РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/20170/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК"

до: антимонопольного комітету України

про: визнання рішення недійсним.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Коротун О.М. - за довіреністю від 26.12.2016 № 261216;

відповідача: Кравченко О.К. - за довіреністю від 09.11.2016 № 300-122/02-79.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до антимонопольного комітету України про визнання рішення недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення антимонопольного комітету України від 23.08.2016 № 384-р підлягає визнанню судом недійсним, оскільки суперечить положенням ст.ст. 2, 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 560 Цивільного кодексу України, ст. 346 Господарського кодексу України в частині порядку доступу до банківської таємниці, а також положенням ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/20170/16.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю з огляду на те, що положеннями Закону України "Про антимонопольний комітет України", визначено право державного уповноваженого Комітету при проведенні перевірки та в інших випадках вимагати від суб'єктів господарювання інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю. Крім того, дія Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на дані правовідносини не поширюється.

В судовому засіданні 16.01.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Антимонопольним комітетом України (далі - Комітет/позивач) розглядається справа № 20-26.13/273/14 про порушення, зокрема, товариством з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ" законодавства про захист економічної конкуренції.

Під час розгляду вказаної справи встановлено, що 09.01.2014 товариство з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ" отримав банківську гарантію № 128Г-1 в публічному акціонерному товаристві "ЄВРОГАЗБАНК" (далі - відповідач).

У зв'язку з даною обставиною відповідачем, відповідно до ст.ст. 7, 16, 22 та 221 Закону України "Про антимонопольний комітет України" направлена на адресу позивача вимога голови Комітету від 08.02.2016 № 20-26.13/01-1166 (далі - Вимога), в якій було запропоновано у 10 денний строк з дня отримання Вимоги надати Комітету інформацію та копії документів, що стосуються отримання товариством з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ" банківської гарантії № 128Г-1.

Також даною Вимогою повідомлено позивача про те, що у разі неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі або подання недостовірної інформації є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягне за собою відповідальність, встановлену ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Проте позивач, листом від 16.02.2016 № 335 відмовив Комітету в наданні інформації на Вимогу, оскільки запитувані копії документів є інформацією, що становить банківську таємницю.

Рішенням антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 23.08.2016 № 384-р (далі - Рішення) визнано, що:

- публічне акціонерне товариство "ЄВРОГАЗБАНК" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації антимонопольному комітету України на вимогу голови антимонопольного комітету України від 08.02.2016 № 20-26.13/01-1166 у встановлений ним строк.

За вказане порушення накладено на публічне акціонерне товариство "ЄВРОГАЗБАНК" штраф у розмірі 82.600 грн.

Спір між сторонами судового процесу, як стверджує позивач, виник в результаті того, що Рішення антимонопольного комітету України підлягає визнанню судом недійсним, оскільки суперечить положенням ст.ст. 2, 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 560 Цивільного кодексу України, ст. 346 Господарського кодексу України в частині порядку доступу до банківської таємниці, а також положенням ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Рішення відповідача отримано позивачем 07.09.2016 за вхідним номером 2742, про що свідчить відмітка на супровідному листі відповідача від 02.09.2016 № 20-26.13/06-9264, яким надіслано Рішення.

Даний позов поданий до суду 03.11.2016, тобто без пропуску строку двомісячного строку на оскарження Рішення Комітету.

Положеннями статті 9 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", зокрема, визначено, що Голова Антимонопольного комітету України має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", державний уповноважений Антимонопольного комітету України, зокрема, має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Приписами ст.ст. 22, 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Враховуючи те, що Вимога отримана позивачем 11.02.2016, останній день надання відповіді на Вимогу та необхідних документів - 22.02.2016.

Однак, судом встановлено, що позивач, відмовив Комітету в наданні інформації на Вимогу, оскільки запитувані копії документів є інформацією, що становить банківську таємницю, що викладено у листі від 16.02.2016 № 335.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Комітет має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання інформацію, в тому в числі з обмеженим доступом та банківську таємницю.

Позивач, з 18.11.2014 знаходиться в стадії ліквідації, яка здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2015 № 197 продовжено строки здійснення процедури ліквідації до 17.11.2017.

Положеннями ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Проте, Верховний Суд України у постанові від 24.12.2013 № 922/770/13-г зазначив, що Закон України "Про захист економічної конкуренції"", на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Названий закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування.

Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Правовий аналіз положень Закону України "Про систему вкладів гарантування вкладів фізичних осіб", на який посилається відповідач як на підставу відмови у позові, не свідчить про можливість звільнення неплатоспроможних банків від відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2016 № 910/22793/15.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем вчинене порушення, передбачене Законом України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання прямо передбаченої Законом України "Про Антимонопольний комітет України" інформації та документів на Вимогу Комітету у встановлений строк. В свою чергу, твердження позивача про те, що Рішення Комітету суперечить положенням ст.ст. 2, 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 560 Цивільного кодексу України, ст. 346 Господарського кодексу України та Закону України "Про систему вкладів гарантування вкладів фізичних осіб" не відповідають вимогам Закону та не можуть бути підставою для визнання Рішення недійсним.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 січня 2017 року

Суддя С.В. Балац