донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.01.2017 справа №908/2179/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 без участі представника не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства «Аскон», смт. Якимівка Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від01.11.2016 р.(підписано 04.11.2016 р.)
у справі№908/2179/16 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовом до про Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя Приватного підприємства «Аскон», смт. Якимівка Запорізької області стягнення 3511,20грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Аскон» шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 3511,20грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем покладено перевірку, проведену Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області, здійснення ПП «Аскон» в період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. забору води з підземного водоносного горизонту без дозволу на спецводокористування, що є порушенням ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України, та стало підставою для розрахування збитків, заподіяних державі, розмір яких склав 3511,20 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. у справі № 908/2179/16 позов Державної екологічної інспекції у Запорізькій області задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Аскон» на користь Державної екологічної інспекції у Запорізькій області суму 3511,20 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Стягнуто з Приватного підприємства «Аскон» на користь Державної екологічної інспекції у Запорізькій області 1378,00 грн. судового збору.

В підставу прийнятого судом рішення покладено обґрунтованість заявлених вимог, доведеність факту порушення відповідачем природоохоронного (водного) законодавства.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Аскон» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. у справі № 908/2179/16 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Державній екологічній інспекції у Запорізькій області у задоволенні її позовних вимог про стягнення збитків в сумі 3511,20грн. за водокористування за відсутності спеціального дозволу повністю; стягнути з позивача Державної екологічної інспекції у Запорізькій області на користь відповідача витрати по сплаті судового збору.

Апелянт вважає рішення суду від 01.11.2016р. таким, що прийнято без застосування норм матеріального права, якими врегульовано водокористування та застосування санкцій, що і призвело до прийняття незаконного рішення.

Зазначив, що судом першої інстанції не враховані зауваження відповідача стосовно норм законодавства, а саме Кодексу України «Про надра» та Господарського кодексу України щодо застосування адміністративно-господарських санкцій. Вважає, що за приписами Цивільного кодексу України збитки мають відшкодовуватись кредитору у випадку порушення боржником свого зобовязання. Вважаючи перелік адміністративно-господарських санкцій, визначений у ст. 239 Господарського Кодексу України, невичерпним, а відповідальність, що передбачена ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» такою, що підпадає під поняття адміністративно-правова санкція, наполягає на пропущенні позивачем строків для предявлення адміністративно-господарських санкцій до відповідача, що є порушенням ст. 250 Господарського кодексу України.

Вказує, що з метою отримання нового дозволу на спеціальне водокористування 12.12.2014р. ПП «Аскон» направлено пакет документів до Запорізького регіонального управління водних ресурсів, проте з причин, що не залежали від відповідача дозвіл було отримано лише 18.03.2015р. Тому, в період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. відповідач був змушений користуватися водою без спеціального дозволу на спецводокористування в результаті затримки його видачі державними органами.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016р. апеляційну скаргу Приватного підприємства «Аскон» прийнято до провадження, судове засідання призначено на 20.12.2016р.

Клопотанням № 4258/12 від 08.12.2016р. Державна екологічна інспекція у Запорізькій області просила розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

14.12.2016р. від Державної екологічної інспекції у Запорізькій області через канцелярію суду надійшов відзив від 08.12.2016р. №4257/12 на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 у справі №908/2179/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає прийняте судом рішення законним, обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що природоохоронним законодавством, нормами Водного кодексу України, встановлено заборону здійснення спеціального водокористування без відповідного дозволу. Твердження апелянта про несвоєчасне отримання дозволу з причин незаконних дій чи бездіяльності державних органів не можуть бути підставою для визнання дій ПП «Аскон» правомірними при здійсненні забору води з підземного водоносного горизонту без дозволу на спецводокористування та звільнення від відповідальності за завдану шкоду, оскільки незаконність дій державних органів нічим не встановлено, зокрема, незаконність таких дій не оскаржувалась у відповідності з діючим законодавством.

Позивач наполягає, що ПП «Аскон» мало попередній дозвіл на спеціальне водокористування терміном дії по 31.12.2014, проте, роботу щодо отримання нового дозволу відповідачем було розпочато наприкінці 2014 року, яка тривала вже після закінчення строку дії діючого дозволу, що повністю підтверджує протиправну поведінку посадових осіб відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги. Просив рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016р. у справі № 908/2179/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

20.12.2016р. від відповідача через канцелярію суду надійшли пояснення на відзив позивача, в яких останнім зазначено, що ПП «Аскон» є сільськогосподарським товаровиробником відповідно до вимог чинного законодавства із часткою сільського господарського товаровиробництва, яка перевищує 75% за рік. Оскільки за період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. ним не було видобуто води більш ніж 300 м3 на добу, вважає, що на нього розповсюджуються приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі», яким внесені зміни, зокрема, до Кодексу України «Про надра».

Розгляд апеляційної скарги відкладався.

У звязку з перебуванням судді Ушенко Л.В. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів сформовано колегію у складі: головуючий суддя Дучал Н.М., судді Геза Т.Д., Склярук О.І.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42,, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області в період з 23.11.2015р. по 26.11.2015р. було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ПП «Аскон», результати якої оформлені актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Перевіркою встановлено та в акті зафіксовано, що підприємство виконує виробничу діяльність з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур. Під час перевірки підприємством наданий дозвіл на спеціальне водокористування № 0521/Зап, терміном дії дозволу з 19.03.2015р. по 18.03.2018р. Згідно довідки підприємства № 267 від 24.11.2015р. забір води з підземного водоносного горизонту (свердловин) в період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. здійснено в обсязі 1,232 тис. куб.м. Умови дозволу, що отриманий підприємством 19.03.2015р. на спеціальне водокористування № 0521/Зап, терміном дії дозволу з 19.03.2015р. по 18.03.2018р., підприємством не виконуються.

Дія попереднього дозволу про право ПП «Аскон» здійснювати спеціальне водокористування, закінчилася 31.12.2014р.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області складений розрахунок збитків, заподіяних державі ПП «Аскон» самовільним забором води із підземного водоносного горизонту (артезіанської свердловини) за період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р., розмір яких склав 3511,20 грн. Зазначено, що розрахунок шкоди внаслідок самовільного використання води з підземних водоносних горизонтів (через відсутність дозволу на спеціальне водокористування) розроблений згідно Методики розрахунків розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року № 389 (із змінами згідно з наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 367 від 13.10.2015р., зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.11.2015р. за №1369/27814). В підставу розрахунку покладено довідку ПП «Аскон» від 24.11.2015р. за №267, відповідно до якої при самовільному водокористуванні було забрано води із підземного водоносного горизонту за період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. 1 232,00 куб.м.

Претензією від 29.12.2015р. № 3557/11 позивачем запропоновано відповідачеві добровільно відшкодувати шкоду, заподіяну державі в розмірі 3511,20 грн., яка залишена відповідачем без задоволення.

Відмова ПП «Аскон» відшкодувати державі заподіяну шкоду (збитки) у добровільному порядку стала підставою для звернення позивача з такими вимогами до господарського суду.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відносини в галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, Міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", а також, відповідно до нього земельним, водним, законодавством про надра та іншими спеціальними нормами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Водні відносини в Україні регулюються Водним Кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування (ст.2 Водного кодексу України).

Усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд (ст.3 Водного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Водного Кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Водокористування може бути загальним або спеціальним (ст.46 Водного кодексу України).

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб (ст.48 Водного кодексу України).

Відповідно до ст.49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення. Дозвіл на спеціальне водокористування надається безоплатно.

Стаття 44 п.9 ч.1 Водного кодексу України зобовязує водокористувачів здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.ст. 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Нормами ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) регламентується Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389 та зареєстрованою в Мін'юсті України від 14.08.2009р. за № 767/16783 зі змінами та доповненнями.

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.09.2013 у справі № 13/333-38/463-2012).

Згідно з п. 9.1. Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою:

З сам = 5 х W х ОСОБА_2 (грн.), де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, куб. м; ОСОБА_2 - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар'єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м).

Фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності) (п.9.2. Методики).

Відповідачем підтверджено факт відсутності в період з 01.01.2015 р. по 18.03.2015 р. дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України та підставою для стягнення шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами зазначеної норми майнова шкода, завдана неправомірними діями майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди (збитків); 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою (збитками); 4) вини.

При вирішенні спору на позивача покладається обов'язок довести розмір шкоди, завданої протиправною поведінкою, факт порушення відповідачем законодавства та причинний зв'язок між цим порушенням і завданою шкодою навколишньому середовищу.

Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Судом першої інстанції встановлено наявність всіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків), а саме: 1) протиправність поведінки в діях відповідача, яка полягає у порушенні правових норм, ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України; 2) наслідком діяльності відповідача, що повязана з самовільним забором води з підземного водоносного горизонту (свердловин) за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, закон визначає спричинення шкоди (збитків); 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками) полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Відповідач, в процесі своєї діяльності здійснив самовільний забір води із підземного водоносного горизонту (свердловин), в порушення ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України, без відповідного на те дозволу, спричинивши державі збитки (причинно-наслідковий зв'язок); 4) вина відповідача полягає у несвоєчасному отриманні дозволу на спеціальне водокористування.

Посилання відповідача на відсутність його вини у здійсненні спеціального водокористування без наявності дозволу, через затягування процедури його оформлення Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів, не підтверджено документово, оскільки надання до справи копії листа, адресованого начальнику Запорізького регіонального управління водних ресурсів № 340 від 12.12.2014р. з зазначенням переліку документів без належних доказів надсилання або передання наручно, не є належними доказами звернення саме в цю дату та доказами затягування відповідним органом процедури оформлення дозволу.

Будь-яких доказів на підтвердження факту незаконності дій або бездіяльності з боку Запорізького регіонального управління водних ресурсів або Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації (дозвільних органів) в порядку процедури оформлення дозволу на спеціальне водокористування, відповідачем до матеріалі справи надано не було.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про доведеність факту наявності протиправної поведінки з боку відповідача, яка полягає у самовільному використанні ним водних ресурсів, тобто використанні водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Саме лише факт наявності використання водних ресурсів без такого дозволу, є підставою для стягнення шкоди.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно обґрунтованості розміру збитків (шкоди), заподіяних державі самовільним забором води із підземного водоносного горизонту (артезіанських свердловин) з боку Приватного підприємства «Аскон», що розраховані в сумі 3511,20грн.

В підставу розрахунку збитків заподіяних державі самовільним забором води із підземного водоносного горизонту (артезіанських свердловин), що складений Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області, покладено відомості, зазначені ПП «Аскон» в довідці від 24.11.2015р. №267, в якій зазначено, що за період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. з підземних джерел (свердловин) було забрано: в січні 2015 року: свердловина №4 0,248 т.м3, свердловина №2 0,248 т.м3 (разом: 0,496 т.м3); в лютому 2015 року: свердловина №2 0,248 т.м3; в березні 2015 року: свердловина №4 0,144 т.м3, свердловина №2 0,144 т.м.3 (разом: 0,288 т.м3).

При складанні наведених сум вбачається, що відповідачем за період з 01.01.2015р. по 18.03.2015р. з підземних джерел (свердловин) забрано 1,032 т.м3 води.

Загальна сума 1,232 т.м3 утворилася при невірному складанні наведених відповідачем сум, які зазначені у довідці по місяцях. Документів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

Покладаючи в підставу розрахунку надану відповідачем довідку, позивачем також не перевірені відомості, надані відповідачем, що призвело до невірного розрахування розміру збитків.

Отже, сума збитків, заподіяних державі самовільним забором води із підземного водоносного горизонту(свердловин) при відсутності дозвільних документів, складає:

Зсам = 5 х 1032,00 куб. м. х 57,00грн/100куб.м.= 2941,20грн.

Заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в сумі 570,00 грн. не підтверджені документово, що є підставою для відмови позивачеві у стягненні цієї суми з відповідача, та зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Господарським судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на положення статті 23 Кодексу України " Про надра", враховуючи таке.

Відповідач помилково ототожнює дозвіл на спеціальне водокористування, видача якого передбачена приписами Водного кодексу України, із спеціальним дозволом на користування надрами, отримання якого регулюється нормами Кодексу України «Про надра». При цьому слід враховувати, що спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Отже, у даному випадку, після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування відповідач повинен був його продовжити або отримати новий дозвіл. У свою чергу, не вчинення таких дій з боку відповідача за наявності факту здійснення подальшого спеціального водокористування свідчить про самовільний характер такого водокористування, що є порушенням водного законодавства, а саме: правил спеціального водокористування.

Крім того, спірні водні правовідносини, які повязані з обовязковістю отримання відповідачем дозволу на спеціальне водокористування, врегульовані ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України як нормами спеціального закону. В свою чергу, ст. 23 Кодексу України «Про надра» звільняє певних субєктів від отримання спеціальних дозволів на користування надрами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позиції відповідача щодо можливості застосування у цьому спорі статті 250 ГК України, оскільки майнова шкода та адміністративно-господарські санкції мають різну правову природу.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 ГК України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація субєкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

При цьому, відповідно до ст.4 Господарського кодексу України, не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря.

Отже, відшкодування шкоди (збитків) за порушення водного законодавства, не є адміністративно-господарською санкцією в розумінні ст.ст. 238, 239 Господарського кодексу України, тому помилковим є наполягання відповідача на необхідності застосування ст.250 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність факту порушення відповідачем природоохоронного (водного) законодавства та покладання на нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків (шкоди).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, судом першої інстанції не враховано наступного.

Розділом X Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено економічний механізм забезпечення охорони навколишнього природного середовища. Зокрема, статтею 47 цього Закону передбачено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які фінансуються за рахунок, у тому числі частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Приписами ст.69-1 Бюджетного кодексу України передбачено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

В главі 9 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державної казначейської служби України № 128 від 09.08.2013р. передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України Про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків (далі - рахунок 3311) в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету. Кошти, які надійшли за день (з урахуванням повернення помилково або надміру зарахованих до бюджетів платежів) на рахунки 3311, у регламентований час розподіляються Головними управліннями Казначейства за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами.

Дійшовши висновку про стягнення шкоди, місцевий господарський суд, вищевказаних норм не врахував, та помилково вважав, що шкода підлягає стягненню на користь Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, що є підставою для часткової зміни рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 116 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Аскон» на рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16 в наступній редакції:

«Позов Державної екологічної інспекції у Запорізькій області задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Аскон» смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області на користь Державного бюджету України, обласного бюджету Запорізької обласної ради та місцевого бюджету Якимівської селищної ради завдану порушенням природоохоронного законодавства шкоду в розмірі 2941,20грн., зарахувавши кошти на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Запорізькій області за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Аскон» смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області на користь Державної екологічної інспекції у Запорізькій області м. Запоріжжя 1154,35 грн. витрат по сплаті судового збору».

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 01.11.2016 р. (підписано 04.11.2016 р.) у справі № 908/2179/16 залишити без змін.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області м. Запоріжжя на користь Приватного підприємства «Аскон» смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області 246,05 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді Т.Д. Геза

ОСОБА_3

Надруковано 5 екз.:

1- позивачу

1-відповідачу

1- у справу

1- ДАГС

1-ГСЗО