ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.2017 Справа № 904/7419/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", м. Київ

до Управління Державного казначейства у м. Новомосковську

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Новомосковськ

про стягнення 6 639,78 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 01-12/42 від 30.01.2017р.

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Державного казначейства у м. Новомосковську (далі - відповідач) про стягнення 6639,78 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2016 року порушено провадження у справі № 904/7419/16; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; справу призначено до розгляду на 01.02.2017.

20.01.2017 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву.

01.02.2017 повноважні представники позивача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, витребувані документи до суду не надали. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи позивач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.97, 99).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважні представники позивача та третьої особи у судове засідання не з'явилися та не подали витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважних представників позивача та третьої особи за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 01.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2015 року у справі №911/5431/14 позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено.

Відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі№ 911/5431/14 підлягає стягненню із Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (51215, Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Орловщина, вулиця Куйбишева, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38039872) 33 507,45 грн. втрат від інфляції, 4 370,51 грн. процентів, 26 406,28 грн. пені, 1285,68 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, 309,35 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату послуг адвоката. Всього - 65 879,27 грн.

Постановою ВДВС Новомосковського РУЮ Дніпропетровської області від 15.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 49032342 щодо примусового виконання вищевказаного наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі №911/5431/14.

Враховуючи вищевикладене, позивача вказує про те, що останній є належним кредитором щодо наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14, та всіх зобов'язань, що з нього витікають.

Посилаючись на приписи ст. 115 Господарський процесуальний кодекс України, ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст.ст. 1, 2, 11, 27, 30 Закону України "Про виконавче провадження" позивач вказує про те, що ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2016 року у справі № 911/5431/14 скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області по виконавчому провадженню № 49032342 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14 задоволено та визнано бездіяльність ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області протиправною та незаконною.

Позивач звертає увагу суду, що вищезазначеною ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2016 року по справі № 911/5431/14 встановлено, що ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області не вжито належних та об'єктивних заходів примусового виконання як впродовж шестимісячного строку, так із дати закінчення добровільного строку - 23.10.2015 року. Отже, виконавчі дії не були проведені ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області в строк, належним, повним та об'єктивним чином.

Враховуючи приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ч. 2 ст. 625, ст.1174 Цивільного кодексу України позивач вказує про те, що предметом позовних вимог є стягнення інфляційних втрат та 3% річних як збитків (втрат) позивача у зв'язку із тривалим, безпідставним та незаконним невиконанням наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14, у зв'язку із недотриманням та порушенням відповідачем норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 р. у справі № 32/421).

Таким чином, позивач вважає, що є всі необхідні умови відповідальності відповідача щодо відшкодування шкоди (збитків) позивачу, зокрема:

- бездіяльність ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області суперечать приписам Закону України "Про виконавче провадження";

- є наявнимипонесення збитків (втрат від знецінення грошових коштів), які виразились у неотриманні в строки при виконанні вказівок закону на вчинення ряду виконавчих дій позивачем грошових коштів у виконавчому провадженні № 49032342 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14, у зв'язку із підтвердженою бездіяльністю ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області;

- безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області під час виконання судового рішення та заподіянні зазначених збитків у вигляді неотримання позивачем грошових коштів у визначеному в рішенні розмірі - порушення норм та положень Закону України "Про виконавче провадження", зокрема та не обмежуючись, ст. ст. 11, 27, 30, 32, 52 Закону України "Про виконавче провадження";

- не спростована вина ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області у порушенні приписів Закону України "Про виконавче провадження" ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області у виконавчому провадженні №49032342 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14 - ухвала від 20.04.2016 року набрала законної сили, та не скасована.

Посилаючись на п.п. 35, 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністерства України № 845 від 03.08.2011 р., позивач зазначає про те, що з метою захисту порушених прав позивач повинен звернутися до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Таким чином, враховуючи те, що заборгованість згідно наказу Господарського суду Київської області від 21.05.2015 року по справі № 911/5431/14 не погашена у зв'язку із бездіяльністю ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області при майновій можливості у АФ «АГРОКОМПЛЕКС» виконати рішення за рахунок наявного у останнього майна, позивач є належним та законним кредитором ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області щодо отримання нарахування та отримання сум 3% річних у розмірі 1 501,20 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 138,58 грн., в якості понесених втрат (збитків) та існування шкоди за рахунок неправомірних та протиправних дій ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 639,78 грн. в рахунок відшкодування втрат (збитків) завданих Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у зв'язку із неналежним, необ'єктивним та несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2015 року у справі №911/5431/14.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, Управління Державної казначейської служби України у м.Новомосковську Дніпропетровської області не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідач не є органом, який здійснює розпорядження коштами держави.

Посилаючись на пп. 1 п. 9 прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, відповідач вказує про те, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України, тобто Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з ч. 2 ст. 25 та пп. 2 п. 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, як зазначає відповідач, відшкодування коштів здійснюється з Державного бюджету Державною казначейською службою України, а не відповідачем.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не обґрунтовується яким чином відповідач порушує права та законні інтереси позивача, при цьому позивачем неодноразово вказується про те, що втрати (збитки) завдані саме ВДВС.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що останній не є належними відповідачем у даній справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Так, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За приписами ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є:

- факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб;

- наявність шкоди;

- причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги приписи ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, Господарський суд Дніпропетровської області дійшов до висновку про порушення саме Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» грошових зобов'язань за договором № ТК010411/2 від 01.04.2011 поставки на умовах товарного кредиту та наявність підстав для застосування правових наслідків, встановлених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, правомірність нарахування інфляційних збитків та 3% річних на загальну суму 6639,78 грн. позивачем не доведено, оскільки основна заборгованість за вищевказаним договором № ТК010411/2 від 01.04.2011 стягнута саме з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» на користь позивача внаслідок порушення грошових зобов'язань за договором, а орган державної виконавчої служби не є відповідальною особою за своєчасне виконання Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» зобов'язання у передбачений договором строк, та ухвали Господарського суду Київської області від 20.04.2016 року у справі № 911/5431/14, на яку посилається позивач, не є підставою для їх нарахування.

Визнання судом незаконною та противоправною бездіяльність органу державної виконавчої служби матиме інші наслідки, які предметом спору у даній справі не є.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач не позбавлений можливості звернутися з позовною заявою саме до Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Аналогічного висновку дійшли Вищий господарський суд України в постанові від 06.09.2016 року у справі № 910/1326/16 та Дніпропетровський апеляційний господарський суд у постанові від 26.10.2016 року у справі № 904/4570/16, у постанові від 25.10.2016 року у справі № 904/4567/16, у постанові від 26.09.2016 року у справі № 904/4569/16.

Викладене є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 625, 610, 612, 1166, 1174 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст.ст. 82, 87 Закону України "Про виконавче провадження", ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.02.2017

Суддя ОСОБА_2