дослідження обставин справи, адже справу розглянуто без участі третіх осіб ТОВ «Універсал-М» та ТОВ «Хенкель Україна», не заслуговуютьна увагу як такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом. Крім цього, клопотання про залучення згаданих осіб до участі у справі під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції сторонами не заявлялось, підстав для їх залучення з власної ініціативи апеляційний суд не знайшов.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Девік» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі № 910/18337/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/18337/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко