донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.02.2017 справа № 905/3471/16 Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від28.12.2016р.
по справі№ 905/3471/16 (суддя Матюхін В. І.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область
простягнення 32 465, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область (далі «Відповідач») суми штрафу, за неправильно зазначену масу вантажу в залізничній накладній, у розмірі 32 465,00 грн.

Водночас, у суді першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу до однієї провізної плати (6 493,00 грн).

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/3471/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» задоволено в повному обсязі. У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ () в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро () суму штрафу в розмірі 32 465,00 грн та суму судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що відповідачем було порушено норми Статуту залізниць України (далі «Статут») щодо правильності заповнення залізничної накладної.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/3471/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, зменшивши розмір штрафу до однієї провізної плати 6 493,00 грн.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача 01.02.2017 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу та в судовому засіданні звернувся до суду з проханням відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область, рішення господарського суду Донецької області від 28.12.2016 року залишити без змін.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просить суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.12.2016 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, зменшивши розмір штрафу до однієї провізної плати.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У жовтні 2016р. відповідно до накладної № 51646321, зі станції Цукуріха Донецької залізниці відповідачем здійснено відправлення вагону № 64259146 до станції Енергодар Придніпровської залізниці.

При прибутті спірного вагону на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було здійснено контрольну перевірку маси вантажу, після проведення якої, було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу.

При контрольному переважуванні було виявлено, що, відповідно до накладної № 51646321 у вагоні № 64259146 вказана маса вантажу складає 68 000 кг., тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає 66 400 кг., що на 1 600 кг. більше ніж вказано у накладній.

За результатами переважування було складено комерційний акт РА № 015102/933 від 18.10.2016р..

На підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем на відповідача нарахований штраф у сумі 32 465,00 грн: (6 493,00 х 5).

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч. 3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України (далі «Статут»), накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1, розділом 4 "Правил оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі - Правила № 863/5084 від 24.11.2000 ), а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 "Правила приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000. за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 "Правила оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 р. за № 863/5084, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Згідно п. 28 "Правила приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), а у даному випадку вагон №№68750835 - є напіввагоном, приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Пунктом 22 "Правила видачі вантажів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 4 Правил складання актів „У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Статтею 24 Статуту передбачено, що вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п. 5.5, розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем невірно вказані відомості у накладній, у звязку з чим, відповідно до вимог ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

За таких обставин колегія апеляційного господарського суду вважає висновок місцевого суду обґрунтованим щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Втім, апеляційний суд не може погодитись з відмовою суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми штрафу.

Відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач не довів винятковість випадку;

- зменшувати у виняткових випадках розмір штрафу є правом, в не обовязком суду;

- розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у суду не має;

- ст.122 Статуту не повязує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажоодержувача;

Проте:

- статут, як акт Кабінету Міністрів України, є складовою частиною інших норм цивільного та господарського законодавства. Відтак не має по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів привілейованого статусу;

- про «…винятковість випадку…» йдеться лише у нормі процесуального права, яка також не має привілейованого статусу у порівнянні з нормами матеріального права. До того ж п. 3 статті 83 ГПК України не містить приписів, що наявність чи відсутність винятковості має доводити відповідач.

Відтак, висновок місцевого суду про неможливість зменшення суми штрафу, визначеного ст.ст. 118, 122 Статут на думку апеляційного суду є помилковим.

Таким чином, зважаючи на те, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (іншого позивачем суду не доведено), враховуючи приписи ст. 551 ЦК України, ч. 2, ст. 233 ГК України та п. 3, ст. 83 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу за зазначене порушення на 50% та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у сумі 16 232,50 грн.

Що стосується інших заперечень скаржника, викладених в апеляційній скарзі, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання як позову, так і апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.12.2016р. у справі № 905/3471/16 змінити в частині суми, стягнутого штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Викласти перший та другий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції :

«…Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика № 105», м. Селидове, Донецька область () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ () суму штрафу в розмірі 16 232,50 грн. та суму судового збору в розмірі 1 378,00 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовити…».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити Господарському суду Донецької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Н. В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників:

2 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.