ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2017 Справа № 905/3476/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ГЕННЛІХ Україна»
до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»
простягнення 138 015,15 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕННЛІХ Україна» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 3% річних у розмірі 10771,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 127244,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неналежним чином виконано грошове зобовязання зі сплати заборгованості за поставлений товар, яку було стягнуто рішенням господарського суду Запорізької області від 13.05.2015 у справі №908/1756/15-г, оскільки суму заборгованості відповідачем у повному обсязі було сплачено лише 10.06.2016. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 09.12.2013 по 10.06.2016, нараховані на суму основного боргу.

17.01.2017 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю явки в судове засідання 17.01.2017 представника відповідача.

В судовому засіданні 17.01.2017 представник позивача проти вказаного клопотання заперечив.

Вказане клопотання судом відхилено з підстав його необґрунтованості. Відповідачем у справі є Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь», а не конкретний представник, Господарським процесуальним кодексом України передбачено ведення справи через представника, що дозволяє направити в судове засідання будь-яку уповноважену особу.

Крім того, провадження у справі №905/3476/16 порушено ухвалою суду від 14.12.2016, розгляд справи призначено на 17.01.2017, вказана ухвала була отримана відповідачем 20.12.2016, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду, а тому відповідач мав достатньо часу для надання відзиву на позов та витребуваних судом документів.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

04.07.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕННЛІХ Україна» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) підписано договір №15/721 купівлі-продажу (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору позивач зобов'язався передати у власність покупця: конвеєр креслення TR075ZS (2шт.) до станків Skoda W 250 H інв. № 19295,19296; конвеєр правий креслення TR075ХS (1 шт.) до станку мод. 6640 інв. № 10924; конвеєр лівий креслення TR075ХS (1 шт.) до станку мод. 6640 інв. № 10924; конвеєр креслення TR075ХS (1 шт.) до станку мод. 1563 інв. №34002, а покупець зобовязався відповідно з умовами договору прийняти продукцію та оплатити її.

04.07.2011 позивачем та відповідачем підписано Додаток №1 до Договору Специфікацію поставки продукції, у якій погоджено поставку товару на суму 1862517,00грн.

Згідно з п. 2.1 Договору ціна продукції вказується в специфікації, яка є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору загальна сума Договору складає 1862517,00 грн з ПДВ, в.т.ч. ПДВ складає 310419,50 грн, що еквівалентно 134965,00 євро без ПДВ.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 717232,92 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №РН-ЛТ1094 від 29.12.2011 на суму 717232,92 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.05.2015 у справі №908/1756/15-г стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕННЛІХ Україна» суму основного богу у розмірі 143375,02 грн, суму судового збору 2867,50 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2015 рішення господарського суду Запорізької області від 13.05.2015 у справі №908/1756/15-г залишено без змін.

13.08.2015 на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.05.2015 у справі №908/1756/15-г видано відповідний наказ.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №908/1756/15-г вказана сума заборгованості виникла у звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором №15/721 купівлі-продажу від 04.07.2011 щодо здійснення розрахунків за поставлений згідно видаткової накладної №РН-ЛТ1094 від 29.12.2011 товар.

Згідно з положеннями п.п. 10.1, 10.2 Договору та п. 5 Специфікації до Договору сторонами погоджені умови оплати: 80% - попередньої оплати протягом 15 днів з моменту отримання покупцем письмово повідомлення продавця про готовність продукції до відвантаження і виставлення рахунку продавцем, 20% - оплата протягом 15 днів з моменту поставки продукції на склад ПАТ «Енергомашспецсталь», відповідності з умовами даного Договору.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №РН-ЛТ1094 від 29.12.2011 відповідач зобовязаний був оплатити у повному обсязі до 13.01.2012.

Зазначеним судовим рішенням господарського суду встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати заборгованості за отриманий товар у розмірі 143375,02 грн.

Як свідчать матеріали справи, зазначене судове рішення у справі №908/1756/15-г набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, під час розгляду цієї справи не доказується знову факт порушення відповідачем грошових зобовязань на суму 143375,02 грн при виконанні умов договору №15/721 купівлі-продажу від 04.07.2011.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.05.2015 у справі №908/1756/15-г відповідачем 10.06.2016 були перераховані позивачу кошти у розмірі 146242,52 грн (банківська виписка міститься в матеріалах справи).

Посилаючись на наявність у відповідача простроченого (невиконаного) грошового зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 09.12.2013 по 10.06.2016 у розмірі 10771,00 грн та інфляційні втрати за період з 09.12.2013 по 10.06.2016 у розмірі 127244,15 грн.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема, за ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як випливає з приписів ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобовязання.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваних ним грошовими коштами, належними до сплати.

Прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 та від 20.01.2011.

Після прийняття судового рішення у справі №908/1756/15-г про стягнення основного боргу грошове зобов'язання боржника (відповідача) в частині сплати основного боргу в сумі 143375,02 грн не припинилось, оскільки кредитор (позивач) грошові кошти отримав лише 10.06.2016, а відтак він має право на нарахування передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України відсотків річних та інфляційних втрат до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за відсутністю реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільно чи примусово) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.10.2010 у справі № 20/242.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскільки основна заборгованість за Договором №15/721 купівлі-продажу, яку було стягнуто рішенням господарського суду у справі №908/1756/15-г у розмірі 143375,02 сплачена відповідачем лише 10.06.2016, то позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на вказану суму заборгованості є обґрунтованими.

Однак, суд не погоджується з визначеним позивачем періодом нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу, оскільки в кількість днів прострочення позивачем включено дату оплати відповідачем заборгованості - 10.06.2016, отже, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат повинен здійснюватись за період з 09.12.2013 по 09.06.2016. Крім того, позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних з урахуванням вищезазначеного, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 10765,62 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем безпідставно враховано індекс інфляції за червень 2016 року.

Однак, за здійсненим судом перерахунком загальний розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 127244,15 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №4734 від 21.11.2016 сплачено судовий збір у розмірі 2274,37 грн.

Судом розглядались позовна вимога майнового характеру про стягнення 138015,15грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній станом на час звернення до суду з позовом) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 2070,23 грн.

Таким чином 204,14 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕННЛІХ Україна» (84100, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Краматорська, 15, ідентифікаційний код 35822064) 3% річних у розмірі 10765 (десять тисяч сімсот шістдесят пять) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 127244 (сто двадцять сім тисяч двісті сорок чотири) грн 15 коп. та судовий збір у розмірі 2070 (дві тисячі сімдесят) грн 02 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.01.2017

Суддя М.В. Сажнева