УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24.01.2017Справа № 910/1012/17

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Руджен"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Київська міська державна адміністрація

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Стрельченко О.В., Київський міський нотаріальний округ

про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про витребування нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява б/н від 30.12.2016 (вх. № 1012/17 від 20.01.2017) і додані до неї документи повертаються позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Частиною 3 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Позовну заяву б/н від 30.12.2016 від імені Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" підписано "Представником позивача за довіреністю б/н від 12.04.2016 р." ОСОБА_2

Проте, до наведеної позовної заяви в якості додатку № 21 додано копію довіреності б/н від 12.04.2016 (на одному аркуші з двох сторін), яка належним чином не засвідчена. Так, вказана довіреність фактично подана у вигляді ксерокопії та не містить проставленої на ній (з двох сторін аркушу, на якому розміщено копію цієї довіреності) відмітки про засвідчення копії документа, визначеної приписами пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації".

При цьому суд відзначає, що не є доказом засвідчення належним чином копії довіреності б/н від 12.04.2016 напис "З оригіналом згідно" на пакеті прошитих представником позивача документів (серед яких і копія довіреності б/н від 12.04.2016), оскільки даний напис фактично зроблено без зазначення назви та кількості аркушів документів, які прошиті та засвідчені представником позивача, а таке, в свою чергу, жодним чином не доводить відповідність оригіналу саме певних документів на відповідній кількості аркушів, а рівно, не доводить відповідність оригіналу копії довіреності б/н від 12.04.2016.

Оскільки копія довіреності б/н від 12.04.2016 належним чином не засвідчена, у суду відсутні підстави вважати її у якості доказу виконання позивачем приписів ч. 3 ст. 57 ГПК України.

Виходячи із зазначеного, суд не може дійти однозначного висновку, що позовна заява б/н від 30.12.2016 підписана особою, яка має право її підписувати, що, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Позовна заява б/н від 30.12.2016 подана до Господарського суду міста Києва 20.01.2017, що підтверджується реєстраційним штампом відділу діловодства суду за № 1012/17 від 20.01.2017.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви б/н від 30.12.2016 позивач звернувся до суду з такими вимогами:

- скасувати запис державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 № 17481181 щодо реєстрації права власності ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на нерухоме майно загальною площею 177,2 кв.м по просп. Г.Гонгадзе, 3-Б;

- витребувати від ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на користь територіальної громади міста Києва нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Київ, просп. Г.Гонгадзе, 3-Б, загальною площею 60,3 кв.м.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом 01.01.2017 встановлено у розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (із змінами, внесеними Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У якості доказу на підтвердження сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви б/н від 30.12.2016 з вищенаведеними вимогами про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витребування нежитлових приміщень, позивач подав платіжне доручення № 56 від 18.01.2017 на суму 3200,00 грн.

Проте, платіжне доручення № 56 від 18.01.2017 не може бути прийняте судом у якості належного доказу на підтвердження сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви з вимогами про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про витребування нежитлових приміщень, так як фактично остання наведена вимога (про витребування нежитлових приміщень) оплачена позивачем судовим збором виходячи зі ставки останнього за подання позовної заяви немайнового характеру, тоді як судовий збір з позовної заяви про витребування майна повинен визначатись з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п.п 2.2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", де зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Отже, при зверненні з даним позовом до суду позивач повинен був сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру (про скасування запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно) у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00 грн.) та за вимогу майнового характеру (про витребування нежитлових приміщень) - 1,5 відсотка ціни позову, але не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тоді як фактично відповідно до платіжного доручення № 56 від 18.01.2017 позивач сплатив судовий збір лише у розмірі 3200,00 грн.

При цьому, як свідчить зміст позовної заяви б/н від 30.12.2016, позивач не вказав вартість спірних нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, просп. Г.Гонгадзе, 3-Б, загальною площею 60,3 кв.м, яке підлягають витребуванню від ТОВ "Будівельна компанія "Руджен" на користь територіальної громади міста Києва, з урахуванням якої (вартості) і повинен був визначати розмір судового збору за відповідну вимогу майнового характеру.

За вказаних обставин, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, а тому дана позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, позовна заява б/н від 30.12.2016 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Разом з тим, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ч. 3 ст. 63 ГПК України).

Крім того, при можливому повторному зверненні до господарського суду з відповідною позовною заявою слід також врахувати наступне.

Подання позову до господарського суду, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам ст. 54 ГПК України. Вказана стаття не зумовлює можливості для позивача самостійно визначати третіх осіб та залучати їх до участі у справі безпосередньо при оформленні позовної заяви.

Водночас, приписами ч.ч. 1-3 ст. 27 ГПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Керуючись п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В. Гумега