КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. справа№ 910/9390/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Качуровський В.В.

відповідача - Мазур О.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" та Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.07.2016 р.

у справі № 910/9390/16 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Фонду державного майна України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С"

про розірвання договору, виселення та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Фонд державного майна України звернувся з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" про розірвання договору оренди № 125 від 31.03.2015 р.; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" повернути Фонду державного майна України нерухоме майно, що належить до державної власності - нежитлове приміщення загальною площею 992,7 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5-А; стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 262 774,47 грн, 86 238,87 грн - пені та 22 945,28 грн - штрафу; стягнення з відповідача на користь Фонду державного майна України заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 477 115,04 грн, 152 336,93 грн - пені та 35 195,26 грн - штрафу;

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.07.2016 р. у справі № 910/9390/16 позовні вимоги Фонду державного майна України, з урахуванням заяви про їх збільшення від 26.07.2016 р., задоволено частково, а саме:

- розірвано договір оренди № 125 від 31.03.2015 р., укладений між Фондом державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С";

- зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" повернути Фонду державного майна України нерухоме майно, що належить до державної власності - нежитлове приміщення загальною площею 992,7 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5-А;

- стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 262774,47 грн, 70849,25 грн - пені та 22945,28 грн - штрафу;

- стягнуто з відповідача на користь Фонду державного майна України заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 108147,62 грн, 16802,06 грн - пені та 10814,76 грн - штрафу;

- в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" та Фонд державного майна України звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач посилається на відсутність правових підстав для розірвання договору оренди № 125 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 31.03.2015 р., оскільки матеріали справи не містять відмови позивача від цього договору, також позивач не вимагав повернення орендованого нерухомого майна.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що ним було враховано при підготовці позовної заяви часткову сплату відповідачем заборгованості за укладеним договором оренди, а тому місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача вказаної заборгованості за період з 31.03.2015 р. по 17.11.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" та Фонду державного майна України прийнято та об`єднано в одне провадження, а також призначено до розгляду на 13.10.2016 р.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" 08.09.2016 р. надійшла касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 р., якою первісно подано апеляційну скаргу відповідача було повернуто без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 р. було зупинено апеляційне провадження у справі № 910/9390/16 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 р. про повернення без розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 р. було поновлено апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 20.12.2016 р.

20.12.2016 р. через відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.

У судовому засіданні 20.12.2016 р. було оголошено перерву до 12.01.2017 р.

12.01.2017 р. через відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" надійшло клопотання про залучення Державної казначейської служби України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилається на те, що звертаючись з позовом Фонд державного майна України просить стягнути грошові кошти в тому числі і в доход державного бюджету.

Оскільки відповідачем не доведено, яким саме чином прийняте рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Державної казначейської служби України, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, як необґрунтованого.

Стосовно клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Обґрунтовуючи підстави для призначення судової економічної експертизи, відповідач посилається на те, що для встановлення суми заборгованості за укладеним договору, а також суми штрафу та пені необхідні спеціальні знання.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, дослідивши питання, які були поставлені судовому експерту для роз'яснення, колегія суддів дійшла висновку про те, що з'ясувати ці питання можливо під час розгляду справи по суті, оскільки не потребують спеціальних знань.

У судовому засіданні 12.01.2017 р. було оголошено перерву до 17.01.2017 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

31.03.2015 р. між Фондом державного майна України (далі -орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" (далі - орендар) було укладено договір оренди № 125 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 992,7 кв. м, (реєстровий номер 00032945.3.АААДКЕ203), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5-А (далі - майно), обліковується на балансі Фонду державного майна України, (далі - балансоутримувач) та належить до сфери управління Фонду державного майна України. Вартість майна визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.09.2014 р. становить за незалежною оцінкою 3 063 700,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення станції технічного обслуговування.

Як передбачено п. 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця (п. 2.4 договору).

31.03.2015 р. між сторонами було підписано акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5-А.

У відповідності до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2015 року - 59 579,03 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди - лютий 2015 року на індекс інфляції за березень 2015 року з врахуванням фактичної кількості діб оренди у березні 2015 року.

Згідно із п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 10 числа наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України та Бюджетного кодексу України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (5.3 договору).

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, та діє з 31.03.2015 р. по 28.02.2018 р. включно (п. 10.1 договору).

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, зобов'язання за укладеним договором оренди № 125 від 31.03.2015 р. виконував не належним чином, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість перед Державним бюджетом України та Фондом державного майна України. Крім того, у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачем орендних платежів, а також порушенням обов'язку щодо страхування нерухомого майна, позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафу, пені, розірвання договору та виселення відповідача з нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п. 5.3 укладеного договору відповідач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення викладені у ст. 193 Господарського кодексу України.

Встановлено, що Фонд державного майна України вже звертався до Господарського суду міста Києва із позовними заявами до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. у справі № 910/19732/15 було стягнуто на користь Фонду державного майна України 90 427,91 грн заборгованості за період з 31.03.2015 р. по 10.09.2015 р.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі № 910/30632/15, яке змінене постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 р., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" на користь Фонду держаного майна України 114 992,40 грн заборгованості зі сплати орендної плати за період з 11.09.2015 р. по 17.11.2015 р.

Таким чином, враховуючи викладене, у справах № 910/19732/15 та № 910/30632/15 з відповідача вже було стягнуто заборгованість перед Фондом державного майна України з орендної плати за загальний період з 31.03.2015 р. по 17.11.2015 р.

Оскільки у даній справі позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати перед Фондом державного майна України за період з березня 2015 року по червень 2016 року, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки заборгованість по листопад 2015 року з відповідача вже було стягнуто за рішеннями суду, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Крім того, за період з 08.12.2015 р. по 04.07.2016 р. відповідачем було частково здійснено оплату орендних платежів за укладеним договором на загальну суму 278 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 63, № 67, № 9, № 26, № 32, № 35, № 52, № 54, № 59, № 72, № 75, № 81.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з Фонду державного майна України заборгованості підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача 108 147,62 грн за період з грудня 2015 року по червень 2016 року, в той час, як позовна вимога про стягнення відповідача 262 774,47 грн заборгованості зі сплати орендної плати перед Державним бюджетом України за період з березня 2015 року по червень 2016 року є обгрнтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України 86 238,87 грн пені та 22 945,28 грн штрафу, на користь Фонду державного майна України - 152 336,93 грн пені та 35 195,26 грн штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.8 договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача в доход Державного бюджету України 70 849,25 грн пені та 22 945,28 грн штрафу, на користь Фонду державного майна - 16 802,06 грн пені та 10 814,76 грн штрафу.

Стосовно вимоги позивача про розірвання договору оренди № 125 від 31.03.2015 р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" договір може бути розірвано достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду у разі порушення однією із сторін умов цього договору.

Так, факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди в частині повної та своєчасної сплати орендної плати підтверджується доводами, викладеними вище, а також тим, що позивач неодноразово звертався до відповідача в судовому порядку про стягнення простроченої заборгованості.

Таким чином, не виконавши своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати за користування орендованим майном, відповідач істотно порушив умови договору оренди, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору оренди, а саме, отримання грошових коштів за користування відповідачем нерухомим майном.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі, зокрема, розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про розірвання договору оренди № 125 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 31.03.2015 р. та зобов'язання відповідача повернути позивачу нерухоме майно, що належить до державної власності - нежитлове приміщення загальною площею 992,7 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5-А, також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.07.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" та Фонду державного майна України задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКОРТ-ВІНН'С" та Фонду державного майна України залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 26.07.2016 р. у справі № 910/9390/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/9390/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко