ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Справа № 915/1206/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представник позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_2 - підприємець, ОСОБА_3 - договір про надання правової допомоги №1/12-2016 від 01.12.2016 (у судовому засіданні 25.01.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Компанії "АНІМАККОРД ЛТД" (ANIMACCORD LTD) (Республіка Кіпр, 1095, м. Нікосія, Ніку Георгію, буд.6, корп. С, 7 поверх, оф.703; адреса для листування представника за довіреністю Рябець О.М.: 65058, м. Одеса, пр. Шевченко, 17-а, оф.15),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2),

про: стягнення суми компенсації за порушення авторських прав в розмірі 43500,00 грн., -

в с т а н о в и в:

Компанія «АНІМАККОРД ЛТД» (ANIMACCORD LTD) (надалі - позивач) звернулась до господарського суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 43500,00 грн. компенсації за порушення авторського права.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в магазині «Букварь», розташованому за адресою: м.Миколаїв, пр.Леніна, 166 (Дім вчителя), в якому відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, представниками позивача зафіксовано два окремих випадки незаконного розповсюдження контрафактних товарів: за товарним чеком від 30.01.2015 на загальну суму 16,00 грн. та товарним чеком від 30.01.2015 на загальну суму 14,50 грн., згідно яких продано три різних види товарів, на яких розміщено частини аудіовізуального твору, а саме: зображення персонажів «Маша» та «Медведь», мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь», виключні авторські права на який належать компанії «АНІМАККОРД ЛТД», без надання згоди останнім на розповсюдження товарів із зображенням персонажів указаного мультиплікаційного серіалу.

Відповідач надав відзив, яким позов заперечив, посилаючись на наступне:

- позивачем незаконно було проведено зйомку під час встановлення факту порушення відповідачем його прав, оскільки, всупереч ст.32 Конституції України та ст.307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Таким чином, записи на компакт диску прихованої відеозйомки не можуть бути використані судом у якості доказу, оскільки процес відеозйомки суттєво порушує певні особисті немайнові права фізичної особи щодо якої здійснювалась така відеозйомка. Доказів на надання згоди фізичною особою, що зображена на відеозаписі, не надано;

- відеозапис може бути використаний як доказ лише тоді, коли є достовірна інформація про те, яким технічним засобом він зроблений та за умови надання суду оригіналу відеозапису. Надання позивачем копії відеозапису унеможливлює встановлення достовірності відеозапису, його безперервності та відсутності стороннього втручання, а відтак унеможливлює його використання в якості доказу;

- здійснення відповідачем продажу контрафактних товарів є лише припущенням позивача, оскільки, додані до позову фотографії вищезазначених контрафактних товарів не можуть бути визнані належними та допустимими доказами в розумінні ст.37 ГПК України, оскільки не підтверджують, що саме ці товари були придбані в магазині відповідача;

- позивачем, в порушення ст.52 Закону України "Про авторське право та суміжні права", не здійснено належного розрахунку компенсації, оскільки, розмір суми компенсації не відповідає обсягу порушення, розміру збитків або недоотриманого доходу позивача; позивач просить стягнути 30 мінімальних заробітних плат, тобто 14500,00 грн. за кожну контрольну закупку, в той час як вартість реалізованого товару становить лише 16,00 грн., 1,50 грн. та 13,00 грн.

Під час розгляду справи представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, додаткових поясненнях та запереченнях проти позову.

25.01.2017 судом оголошено про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

У судовому засіданні 26.01.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення компенсації у зв'язку з порушенням авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Авторські права захищаються законодавством України та міжнародним законодавством, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України.

Так, Законом України «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав» передбачено, що Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27.05.1973, так і до творів, що охороняються за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів (ст.2 Закону). Україна та Російська Федерація є учасницями цієї Угоди.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені у світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені у світ на її власній території. Не випущені у світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст.2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під «випуском у світ» у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом здорового сприйняття (ст.6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

У відповідності до ст.1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1886 р., до якої Україна приєдналася Законом України «Про приєднання України до Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів» (Паризького акта від 24 липня 1971 року, зміненого 2 жовтня 1979 року), країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори.

Згідно п.1 ст.2 Бернської конвенції, термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори: хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо. Твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників (п.6 ст.2 Бернської конвенції).

У відповідності до статті 5 вказаної Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо наданими цією Конвенцією.

Об'єктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Цивільним законодавством України передбачено, зокрема, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ст.440 ЦК України).

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково.

Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно до п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Майнові авторські права на зображення персонажів «Маша», «Медведь» мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь» компанія «АНІМАККОРД ЛТД» набула на підставі договору № ММ-2 від 10.12.2014 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки») (надалі - договір), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (надалі - правовласник) та компанією «АНІМАККОРД ЛТД» (надалі - набувач, позивач), відповідно до умов якого правовласник у порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право у повному обсязі на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назви анімаційних серіалів «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду (а.с. 42-49).

Додатком №1 до Договору №ММ-2 від 10.12.2014 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки» та права, які підлягають відчуженню згідно договору (а.с. 50-54).

01.01.2015 сторони склали та підписали акт передачі прав № 1, відповідно до якого правовласник згідно даного акту та на дату підписання цього акту, передав набувачу виключне право у повному обсязі на аудіовізуальні твори (серії з 14 по 26, з 30 по 47 аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь», серії з 1 по 26 аудіовізуального твору «Машині казки»), а набувач прийняв це виключне право у повному обсязі (а.с. 55-59).

За змістом ст.ст.421, 433, 435 ЦК України, ст.ст.7, 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктом авторського права, що охороняється, є результат творчої праці.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивач набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь» та його складові частини, які в силу ст.9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» охороняються як твір відповідно до цього Закону.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у січні 2015 року компанії «АНІМАККОРД ЛТД» стало відомо, що в магазині «Букварь», що знаходиться в місті Миколаєві, по пр.Леніна, 166 (Дім вчителя), в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, незаконно розповсюджуються різні товари із зображенням частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Представниками компанії «АНІМАККОРД ЛТД» зафіксовано три окремих випадки порушення авторського права та продажу відповідачем контрафактного товару різних видів, а саме: 30.01.2015 - «настольная игра Маша и Медведь» вартістю 16,00 грн. у кількості 1 шт.; 30.01.2015 - «приглашение открытка» вартістю 1,50 грн. у кількості 1 шт., «пазл-рамка «Маша и Медведь» вартістю 13,00 грн. у кількості 1 шт.

В підтвердження здійснення реалізації вказаних товарів позивачем надані суду товарні чеки від 30.01.2015 (а.с.90-91), оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні, фотокопії придбаного товару (а.с.83-85) та диском з відеозаписами придбання товару.

19.09.2016 позивач направив відповідачу лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, яким просив зняти з продажу товар, який містить об'єкти інтелектуальної власності належні компанії «АНІМАККОРД ЛТД»; надати до 10.10.2016 включно письмове пояснення щодо факту реалізації товару, який містить об'єкти інтелектуальної власності належні компанії «АНІМАККОРД ЛТД», а також інформацію та наявні документи (накладні, договори, акти приймання-передачі) відносно постачальників придбаного контрафактного товару; в добровільному порядку врегулювати наявну матеріально-правову претензію, шляхом укладення відповідної угоди (а.с. 92-94).

Відповідач надав відповідь, якою не погодився з обставинами, викладеними в листі від 19.09.2016, та повідомив, що ним не порушувалися авторські праві компанії «АНІМАККОРД ЛТД», а товарні чеки від 30.01.2015 взагалі не виписувались (а.с.97).

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 43500,00 грн. компенсації за порушення авторського права.

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що наданий позивачем відеозапис не може вважатись належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні ст.34 ГПК України, оскільки процес відеозйомки суттєво порушує певні особисті немайнові права фізичної особи, щодо якої здійснювалась така відеозйомка. При цьому, доказів надання згоди фізичною особою, що зображена на відеозаписі, суду не надано, що унеможливлює використання відеозапису в якості доказу.

В той же час, суд вважає, що доказами порушення відповідачем авторського права позивача є фіскальні чеки від 30.01.2016, які містять інформацію про особу, якою продається товар; дату здійснення операції з купівлі-продажу товару; перелік проданого товару (в назві якого міститься посилання на об'єкт авторського права - «Маша и Медведь») та його вартість, а також відтиск печатки фізичної особи-підприємця.

Той факт, що фіскальні чеки виписані не ФОП ОСОБА_2, а іншою особою, не спростовує того факту, що усі ризики, пов'язані з виконанням або невиконанням обов'язків фізичної особи-підприємця іншою особою, яка допущена підприємцем до продажу його товару, має нести фізична особа-підприємець.

У судовому засіданні 20.12.2016 позивачем були пред'явлені суду придбані у ФОП ОСОБА_2 товари.

Суд погоджується з доводами позивача, що на проданій настільній грі «Маша и Медведь», фотокопія якої є в матеріалах справи, відображено частину мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме: зображення кадрів з двадцятої серії серіалу «Маша і Мєдвєдь», яка має назву: «Усатый полосатый», а на товарі «пазл-рамка Маша и Медведь» - відображено зображення кадру з третьої серії серіалу «Маша і Мєдвєдь», яка має назву: «Подкидыш».

Твердження відповідача, що пред'явлений суду товар, імовірно, є не тим товаром, який було придбано в магазині «Букварь», судом відхиляються, оскільки відповідачем суду не доведено, що в магазині «Букварь» перебував у продажу аналогічний ліцензійний товар або товар, який має аналогічну назву.

Враховуючи викладене, доказів дотримання Закону України "Про авторське право і суміжні права" при продажу товарів «пазл-рамка «Маша и Медведь» та «настольная игра Маша и Медведь», а саме наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" персонажу "Маша", відповідачем суду не надано.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 Цивільного кодексу України).

Суд у випадках та у порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення (п.5 ч.2 ст.432 Цивільного кодексу України).

Законом України "Про авторське право та суміжні права" передбачено підстави для судового захисту порушених авторських права і (або) суміжних прав, якими є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав;

б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору;

г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;

д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;

е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу;

є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління;

ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі (ст.50 Закону).

У відповідності до цього Закону, при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 Закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій (ч.1 ст.52 Закону). Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (п. "г" ч.1 ст.52 Закону). При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний визначити розмір компенсації, ураховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача (ч.2 ст.52 Закону).

Разом з тим, суд вважає, що визначений позивачем розмір компенсації не відповідає обставинам спору.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, позивач просить за кожен із трьох випадків, якими, порушено його права, встановити компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на час звернення з позовом (1450,00 грн.), у загальній сумі 43500,00 грн.

У визначенні розміру компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення. (п.51.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності).

Приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених статтею 52 Закону. (Оглядовий лист Вищого господарського суду України №01-06/417/2012 від 04.04.2012р. Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Суд визнав, що позивачем доведено один факт триваючого порушення його авторських прав з боку відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що компенсацію належить визначити у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної плати на місяць, встановленої законодавством України станом на час вчиненого порушення, а не на час звернення позивача з позовом до суду.

Судом визнано, що порушення авторських прав компанії «АНІМАККОРД ЛТД» сталося у січні 2015 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становив 1218,00 грн. на місяць.

Таким чином, суд визнає, що компенсація за порушення відповідачем авторських прав компанії «АНІМАККОРД ЛТД» становить суму 12180,00 грн., і на цю суму слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення компенсації, а в задоволенні решти вимог - відмовити.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Викладені відповідачем заперечення не можуть бути прийняті судом як підстави відмови у позові з підстав викладених вище.

Враховуючи викладене, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані не належним чином, а отже - підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 385,84 грн.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (54028, АДРЕСА_1, банківські реквізити невідомі, код НОМЕР_1) на користь компанії "АНІМАККОРД ЛТД" (ANIMACCORD LTD) (Республіка Кіпр, 1095, м. Нікосія, Ніку Георгію, буд.6, корп. С, поверх 7, офіс 703, реєстраційний № НЕ 244451; T.I.C. 12244451M; VAT реєстраційний № CY10244451K; банківські реквізити: р/р LV77PARX001, банк: AS «Citadele banka», Republicas laukums, 2A, RIGA, LV-1010, LATVIA, SWIFT: PARXL V22) 12180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав та 385,84 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст. 85 ГПК України

та підписана суддею 27 січня 2017 року.

Суддя М.В. Мавродієва