ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 січня 2017 р. Справа № 902/30/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія", (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6 а)

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля". (23340, Вінницька область, Тиврівський район, с. Строїнці, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 8)

про стягнення 126507,13 грн

за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 07/17 від 23.01.2017р.;

відповідача: ОСОБА_2 - керівник СТОВ "Поділля";

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" коштів у розмірі 126537,00 грн, з яких: 110220,00 грн - основний борг, 8713,05 грн - пеня, 6692,56 грн - інфляційні втрати, 911,39 грн - 3% річних, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов договору поставки №25/ПО-2 від 13.04.2016р.

Ухвалою суду від 12.01.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/30/17 та призначено її до розгляду на 24.01.2017р.

В судовому засіданні 24.01.2017р. представником позивача подано заяву № 11 від 23.01.2017р. про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 126507,13 грн, з яких: 110220,00 грн основного боргу, 8686,06 грн пені, 6692,56 грн інфляційних втрат та 908,51 грн 3% річних. Вказана заява мотивована допущеними помилками під час здійснення обрахунків пені та річних.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, які можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Пунктом 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відповідно до частини 3 статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Оскільки заява № 11 від 23.01.2017р. прийнята господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 126507,13 грн.

В судовому засіданні від 24.01.2017р. представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги. Довідкою № 10 від 23.01.2017р. позивач повідомив, що станом на 23.01.2017р. сума основного боргу відповідача перед позивачем по договору поставки №25/ПО-2 від 13.04.2016р. складає 110220,00 грн.

Представник відповідача визнав повністю зменшену суму позовних вимог.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" (за договором -продавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля" (за договором - покупець) укладено договір №25/ПО-2, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у встановлений строк товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.2. договору, предметом постачання по договору є мікродобрива (надалі-товар), кількість, асортимент, ціна та вартість яких передбачаються в специфікації до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 5.1. договору, товар постачається продавцем на умовах: склад покупця, адреса якого повідомляється покупцем в окремому порядку. Поставка товару здійснюється в такі терміни: за домовленістю сторін.

В п. 6.1. договору, сторони погодили, що ціна за одиницю товару, що постачається за даним договором, вказується в специфікації до цього договору, ціна товару та загальна його вартість встановлюються у гривні, а також сторони визначають еквівалент ціни товару в Євро.

Згідно п. 6.3. договору, загальна вартість товару на день укладення цього договору складає 145490,40 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 6.4. договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю 100% від вартості товару, вказаної в накладних на товар, з урахуванням коригування (дооцінки), що проводиться продавцем на підставі п. 6.2. цього договору, не пізніше 01.10.2016р.

Згідно п. 9.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків по цьому договору.

В додатку № 1 до договору (специфікація № 1 від 13.04.2016р.) сторони визначили найменування товару: мікродобрива "СолюВ", кількість: 1320 літрів та вартість: 145490,40 грн з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору № 25/ПО-2 від 13.04.2016р. позивачем поставлено відповідачу 26.04.2016р. товар, обумовлений договором на суму 145490,40 грн, що підтверджується видатковою накладною № 25/ПО-4 від 26.04.2016р.

В порушення умов п. 6.4. договору, відповідач не виконав зобов'язання щодо розрахунку за отриманий товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за договором поставки у розмірі 145490,40 грн.

29.11.2016р. відповідач повернув позивачу частину товару, а саме: 320 літрів мікродобрива "СолюВ" на суму 35270,40 грн, що підтверджується накладною на повернення товару №6 від 29.11.2016р., проте залишок заборгованості залишився не сплачений відповідачем.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді у відповідача існує заборгованість за договором поставки № 25/ПО-2 від 13.04.2016р. у розмірі 110220,00 грн.

Наведене також стверджується обопільно підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків за договором № 25/ПО-2 від 13.04.2016р. станом на 18.01.2017р.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору № 25/ПО-2 від 13.04.2016р. між ними виникли зобов'язання, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується борг за поставлений товар по договору №25/ПО-2 від 13.04.2016р. на суму 110220,00 грн, крім того вказаний борг не заперечується присутнім в судовому засіданні представником відповідача.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 110220,00 грн, за поставлений товар на підставі договору №25/ПО-2 від 13.04.2016р. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її у вказаному розмірі.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 8686,06 грн пені, нарахованої за період з 02.10.2016р. по 22.12.2016р., 6692,56 грн інфляційних втрат, нарахованих за жовтень-листопад 2016 року та 908,51 грн 3% річних, нарахованих за період з 02.10.2016р. по 22.12.2016р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 10.2 договору, в разі несвоєчасного чи не повного розрахунку за поставлений товар, покупець зобов'язується сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день прострочки від вартості неоплаченого товару за весь період прострочення.

Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не здійснив в повному обсязі оплату товару отриманого відповідно до договору поставки № 25/ПО-2 від 13.04.2016р., у встановлений термін згідно п. 6.4 договору, то він відповідно з вимогами чинного законодавства є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку пені та 3% річних, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 8686,06 грн пені та 908,51 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

При перевірці правильності нарахування позивачем інфляційних нарахувань, згідно визначених в розрахунку періодів, судом встановлено, що позивачем не вірно здійснено розрахунок.

При здійсненні судом перерахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів програми "ЛІГА.ЗАКОН" згідно визначених позивачем періодів, загальна сума інфляційних втрат складає 6765,89 грн.

Однак позивачем заявлено до стягнення 6692,56 грн інфляційних втрат, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в сумі заявленій позивачем.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача.

24.01.2017р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля", (23340, Вінницька область, Тиврівський район, с.Строїнці, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія", (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6 а) 110220,00 грн основного боргу, 8686,06 грн пені, 6692,56 грн інфляційних втрат, 908,51 грн 3 % річних та 1897,61 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 січня 2017 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи