КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа№ 910/16479/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Жук Г.А.

Андрієнка В.В.

Від позивача - Уманський С.О. (довір.№д-20 від 10.01.2017);

Від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний Науково - дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016р.

у справі № 910/16479/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Державного підприємства "Український державний Науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя

до Державного підприємства "Державний Науково - дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві"

про стягнення 89 944, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016р. у справі №910/16479/16 позовні вимоги Державного підприємства Український державний Науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя до Державного підприємства "Державний Науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" про стягнення 89 944, 26 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Державний Науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" на користь Державного підприємства Український державний Науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя основну заборгованість у сумі 62 342грн.68 коп., інфляційних втрат у сумі 21 882 грн. 28 коп., 3 % річних у сумі 927 грн. 06 коп. та судовий збір у сумі 1 304 грн. 59 коп. У решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо внесення платежів у строки, передбачені договором розстрочення, не виконав, а, отже у нього залишилась несплаченою заборгованість.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що не отримував позовної заяви з додатками, а оскільки 10.03.2015р. на підприємстві відповідача проведений обшук та здійснено виїмку документів, відповідач не має змоги без позовної заяви з додатками перевірити взаємовідносини з позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 16.01.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився відповідач.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки суд не повідомив, судова колегія, з урахуванням думки представника позивача ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

31.01.2014р., у зв'язку з наявністю у ДП "ДНДІ у будівництві" (відповідач) заборгованості зі сплати орендних та комунальних платежів за договором № 4150 від 24.12.2008 р., позивач та відповідач уклали договір про надання розстрочки погашення заборгованості по платежах за оренду нерухомого майна, що належить до державної власності і по платежах відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, відповідно до умов якого відповідач визнає наявність перед позивачем заборгованості з оплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги у сумі 62342,68грн. (п. 1 договору).

Пунктом 2 договору сторони визначили, що за період з лютого 2014 р. по грудень 2014 р. відповідач здійснює щомісячне погашення заборгованості у сумі 5 195,22 грн., а у січні 2015 р. - у сумі 5 195,26 грн., що разом складає 62 342,68 грн. (п. 2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання підприємством своїх зобов'язань (п. 6 договору).

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо внесення платежів у строки, передбачені договором розстрочення, не виконав, а, отже у нього залишилась несплаченою заборгованість у сумі 62 342,68 грн.

08.04.2016 р. позивач листом № Д-818 звернувся з вимогою до відповідача про сплату вказаної заборгованості у найкоротші терміни, відповідач листом № 41 від 13.04.2016 р. повідомив про неможливість виконання вимоги у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що він не отримував позовної заяви з додатками, 10.03.2015р. на підприємстві відповідача проведений обшук та здійснено виїмку документів тому відповідач не має змоги без позовної заяви з додатками перевірити взаємовідносини з позивачем, не можуть бути покладені в онову рішення, оскільки не спростовують висновків суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ДП "ДНДІ у будівництві" заборгованості у сумі 62 342,68 грн. підлягають задоволенню. Відповідач не надав доказів погашення заборгованості перед ДП "Діпромісто" за договором розстрочення.

Судова колегія, крім того зазначає, що відповідач мав можливість, яка надана Господарським процесуальним кодексом ознайомитись з матеріалами справи та надати докази на спростування доводів позивача.

Нормами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Умовами договору розстрочення від 31.01.2014 р. умови нарахування штрафних санкцій у вигляді пені сторонами не погоджувались, а, спеціальний закон, який передбачає стягнення пені в разі неналежного виконання зобов'язань з розстрочення цієї заборгованості - відсутній, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 21 882,28 грн. та 3 % річних у сумі 927,45 грн., нараховані на суму несплаченої заборгованості.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, судова колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 21 882,28 грн. та 3 % річних у сумі 927,45 грн., отже позов в цій частині обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016р не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний Науково - дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016р . у справі №910/16479/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16479/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Г.А. Жук

В.В. Андрієнко