ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 907/1096/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: ОСОБА_2 (довіреність №282/23 від 19.12.2016);

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», б/н від 17.10.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/5070/16 від 27.10.2016р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016, у справі №907/1096/15, суддя Пригара Л.І.

за позовом акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», м. Герізау, Швейцарська Конфедерація,

до відповідача виконавчого комітету Батьовської селищної ради, смт. Батьово, Берегівський район, Закарпатська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Термінал Карпати, м. Чоп, Закарпатська область,

про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області № 3 від 28.01.2004 року «Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» (спільна інвестиційна діяльність ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ») в цілому»,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 відмовлено в задоволенні позову акціонерного товариства «Sotra Holding Ag» до відповідача виконавчого комітету Батьовської селищної ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Батьовської селищної ради № 3 від 28.01.2004 «Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, 3 в смт. Батьово за товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» (спільна інвестиційна діяльність ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ») в цілому».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не встановлено невідповідності рішення органу місцевого самоврядування вимогам діючого законодавства, які б могли бути підставою для визнання його недійсним, оскільки, матеріалами справи не підтверджено передачу перевантажувальної рампи в якості внеску до спільної діяльності, а комплекс будівель зданий в експлуатацію ТОВ «Термінал Карпати» як замовником та забудовником самостійно, без участі іноземного учасника.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Sotra Holding Ag» просить рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 у справі №907/1096/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Батьовської селищної ради не відповідало положенням чинного законодавства на момент його прийняття, оскільки внаслідок втрати чинності ЦК УРСР 1963 року, з 01.01.2004 не існувало колективної форми власності; в спірному рішенні відповідач помилково визначив спірне майно як колективна форма власності, а не як спільну часткову власність.

Зважаючи на правову природу договору про спільну діяльність (без створення юридичної особи) в акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», як керуючого спільною діяльністю при інвестуванні частини внеску, відсутній обовязок щодо складення актів приймання-передачі.

Реконструйований з використанням внеску позивача обєкт знаходиться у спільній власності сторін, що підтверджується технічною документацією та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в свідоцтві на право власності та технічному паспорті (інвентаризаційній справі) на обєкт при вказівці власника збудованого майна зазначено «спільна інвестиційна діяльність ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Союзвнєштранс холдінг АГ» . До спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.432 ЦК УРСР, а не ст.128 УРСР, оскільки внаслідок здійснення реконструкції виникло право власності на новий обєкт права власності.

Вказаний договір про спільну діяльність за №152/01 від 19.12.2001 та картка державної реєстрації вказаного договору в Закарпатській ОДА, з-поміж інших документів, стали підставою для рішення про оформлення права власності. Оформлення ТОВ «Термінал Карпати» дозвільної документації на будівництво новоствореного обєкту до укладення договору про спільну діяльність не спростовує виникнення спільної часткової власності за наслідками будівництва.

Апелянт вказує на відсутність підстав для застосування судом строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки застосування зобовязально-правових способів захисту є неефективними та не забезпечить належного відновлення прав позивача, оскільки не виправить недоліки правовстановлюючих документів та не забезпечить прав позивача на спільне майно; зобовязально-правові способи захисту не підлягають застосуванню, оскільки позовні вимоги спрямовані до органу місцевого самоврядування, який не є стороною договору про спільну діяльність.

16.01.2017 на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача б/н від 12.01.2017 про оголошення перерви в розгляді справи, яке мотивоване неможливістю забезпечення участі уповноваженого представника в судове засідання через його зайнятість в судовому засіданні по іншій справі №910/11584/14.

В судове засідання 17.01.2017 зявився представник ТОВ «Термінал Карпати» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ). Представник відповідача в судове засідання 17.01.2017 не зявився, про причин неявки суду не повідомив , хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши думку представника ТОВ «Термінал Карпати» щодо заявленого позивачем клопотання б/н від 12.01.2017 про оголошення перерви в розгляді справи, апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання, неявку позивача та відповідача суд розцінює як без поважних причин, а тому відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів.

У п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розяснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Доводи скаржника (позивача) про неможливість забезпечення участі уповноваженого представника в судове засідання через його зайнятість в судовому засіданні по іншій справі №910/11584/14, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки ухвала Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 у справі №910/11584/14 про відкладення розгляду справи на 17.01.2017, датована пізніше ніж ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 у справі №907/1096/15 про відкладення розгляду справи на 17.01.2017. Окрім того, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 у справі №910/11584/14 про відкладення розгляду справи на 17.01.2017 явка представника не визнавалась обовязковою.

Таким чином, участь у справі не обмежується одним представником, а доводи скаржника (позивача) про неможливість забезпечення участі уповноваженого представника в судове засідання через його зайнятість в судовому засіданні по іншій справі №910/11584/14 є необґрунтованими.

В судовому засіданні 17.01.2017 представник ТОВ «Термінал Карпати» заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», б/н від 17.10.2016р. без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 без змін.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», б/н від 17.10.2016р. без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 без змін, з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 28 січня 2004 року № 3 оформлено право колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому.

Судами встановлено, що предметом спору є вимога позивача про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, з прийняттям якого порушено його право як учасника спільної часткової власності (правонаступника фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ("SVT Sojuzvneshtrans Holding AG").

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязків характер для субєктів цих відносин.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 9, ч. 10 ст. 59 ОСОБА_3 України "Про місцеве самоврядування" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства та цим актом порушуються охоронювані законом права чи інтереси особи.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в таких спосіб як просить позивач шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу. Та статтею 20 Господарського кодексу України й кореспондує з предметом спору.

Для застосування вказаних приписів законодавства судам необхідно надати правову оцінку предмету спору, виходячи з підстав його виникнення та наявності порушеного права чи інтересу особи за захистом якого вона звернулась до суд.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає перелік способів, у який позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, серед яких, зокрема, передбачено право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

З аналізу вищезазначених правових норм, вбачається, що позивачем обирається не будь-який спосіб захисту порушеного права, а лише той, який захищає право чи охоронюваний законом інтерес в разі його заперечення чи невизнання іншими особами.

Судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що за позовом про захист права власності, зокрема, у такий спосіб , як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, може звернутися законний власник, який повинен підтвердити своє право власності, надавши відповідні правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують набуття ним права власності у встановленому законом порядку.

Позивач обґрунтовує вимоги набуттям фірмою "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" права спільної часткової власності на нерухоме майно відповідно до Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01, який був укладений між ним та третьою особою -ТОВ "Термінал Карпати" (Український учасник) та фірмою "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ("SVT Sojuzvneshtrans Holding AG") (Іноземний учасник). Компанія "Sotra Holding AG" обґрунтовує своє право на позов тим, що фірма "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" була припинена шляхом приєднання до позивача згідно договору про злиття та даними реєстру кантону Апенцель-Ауссерроден, Швейцарія та є правонаступником прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст.432 ЦК УРСР, для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Відповідно до умов Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року між сторонами було досягнуто домовленість організувати сумісну інвестиційну діяльність з реконструкції та будівництва критого перевантажувального комплексу на станції "Батьово" Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації. За даним договором сторони погодили, що "Український" та "Іноземний учасники" будуть розпоряджатися на праві спільної дольової участі створеним в результаті спільної інвестиційної діяльності майном (критим перевантажувальним комплексом), а також розподіл прибутку буде відбуватися пропорційно їх часткам, які будуть належати кожному з них у спільному майні.

Згідно умов п. 5 Договору встановлено, що для організації сумісної діяльності сторони мають здійснити внески, а саме: внесок Українського учасника здійснюється передачею перегрузочної рампи на станції "Батьово" Львівської залізниці загальною площею 40,240 кв.м, яка належить йому на праві власності, а також передачею грошових коштів в розмірі 2 000 000 дол. США; внесок Іноземного учасника здійснюється в формі поставок на адресу Українського учасника обладнання, будівельних матеріалів та інших матеріально-технічних цінностей на суму 3 000 000 дол. США, перелік яких та умови поставки визначаються додатковими угодами до Договору.

Доказів того, що здійснено виконання цього договору зі сторони позивача судами не встановлено. У позивача відсутні будь-які документи, які б підтверджували його право власності на спірний об`єкт нерухомості.

Як встановлено судами між позивачем та третьою особою виникли зобовязальні правовідносини щодо спільної діяльності у формі простого товариства, метою якої була наступна експлуатація реконструйованого перевантажувального комплексу та отримання прибутку. Право позивача на виникнення у нього власності на об`єкт нерухомості заперечується третьою особою та не визнається.

Відповідно до п. 8.1. Договору останній вступив у силу з моменту його державної реєстрації (10.06.2002 року)та укладений строком на 50 років.

Згідно п. 4 Перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного Кодексу України, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Термінал Карпати" розпочало реконструкцію належного йому майна - перегрузочної рампи на станції "Батьово" Львівської залізниці в жовтні 2001 року, отримавши відповідні дозволи на реконструкцію та виконання будівельних робіт, та набуло права власності з моменту державної реєстрації, що посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.02.2004 серії САА №242544, що зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.02.2004 (а.с. 211, Т.2).

Згідно приписів статті 23 ОСОБА_3 України "Про планування і забудову територій", в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин, забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Будівництво об'єктів здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_3 України "Про основи містобудування", в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин, забудова земельних ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому цим законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Статтею 18 ОСОБА_3 України "Про основи містобудування" визначено, що будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Рішенням 15-ї сесії 23-го скликання Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 09.10.2001 року "Про надання дозволу на реконструкцію рампи для перевалки грузів із вагонів в ТОВ "Термінал Карпати" на території Батьовської селищної ради", за заявою ТОВ "Термінал Карпати" було надано дозвіл на виготовлення документації та проведення робіт по реконструкції рампи для перевалки грузів із вагонів широкої колії на вузьку і навпаки.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Берегівського району Закарпатської області 29.10.2001 року ТОВ "Термінал Карпати" було видано дозвіл № 48 на виконання будівельних робіт з реконструкції критого ангара ст. Батьово Берегівського району відповідно до проектної документації узгодженої та зареєстрованої 26.10.2001 року Берегівським відділом містобудування, архітектури та ЖКГ. Відповідно до вихідних даних для проектування, архітектурно-планувального завдання, затвердженого головним архітектором Закарпатської області та головним архітектором Берегівського району замовником та забудовником об'єкту значиться ТОВ "Термінал Карпати".

Крім того, земельна ділянка площею 10,0833 га на якій передбачалось проведення робіт з реконструкції належала ТОВ "Термінал Карпати" на праві постійного користування згідно Державного акту про право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001780, який був виданий на підставі рішення 9-ої сесії 23-го скликання Батьовської селищної ради від 16.12.1999 року.

Відповідно до норм ст. 12 ОСОБА_3 України "Про господарські товариства", в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Матеріалами справи факту виконання позивачем договору про спільну діяльність та передачу перевантажувальної рампи в якості внеску до спільної діяльності не підтверджено, належних доказів на підтвердження факту передачі у спільну часткову власність перевантажувальної рампи матеріали справи також не містять.

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу УРСР(в редакції діючій на момент виникнення правовідносин) за договором про спільну діяльність передбачалось, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, комплекс будівель був зданий в експлуатацію ТОВ "Термінал Карпати" як замовником та забудовником самостійно, без участі іноземного учасника. Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації підписаний її членами та затверджений в.о.голови районної державної адміністрації. Комісією при прийнятті об'єкту до експлуатації встановлено, що порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнагляду по охороні праці при будівництві не встановлено. Згідно п. 2 акту визначено, що акт державної комісії може бути підставою для реєстрації у відповідних органах об'єкта як колективної або приватної власності юридичних та фізичних осіб, а також Державних органах статистики. Замовником реконструкції в акті державної комісії зазначено саме ТОВ "Термінал Карпати".

Оскільки реконструкція об'єкту нерухомого майна проводилась за наявності акта про право користування земельною ділянкою та акта комісії про приймання об'єкта і введення його в експлуатацію, у відповідача були наявні підстави для оформлення права власності за замовником будівництва, яким значилось ТОВ "Термінал Карпати" у всіх дозвільних документах. Згідно Державного акту про прийняття об'єкту і введення його в експлуатацію замовником реконструкції вказано ТОВ "Термінал Карпати". "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ні в зазначеному акті, ні в дозволах на реконструкцію та виконання будівельних робіт не значилось.

Докази отримання "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ", а в наступному і позивачем, документів на частку в спірному майні, перелік яких на момент виникнення спірних правовідносин був визначений Додатком № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, а згодом ст. 19 ОСОБА_3 України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в матеріалах справи відсутні, а також інших доказів про набуття права власності за позивачем, в тому числі й спільної часткової вланості.

Виконавчий комітет Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області, розглянувши подане звернення ТОВ "Термінал Карпати" 28.01.2004 року прийняв рішення № 3 про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому та про видачу ТОВ "Термінал Карпати" свідоцтва про право колективної власності на комплекс будівель з вказівкою провести відповідну реєстрацію права на нерухоме майно.

Компетенція відповідача на виконання делегованих повноважень щодо обліку відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності була визначена в п.10 підпунктом "б" ст. 30 ОСОБА_3 України "Про місцеве самоврядування в Україні". Також ст. 40 ОСОБА_3 України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим ОСОБА_3, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Згідно п. 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Отже, судом першої інстанції на підставі наявних доказів та з'ясованих обставин по справі зроблений правильний висновок щодо компетенції органу місцевого самоврядування на оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності при наявності державного акта про право власності на землю та за наявності акта про прийняття та введення об'єкта в експлуатацію, де замовником реконструйованого об'єкта нерухомості було ТзОВ "Карпати".

Разом з цим, суд зазначає, що право колективної власності визначалося нормами ОСОБА_3 України "Про господарські товариства" та ОСОБА_3 України "Про власність", відповідно до яких господарські товариства були суб'єктами права колективної власності, в тому числі і на майнові внески засновників таких товариств.

Оскільки, третя особа була заснована його учасниками на праві колективної власності, то така форма власності вказана в рішенні виконкому селищної ради та у свідоцтві на право власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГК України, в редакції від 16.03.2003, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів як підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності).

ОСОБА_3 України "Про власність" щодо цього припинили свою дію 20.06.2007, тобто були чинними на час прийняття вищезгаданих документів щодо оформлення права власності. Окрім того, ЦК України, що набув чинності з 01.01.2004 року не зобовязував здійснювати зміну видів та організаційні форми підприємств ТзОВ.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність в спірному рішенні напису: "спільна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ", то з даного запису не випливає право позивача на спільну часткову власність з ТОВ "Карпати" на об'єкт нерухомого майна та такого не вміщує.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що такий запис не є правовстановлюючим або правочином про відчуження частки в майні ТОВ "Карпати" до "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ".

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання свідоцтва про право власності.

Таким чином, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що зі змісту рішення виконавчого комітету Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №3 від 28.01.2004 року «Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, 3 в смт. Батьово за товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» (спільна інвестиційна діяльність ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ») в цілому» вбачається, що ним оформлене право власності на спірне майно, що набуте ТОВ "Термінал Карпати" у встановленому законом порядку.

Ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування є актами разового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені цими органами після їх виконання.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року в справі № 21-412а12, від 06.07.2016 у справі 3-514гс16, від 30.09.2015 у справі 3-553гс15, від 03.06.2014 у справі 3-22гс14.

Таким чином, обов'язковими передумовами для визнання недійсним рішення виконкому Батьовської селищної ради № 3 від 28.01.2004 року є невідповідність останнього нормам чинного на той час законодавства та порушення ним прав і законних інтересів позивача, що позивачем не доведено, а судами не встановлено.

Отже, виходячи з наведених приписів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зобов'язаний довести, яким чином спірний акт порушує (зачіпає) його права або законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Враховуючи вищенаведене, судами не встановлено невідповідності оспорюваного рішення вимогам діючого законодавства, які б могли бути підставою для визнання його недійсним.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено порушення прав позивача, то ним і правильно не застосовано при прийнятті рішення позовної давності, а підставно відмовлено по суті вимог.

Судом першої інстанції правильно застосовано правові висновки Верховного Суду України викладені в постановах від 25 грудня 2012 року в справі № 21-412а12, від 06.07.2016 у справі 3-514гс16, від 30.09.2015 у справі 3-553гс15, від 03.06.2014 у справі 3-22гс14.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», б/н від 17.10.2016р. підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення сплати судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (позивач).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Sotra Holding Ag», б/н від 17.10.2016р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 05.10.2016 у справі №907/1096/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С. М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлений 20.01.2016