РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/21789/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд - ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДФІЛД УКРАЇНА"

про стягнення 3 083,12 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Гонтаренко А.К. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротренд - ЛТД" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДФІЛД УКРАЇНА" (відповідач) 3083,12 грн., з яких: 2583,16 грн. - пені, 499,96 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 51 від 11.08.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, у зв'язку з чим, позивачем нараховані 2583,16 грн. - пені, 499,96 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 порушено провадження по справі № 910/21789/16 та призначено її до розгляду на 22.12.2016.

19.12.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 22.12.2016 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 розгляд справи №910/21789/16 на підставі ст. 77 ГПК України відкладено на 17.01.2017.

В судове засідання 17.01.2017 з'явився представник позивача, надав суду клопотання про виконання вимог ухвали суду. Також до вказаного клопотання позивачем додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно із яким юридичною адресою позивача є: 75100, Херсонська обл., Білозерський район, селище міського типу Білозерка, вул. Ценковського, будинок 78Г. Судом долучено до матеріалів справи вказане клопотання та враховано змінену, станом на час розгляду даної справи, юридичну адресу позивача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Представник позивача в судовому засіданні 17.01.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 17.01.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи ухвалою суду від 22.12.2016, яка направлялась на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №622.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 17.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротренд - ЛТД" (продавець, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДФІЛД УКРАЇНА" (покупцем, відповідачем) укладено договір купівлі-продажу №51 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався продати товар, вказаний в пункті 1.2. цього договору, а саме: рапс 1 класу, врожай 2016 року в кількості 50,00 тон +/- 10 %, а покупець - прийняти та сплатити його на умовах, що встановлені цим договором.

Ціна за одну тону товару становить 11 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1 833,33 грн. Загальна вартість товару становить 550 000,00 грн. +/- 10 %, в тому числі ПДВ 20% - 91666,67 грн.(п. 1.3.1., п. 1.3.2.).

Згідно із п. 2.1. договору, строк поставки: продавець здійснює поставку товару до 11 серпня 2016 року включно.

Відповідно до п. 2.2. договору, поставка здійснюється на умовах СРТ- ПАТ "Херсонський комбінат Хлібопродуктів".

Пунктом 3.1. договору передбачено, що покупець здійснює оплату 100 % вартості кожної отриманої від продавця партії протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту виконання продавцем умов договору щодо поставки товару та надання продавцем таких документів на поставлену партію товару: рахунок - фактура продавця; ТТН з відміткою вантажоодержувача про прийняття товару; видаткова накладна; податкова накладна; копія свідоцтва платника ПДВ; документи, визначені п. 2.4. договору; додаткові документи, що надаються по вимозі покупця.

Згідно із п. 3.5. договору, загальна сума договору по базисній ціні дорівнює загальній вартості товару, поставленого по цьому договору +/- 10 %.

Днем оплати вважається день списання грошових коштів з розрахункового рахунку покупця (п. 3.6.).

Відповідно до п. 4.4. договору, у випадку прострочення оплати за товар, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення оплати. Кількість днів прострочення розраховується від дня надання документів, вказаних у п. 3.1. договору до дня фактичної оплати.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань або до розірвання даного договору (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору, позивач за видатковою накладною №41 від 11.08.2016 передав відповідачу товар на загальну суму 554510,20 грн. Товар на суму 554510,20 грн. прийнятий уповноваженою особою відповідача згідно із довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №28 від 08.08.2016.

30.08.2016 відповідач здійснив оплату вартості поставленого позивачем товару на суму 554510,20 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача від 30.08.2016.

З урахуванням п. 3.1. договору відповідач мав сплатити за поставлений згідно видаткової накладної №41 від 11.08.2016 товар до 18.08.2016. Враховуючи несвоєчасну сплату відповідачем вартості поставленого товару, позивачем нараховані за період з 19.08.2016 по 29.08.2016 пеня у розмірі 2583,16 грн. та 3% річних у сумі 499,96 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 554510,20 грн., що підтверджується видатковою накладною №41 від 11.08.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 3.1. договору сторони погодили, що відповідач здійснює оплату 100% товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту виконання позивачем умов договору щодо поставки товару та надання документів, визначених у цьому пункті.

Матеріалами справи підтверджено, що товар на суму 554510,20 грн. прийнятий уповноваженою особою відповідача згідно із довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №28 від 08.08.2016.

Відповідно до товарно-транспортних накладних серія ПЗО №053702, серія ПОЗ №058649 товар прийнято вантажоодержувачем визначеним у п. 2.3. договору.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №41 від 11.08.2016 на суму 554510,20 грн.

Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем відповідачу документів, визначених у пункті 3.1. договору та наявності у відповідача вимог щодо ненадання таких документів.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до умов п. 3.1. договору, останнім днем для оплати за поставлений, згідно із видатковою накладною №41 від 11.08.2016, товар є 18.08.2016.

Відповідач оплату вартості поставленого товару на суму 554510,20 грн. здійснив у повному обсязі 30 серпня 2016 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати поставленого позивачем товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав для нарахування пені та 3% річних на несвоєчасно сплачену суму оплати вартості товару.

З розрахунків позивача наведених у позові та у клопотанні про виконання вимог суду вбачається, що нарахування пені, 3% річних здійснено за період з 19.08.2016 по 29.08.2016.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.4. договору сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати за товар, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення оплати.

Розрахунок пені у сумі 2583,16 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що розмір 3% річних є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 499,96 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд - ЛТД" про стягнення пені у сумі 2583,16 грн. та 3% річних у сумі 499,96 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням адвокатської правової допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

На підтвердження надання адвокатських послуг, позивачем надано договір №07/27.10.2016р. про надання адвокатської правової допомоги від 27.10.2016 року, укладений між позивачем та Адвокатським об'єднанням "Наша справа" в особі голови об'єднання ОСОБА_2 та акт прийому-передачі наданої адвокатської правової допомоги від 14.11.2016.

Здійснення позивачем оплати за адвокатську правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. на користь Адвокатського об'єднання "Наша справа" підтверджується банківською випискою від 18.11.2016.

У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про реєстрацію адвокатського об'єднання №661 від 08.09.2010 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №358 від 22.12.2005, виданого Херсонською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на ім'я ОСОБА_2.

Разом з тим, судом враховано роз'яснення викладені у п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", згідно із якими, вирішуючи питання про розподіл сум інших, крім судового збору, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що у відповідності до договору про надання адвокатської правової допомоги від 27.10.2016 об'єднання здійснює консультацію та складання необхідних документів, в тому числі позовної заяви разом із здійсненням розрахунків для оформлення повного пакету документів та подачі в суд, з огляду на характер спору та предмет позову, суд вважає, що сплачені витрати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та завищеними. За таких обставин, суд визнав розумним розміром витрат на правову допомогу адвоката для даної справи у сумі 1000,00 грн.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн. на підставі ст.49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача у складі судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДФІЛД УКРАЇНА" (01042. м. Київ, вул. Івана Кудрі, будинок 30, ідентифікаційний код 37641298) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротренд - ЛТД" (75100, Херсонська обл., Білозерський район, селище міського типу Білозерка, вул. Ценковського, будинок 78Г, ідентифікаційний код 40347867) пеню у розмірі 2583,16 грн., 3% річних у розмірі 499,96 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2017.

Суддя С.О. Турчин