ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Справа № 910/12279/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Могила С.К.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргиприватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.16 та рішення господарського суду міста Києва від 06.09.16
у справігосподарського суду міста Києва №910/12279/16
за позовомприватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
допублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення грошових коштів,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Щербина В.М.,

У С Т А Н О В И В:

30.12.2013 між публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" був укладений договір №УПр14/28/162 на поставку вугільної продукції.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" (вантажовідправник) зі станції "Должанська" Донецької залізниці на станцію "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці згідно накладної від 02.02.2016 №51714343 у вагоні №55159255 було відправлено вантаж "антрацит", який за груповою відправкою надійшов на адресу ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (вантажоодержувач).

Після прибуття вантажу до місця призначення у вагоні №55159255 було виявлено недостачу вантажу у розмірі 6 200 кг, про що на станції "Маріуполь-Сортувальний" було складено комерційний акт БН №724715/83, яким зафіксовано справність технічного стану вагону, порушене маркування.

Посилаючись на факт недостачі товару, ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулися із позовом до суду про стягнення вартості невистачаючого вантажу відповідно до здійсненого ними розрахунку з урахуванням норми недостачі вантажу 1%, що в сумі склала 12 194,23грн. Правову природу заявленої до стягнення суми ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" визначили як збитки, заподіяні вантажоодержувачу унаслідок втрати 6 200 кг антрациту. При цьому, позовні вимоги із посиланням на ст.ст.22 ЦК України, ст.ст.224 ГК України, ст.ст.110, 114, 130 Статуту залізниць України обгрунтовані тим, що відповідно до п.2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", останнє утворено як публічне акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюється у державній власності, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства"Українська залізниця". На думку заявника, такі обставини вказують на те, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків, зокрема, ДП "Донецька залізниця", тому саме з останніх підлягає стягненню 12 194,23грн. збитків.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" стверджували, що не є належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником ДП "Донецька залізниця" у спірних правовідносинах. Тому зазначали про необхідність відмови у задоволенні позову.

06.09.2016 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Демидов В.О.), залишеним без змін 08.11.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Шапран В.В., Буравльов С.І., Андрієнко В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судові рішення попередніх інстанцій обгрунтовані відсутністю у матеріалах справи доказів того, що відповідач є правонаступником ДП "Донецька залізниця".

У касаційній скарзі приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" посилалися на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, тому просили судові рішення у справі скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку, що на час вирішення спору по суті до ПАТ "Українська залізниця" перейшли всі права та обов'язки ДП "Донецька залізниця", включаючи зобов'язання щодо відшкодування завданих позивачу збитків.

Погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність доводів заявника та відсутність підстав для скасування судових рішень, ухвалених з виконанням положень ст.ст.43, 84, 103, 105 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Із аналізу змісту викладених положень діючого законодавства та установлених судами обох інстанцій обставин справи убачається, що за відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення ДП "Донецька залізниця", ця юридична особа не є припиненою. Тому відсутні підстави вважати, що до відповідача у справі перейшли права та обов'язки зазначеного підприємства.

На підставі цього, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що лише з часу внесення відповідного запису до ЄДР юридична особа вважається такою, що припинена як суб'єкт господарювання. Між тим, початок роботи нового підприємства не є обставиною, із якою пов'язується перехід прав та обов'язків від попередника до правонаступництва у процедурі припинення та її завершення.

Крім того, залишаючи в силі рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд установив, що ДП "Донецька залізниця" знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції (юридична адреса - м. Донецьк), залишається юридичною особою, яка самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність, та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, які виникли за її участі. Тому на підставі положень ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", згідно яких період проведення АТО триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, правильно зазначив, що ПАТ "Укрзалізниця" не стали правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на території проведення АТО, тимчасово окупованій території, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав і обов'язків до ПАТ "Укрзалізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014. Отже, перебування ДП "Донецька залізниця" у стані припинення підприємницької діяльності та вчинення дій, пов'язаних з припиненням у зв'язку з реорганізацією, не означає, що остання на час вирішення спору вже є припиненою.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 цього ж Кодексу унормовано, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги викладене, ураховуючи зібрані у матеріалах справи та досліджені судами попередніх інстанцій докази, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних постанови та рішення, які ухвалені з дотриманням положень матеріального права, приписів статей 33, 34 ГПК України, та вимог ст.43 ГПК України.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, необхідності додаткового встановлення обставин справи, та грунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 06.09.2016 у справі №910/12279/16 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя С.К. Могил