ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 926/4157/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД, м. Чернівці б/н від 29.12.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/73/17 від 10.01.2017)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016

у справі № 926/4157/16 (суддя Гушилик С.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД, м. Чернівці

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Імпульс, м. Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство Чернівціводоканал, м. Чернівці

про зобов'язання укласти договір про надання послуг з перекачування стічних вод

за участю представників сторін:

від позивача: не зявилися

від відповідача: ОСОБА_3 представник згідно довіреності № 15 від 23.01.2017р.

від третьої особи: не зявилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016р. у справі №926/4157/16 (суддя Гушилик С.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю позовних вимог, в тому числі враховуючи і те, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту порушеного права та не може бути застосований у спірних правовідносинах.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н від 29.12.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/73/17 від 10.01.2017р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016р. та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, тим, що запропонований позивачем проект договору містить всі істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг, що передбачені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, зазначає, що розмір вартості послуги за договором розрахований ТДВ ЧВТКФ «Акцент ЛТД» з урахуванням розміру амортизаційних відрахувань, вартості витрат на електроенергію, послуг по поточному ремонту, оплати праці, яка покриває лише собівартість послуги, що підтверджується кошторисом на утримання каналізаційної насосної станції по перекачці стічних вод.

Разом з тим, скаржник покликається на ч. 7 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

Відповідач Приватне акціонерне товариство Імпульс у відзиві № 14 від 20.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/535/17 від 24.01.2017р.) заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що вимоги як апеляційної скарги так і позовної заяви ТДВ ЧВТКФ «Акцент ЛТД» є передчасними, безпідставними, необгрунтованими, такими, що не відповідають вимогам закону, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому на думку Відповідача, не можуть бути задоволені судом.

Відтак, Відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, рішення господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016р. залишити без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД б/н від 29.12.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/73/17 від 10.01.2017р.) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016 у справі № 926/4157/16 до свого провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.01.2017р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

19.01.2017р. в канцелярію Львівського апеляційного господарського суду від представника Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД поступило клопотання б/н від 16.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/412/17 від 19.01.2017 р.), в якому Позивач просить провести судове засідання 24.01.2017р. у справі №926/4157/16 в режимі відеоконференції, а забезпечення проведення такого долучити господарському суду Чернівецької області, що знаходиться за адресою: 58000, м. Чернівці, вул. Кобилянської, 14.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2017р. у задоволенні клопотання представника Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД б/н від 16.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/412/17 від 19.01.2017 р.) про участь у судовому засіданні 24.01.2017р. о 14 год. 20 хв. в режимі відеоконференції відмовлено.

В судове засідання 24.01.2017р. зявився представник Відповідача.

Позивач та Третя особа явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 100, 102).

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. участь представників сторін в судове засідання обовязковою не визнано.

З огляду на те, що Позивач та Третя особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, станом на 24.01.2017р. додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

В судовому засіданні 24.01.2017р. представник Відповідача пояснив, що вважає рішення місцевого господарського суду законним.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника Відповідача у судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

01.01.2004 року ЧВТКФ Акцент ЛТД в особі генерального директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту (Виконавець) та ПАТ Імпульс в особі генерального директора ОСОБА_5, що діє на підставі статуту (Споживач) укладено договір № 17 про надання послуг та відшкодування витрат з водопостачання, водовідведення та перекачки стічних вод (надалі Договір) (а.с. 20).

Згідно п. 1 Договору виконавець зобовязується надати споживачеві послуги з водопостачання, водовідведення та перекачки стічних вод, а споживач зобовязується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами та відшкодовувати витрати по утриманню і експлуатації інженерно-технічних споруд, якими останній користується, пропорційно спожитій згідно водолічильника воді.

Характеристика засобів обліку та регулювання спожитої води визначено п. 4 Договору.

Пунктом 5 Договору передбачено, що виконавець надає споживачеві послуги з дотримання таких споживчих властивостей, якісних показників і режимів: 1) централізоване холодне водопостачання здійснюється безперебійно, цілодобово, з врахуванням режиму водопостачання ДКП Чернівціводоканал; 2) водовідведення безперебійне, цілодобове; 3) перекачування стічних вод безперебійне, цілодобове.

Облік кількості спожитої води та водовідведення, перекачування стічних вод здійснюється за показниками водолічильника, вказаного в п.4 договору, та по кількості спожитої води за показаннями водолічильника, встановленого за адресою м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8 (п. 6, 7 Договору).

Споживач сплачує виконавцеві за перекачування стічних вод 2.50 грн. за один метр кубічний, включаючи ПДВ, за водопостачання та водовідведення за тарифами встановленими державою в особі ДКП Чернівціводоканал (п.8 Договору).

Договір діє протягом року (п. 11 Договору). Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, він продовжується на наступний рік (п. 12 Договору).

Враховуючи вищевикладене, зазначений договір вважається чинним.

Відповідно до Акту розмежування балансової приналежності водопровідно-каналізаційних мереж від 14.09.2016 року (а.с. 17-18) встановлено, що границею розмежування балансової приналежності каналізаційної мережі є каналізаційний колодязь, який розташований на території позивача.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2011р. (а.с. 15) та Витягу про державну реєстрацію прав від 05.12.2011р. (а.с. 16), ТДВ ЧВТКФ Акцент ЛТД є власником каналізаційної насосної станції літ. ЕЕ за адресою: м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 04.11.2011 року.

Враховуючи технічні умови №03/270 від 14.07.2010 року на підключення водопроводу та водовідведення у міську мережу каналізації, ПАТ Імпульс надано дозвіл на підключення торгово-офісного центру до міських мереж водопроводу та каналізації за умовами погодження відведення стоків в каналізаційну мережу позивача. При цьому, перекачування стічних вод є складовою частиною вироблення житлово-комунальних послуг, а результат такої господарської діяльності спрямований на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні водовідведенням. У звязку з цим, ТДВ ЧВТКФ Акцент ЛТД являється виробником житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Враховуючи те, що ПАТ Імпульс не виконує умови договору в частині оплати наданих послуг, а вартість перекачування стічних вод, вказана в п.8 договору №17, не відповідає вартості фактичних прямих витрат ТДВ ЧВТКФ Акцент ЛТД, у звязку з чим відповідачу було запропоновано узгодити та підписати договір від 01.09.2016 року.

22.09.2016 року ТДВ ЧВТКФ Акцент ЛТД направило ПАТ Імпульс проект договору від 01.09.2016 року про надання послуг з перекачування стічних вод, які надходять з будівель належних споживачу, за адресою м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8-Б, через власну КНС позивача, за адресою м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8 (а.с. 13).

Листом №76 від 15.11.2016 року ПАТ Імпульс, не погодившись з деякими пунктами договору від 01.09.2016 року, зазначило про ряд дій, які б могли врегулювати відносини між сторонами і сприяли б підписанню договору. Також ПАТ Імпульс у листі не заперечувало, а навпаки зазначило, що враховуючи економічну ситуацію укласти новий договір є доцільним. Однак, просило детально обґрунтувати вартість утримання і кошторис КНС та запропонувало створити тристоронню комісію для всебічного та обєктивного вирішення всіх наявних проблемних питань.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодних доказів вжиття заходів для врегулювання розбіжностей, які виникли між сторонами щодо підписання договору від 01.09.2016 року. У звязку з чим, сторонами не врегульовано і не підписано умови договору від 01.09.2016 року.

24.11.2016р. Товариство з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД звернулося до господарського суду Чернівецької області із позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства Імпульс про зобовязання укласти договір про надання послуг з перекачування стічних вод, які поступають з належних відповідачу будівель за адресою м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8-Б, через власну каналізаційну насосну станцію позивача, як виконавця, за адресою: м. Чернівці, вул. Коростишевська, 8, та вважати укладеним з 01.09.2016 року договір про надання послуг з перекачування стічних вод на умовах, вказаних у додатку до позовної заяви.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 179 ГК України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограммами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Перевіряючи підставність звернення Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма «Акцент ЛТД» до суду із позовом про зобовязання укласти договір про надання послуг з перекачування стічних вод та беручи до уваги положення ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, колегія суддів звертає увагу на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма «Акцент ЛТД» просить суд зобовязати відповідача укласти договір про надання послуг з перекачування стічних вод та просить вважати його укладеним з 01.09.2016 року, однак не надає тієї редакції договору, яка повинна, на його думку, бути затверджена рішенням суду. Зазначення в позові, що договір міститься в додатку 1 до позовної заяви в даному випадку не може вважатись запропонованою редакцією договору, оскільки налічує 27 аркушів, в яких містяться різні документи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначеного такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання субєкта господарювання до укладення відповідних договорів).

Більше того, слід звернути увагу на те, що договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст. 203 Цивільного кодексу України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідача від укладення такого договору є формою реалізації ними своїх прав.

Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 179 ГК України, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, а не про зобовязання відповідача укласти такий договір.

Відтак, з огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання укласти договір, не передбачений ст.16 ЦК України та не відповідає змісту порушеного права, а тому не може бути застосований у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що скаржник покликається на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг та щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та оцінивши зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту порушеного права та не може бути застосований у спірних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст.84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із встіпної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

Однак, в прохальній частині позовної заяви не було зазначено на яких умовах позивач має на меті зобовязати відповідача укласти договір.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 187 ГК України слід звернути увагу на те, що днем укладення відповідного господарського договору вважається день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо передоговірного спору, якщо рішенням суду не визначено інше. А тому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача вважати договір укладеним з 01.09.2016 року (на минуле) суперечить чинному законодавству.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх недоведеністю та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма Акцент ЛТД, м. Чернівці б/н від 29.12.2016 (вх. № апеляційного суду 01-05/73/17 від 10.01.2017) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 22.12.2016р. у справі №926/4157/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26.01.2017р.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Судді В.М. Гриців

ОСОБА_1