ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.2017 Справа № 904/7872/16

За позовом Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД", м. Дніпро

про стягнення плати за використання об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням відповідного договору 35 039,40 грн.

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 03.10.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду з позовом в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просить притягнути до майнової відповідальності Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД", стягнувши з останнього п'ятикратний розмір плати за використання об'єктів благоустрою в районі пр. Газети Правда, 2-Ж у м. Дніпро не за цільовим призначенням без укладання відповідного договору за період з 20 травня по 12 вересня 2016р., що становить 68 372,64 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради згідно п. 20.5 Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням від 27.11.2013р. Дніпропетровської міської ради № 44/43 та рішення від 18.05.2016р. Дніпропетровської міської ради № 26/8 "Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради" є уповноваженим представником власника об'єктів благоустрою - територіальної громади міста Дніпра у відносинах із об'єктами сфери споживчого ринку. Відповідно до п. 20.1. Правил магазини віднесено до об'єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг.

Порядком передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпра в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг, затвердженим рішенням від 29.05.2013р. Дніпропетровської міської ради № 39/35, на позивача було покладено функції органу контролю за використанням об'єктів благоустрою (елементів) не за цільовим призначенням. Цим же порядком визначені права позивача щодо контролю за станом об'єктів благоустрою міста Дніпра у сфері споживчого ринку та сфери послуг.

Відповідно до п. 20.4 Правил тимчасове використання об'єктів (елементів) благоустрою не за їх функціональним призначенням для реалізації потреб об'єктів сфери споживчого ринку здійснюється на підставі договірних відносин між позивачем та суб'єктом господарювання, який має намір такого використання.

Як на підставу для звернення з позовом позивач посилається на Акти комісійного обстеження: №09 від 19.05.2016р., № 65 від 12.09.2016р. та № МВ-16/52 від 05.10.2016р., відповідно до яких виявлено, що при здійсненні відповідачем господарської діяльності встановлено порушення, за яке відповідно до п. п. 6.6, 7.4.1. Порядку передбачене притягнення до майнової відповідальності суб'єктів господарювання, а саме - самовільне використання об'єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням без укладення відповідного договору із позивачем.

Ухвалою суду від 20.09.2016р. розгляд справи відкладено на 04.10.2016р., 04.10.2016р. розгляд справи відкладено на 18.10.2016р.

У судовому засіданні 18.10.2016р. винесено ухвалу про продовження строку розгляду справи до 22.11.2016р. та оголошено перерву до 14.11.2016р.

Позивач в ході розгляду справи підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД" придбало у ОСОБА_2 нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети "Правда", будинок 2Ж, на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частки магазину непродовольчих товарів від 18.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 329, та Договору купівлі-продажу 1/2 частки магазину непродовольчих товарів від 19.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 343.

Відповідач зазначає, що про зазначені обставини підприємство повідомило позивача листом № 1,8,311 від 17.03.2016р. у відповідь на припис, винесений Управлінням (№ 494 від 14.03.2016р.). 05.07.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД" отримало від Комунального підприємства "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради претензію, відповідно до якої позивач вимагав сплатити суму в розмірі 12 741,84 грн. за самовільне, без укладення договору, використання об'єктів благоустрою міста (їх елементів) не за їх цільовим призначенням. Відповідач відмовив у задоволені претензії, надіславши обґрунтовану відповідь.

Також відповідач зазначив, що з метою дотримання вимог земельного законодавства ТОВ "ОРЕНДАБУД" звернулося до Дніпропетровської міської ради з клопотанням від 18.03.2016р. вх. № 36/1471 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовним розміром 0,0100 га за фактичним розміщенням магазину непродовольчих товарів, за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Газети "Правда", будинок 2Ж. Однак, відповіді на своє клопотання підприємство не отримало, Дніпропетровська міська рада вказане питання на розгляд сесії і досі не виносила.

Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачем не надано документу, яким затверджено склад комісії для обстеження території. Через що не можливо встановити наявність повноважень у осіб, що проводили обстеження території та складали відповідні Акти.

Також відповідач зазначив, що Акт № 09 від 19.05.2016р. не стосується спірного об'єкта, що належить відповідачу, оскільки відповідно до Технічного паспорту, складеного ТОВ "АТЕКС" від 29.09.2015р., площа земельної ділянки під будівлею "Магазину непродовольчих товарів" складає 55 кв.м.

Акт № 65 від 12.09.2016р., також не відповідає дійсності, оскільки об'єкт, що обстежувався не є "тимчасовою спорудою", а є об'єктом нерухомого майна з наявними на нього правовстановлюючими документами, про що позивача було повідомлено листом № 1.8.311 від 17.03.2016р.

Площа об'єкту нерухомості, вказана в Акті № 09 не відповідає площі вказаній в Акті №65, та є більш ніж вдвічі більшою, розміри об'єкту в останньому акті не вказані.

Обидва заміри не відповідають площі земельної ділянки під будівлею "магазину непродовольчих товарів", вказаній в технічному паспорті.

Також відповідач зазначив, що розмір плати за тимчасове використання об'єктів благоустрою м. Дніпропетровська, розраховано не вірно та, взагалі, таке нарахування є неправомірним та необґрунтованим.

27.10.2016р. відповідач надав додатковий відзив, в якому зазначив, що рішення Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013р. № 39/35 "Про затвердження Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровськ в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг" та п.п. 20.5, 20.6, 20.8, 24,5, 24,6 рішення Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013р. № 44/43, яким затверджено правила благоустрою території міста Дніпропетровська, на підставі яких надано повноваження КП "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради, є протиправними, незаконними та такими, що грубо порушують права субєктів господарювання та прийняті з перевищенням повноважень органу місцевого самоврядування. У звязку з цим просить не застосовувати зазначені вище акти на підставі ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того відповідач зазначив, що Бабушкінським районним судом м. Дніпра розглядається справа № 200/16873/16-а про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013р. №39/35 "Про затвердження Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровськ в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг" та визнання протиправним та скасування п.п. 20.5, 20.6, 20.8, 24,5, 24,6 рішення Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013р. № 44/43 "Про затвердження правил благоустрою території міста Дніпропетровська".

Враховуючи оскарження в суді рішення Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013р. №39/35 та рішення Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013р. № 44/43, господарський суд ухвалою від 14.11.2016р. зупинив провадження у справі до розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська адміністративної справи № 200/16873/16-а та набрання чинності рішенням у зазначеній справі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016р. у справі № 904/7872/16 скасовано.

Ухвалою від 23.12.2016р. призначено судове засідання на 23.01.2017р. для вирішення питання щодо можливості поновлення провадження у справі.

У судовому засіданні 23.01.2017р. винесено ухвалу про поновлення провадження у справі № 904/7872/16 та відкладення розгляду справи на 30.01.2017р.

26.01.2017 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 102 739, 50 грн. . за використання обєктів благоустрою в районі пр. Газети Правда, 2-ж у м. Дніпропетровську не за цільовим призначенням без укладенням відповідного договору із позивачем за період з 20 травня 2016 року по 30 січня 2017 року.

Суд зазначену заяву не приймає до розгляду на підставі наступного.

Статтею 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.3.11. постанови пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18 зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, в даному випадку позивач повинен був направити заяву відповідачу, докази чого надати суду.

Позивач у судове засідання не з'явися, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши доводи відповідача, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради (Позивач) просить притягнути до майнової відповідальності Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДАБУД", стягнувши з останнього на свою користь п'ятикратний розмір плати за використання об'єктів благоустрою в районі пр. Газети Правда, 2-Ж у м. Дніпро не за цільовим призначенням без укладання відповідного договору за період з 20 травня 2016р. по 30 січня 2017р., що становить 102 739,50грн.

Цивільно-правова відповідальність являє собою форму державного примусу, що полягає у невигідних майнових наслідках для правопорушника, зокрема у застосуванні до нього майнових санкцій на користь спрямованих на відновлення порушеної сфери майнових відносин.

Під майновою відповідальністю за порушення земельного законодавства розуміють несприятливі наслідки майнового характеру.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів Визначаються Законом України Про благоустрій населених пунктів, який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування (парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування), прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також можуть належати й інші території в межах населеного пункту.

Об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (стаття 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Статтею 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" серед іншого затверджено, що до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Правила благоустрою території міста Дніпропетровська (надалі Правила) є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об'єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (п. 1.1.1 Правил).

Правила регулюють права та обовязки учасників правовідносин у сфері благоустрою міста, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті; є обовязковими для виконання на території міста Дніпропетровська органами державної влади, органами місцевого самоврядування, субєктами господарювання усіх форм власності, неприбутковими організаціями, установами, закладами незалежно від їх підпорядкування, фізичними особами-підприємцями (ФОП), органами самоорганізації населення, обєднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства (пункти 1.1.2, 1.1.3 Правил).

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на обєктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Пунктом 3.2.1 Правил встановлено заборону: - здійснювати на обєктах благоустрою міста господарську діяльність з порушенням вимог чинного законодавства України у сферах землеустрою, містобудування, озеленення територій, утримання будинків і споруд, освітлення територій, а також у галузі охорони здоровя та охорони навколишнього природного середовища; - самовільно порушувати обєкти благоустрою (їх частини) та/або використовувати їх не за функціональним призначенням, зокрема: розміщувати на території загального користування поза межами ділянок, відведених під ринки, торгівельні та ярмаркові майданчики, без відповідного дозволу або з порушенням його умов: тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, торговельні причепи та автофургони, палатки, лотки, виносні торговельні столи, вітрини, торговельне та холодильне обладнання, товар або його зразки, тару.

Відповідно до пункту 20.4 Правил, тимчасове використання обєктів (елементів) благоустрою не за їх функціональним призначенням для реалізації потреб обєктів споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг здійснюється на підставі договірних відносин між уповноваженим представником власника обєктів (елементів) благоустрою міста та субєктом господарювання, фізичною та/або юридичною особою, яка має намір такого використання.

Пунктом 20.5 Правил визначено, що позивач є уповноваженим представником власника обєктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із субєктами сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг.

Пунктом 20.1 Правил магазини віднесено до обєктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (частина 2). Крім того, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3).

Пунктом 2.5.2 Правил встановлено обовязок підприємств, установ, організацій та фізичних осіб підприємців у сфері благоустрою з відшкодування збитків та іншої шкоди, завданої ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.

На підставі пункту 7.1 Порядку передачі обєктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для обєктів сфери споживчого ринку та сфери послуг (надалі Порядок), затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013р. №39/35, порушення нормативно-правових актів у сфері благоустрою, у тому числі самовільне використання обєктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням, невиконання рішень органів місцевого самоврядування щодо благоустрою міста та ігнорування відповідних приписів органу контролю, мають обовязковим наслідком притягнення субєктів порушення правил благоустрою міста до передбаченої чинним законодавством адміністративної та цивільно-правової (в тому числі майнової) відповідальності.

Згідно пункту 7.2 Порядку підставою для притягнення до майнової відповідальності є акт комісійного обстеження території, який складається посадовими особами органу контролю відповідно до повноважень, визначених Статутом та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами органу контролю. У разі відмови субєкта господарювання або фізичної особи від майнової відповідальності внаслідок порушення правил благоустрою території міста, Правил поводження з відходами у місті Дніпропетровську орган контролю звертається до суду в установленому порядку з відповідними позовами про примусове стягнення шкоди.

Межі (розмір) майнової відповідальності субєкта господарювання або фізичної особи визначаються таким чином: за самовільне використання обєктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням, самовільне пошкодження елементів міського благоустрою, їх несвоєчасне або неякісне відновлення у пятикратному розмірі плати, передбаченої пунктом 6.5 Порядку, за період від фактичного початку робіт (використання обєктів благоустрою) до усунення порушень (пункт 7.4.1 Порядку).

Пунктом 6.5 Порядку передбачено, що розмір плати (без ПДВ), обраховується за формулою С = Р х П х Д (М) х Кзон х Кп, де:

- С розмір плати (грн.); Р тариф за 1 кв.м. площі погіршення благоустрою, використання території у відсотках від розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян (грн.);

- П площа погіршення благоустрою, використання території (кв.м);

- Д кількість календарних днів, протягом яких здійснюється використання (експлуатація) обєкта благоустрою та його частини;

- Кзон зональний коефіцієнт і Кп коефіцієнт виду робіт.

На підставі зазначених вище положень чинного законодавства позивачем за період з 20.05.2016р. по 30.01.2017р. проведено розрахунок плати за використання обєктів благоустрою не за цільовим призначенням без укладення договору у сумі 102 739,50 грн.

Як зазначено вище, позивач провів свої розрахунки на підставі Актів комісійного обстеження територій № 09 від 19.05.2016, № 65 від 12.09.2016, № МВ-16/52 від 05.10.2016.

Однак, суд вивчивши зазначені Акти, прийшов до висновку, що Акти комісійного обстеження територій № 09 від 19.05.2016, № 65 від 12.09.2016, № МВ-16/52 від 05.10.2016 не є належним доказом у справі, щодо неналежного використання відповідачем спірної земельної ділянки в період з 20 травня 2016р. по 30 січня 2017р. оскільки викладена в них інформація стосовно як місця розташування спірного обєкта, так і розміру самого обєкта значно різниться. Так,

- Акт № 09 від 19.05.2016 встановлює, що площа обєкта становить 104,1 м2 ( т.1 а.с. 27), згідно фотографії, яка є додатком до цього Акту, обєктом є приміщення з вивіскою «Ломбард» (т.1. а.с. 161),

- Акт № № 65 від 12.09.2016 встановлює, що площа обєкта становить 40 м2 ( т.1 а.с. 145), згідно фотографії, яка є додатком до цього Акту, обєктом є приміщення з вивіскою «Ломбард» (т.1. а.с. 161).

- Акт № МВ-16/52 від 05.10.2016 встановлює, що площа обєкта становить 50,4 м2 ( т.1 а.с. 228), згідно фотографії, яка є додатком до цього Акту, обєктом є приміщення з вивісками «Недорогие нужные товары» , «Гроші. Надійний ломбард» (т.1 а.с. 229-230)

В свою чергу, відповідач у відзиві на позов зазначає, що площа земельної ділянки під придбаною ним будівлею «магазину непродовольчих товарів» становить 55 м2 в доказ чого надав копії двох договорів купівлі-продажу (т.1. а.с. 171, 174-183).

Отже, позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість свого розрахунку та правильність виміру площі земельної ділянки під спірним обєктом.

Суд також критично сприймає посилання позивача на те, що за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський (пр. Газети Правда) 2 знаходяться дві тимчасові споруди, схожі за зовнішніми ознаками, у звязку з чим при здійсненні комісійного обстеження та складанні відповідних Актів, комісією було допущено помилки у ідентифікації належного відповідачу об'єкту, а факт знаходження обєкта відповідача за адресою м. Дніпро, пр. Слобожанський 2-Ж та порушення ним правил благоустрою із визначенням фактичної площі елементів благоустрою зафіксовано Актом № 08 від 19.05.2016. ( т.1 а.с. 231-232).

Разом з тим, Актом № 08 від 19.05.2016 виявлено та зафіксовано при здійсненні господарської діяльності іншим субєктом підприємницької діяльності порушення. Згідно даного акту обєкти благоустрою (тротуар, пішохідна доріжка, замощення) загальною площею 50,4 м2 використовуються для розміщення магазину (обєкт нерухомості за рішенням суду) дрібно-роздрібної торгівлі на території загального користування в районі пр. Газети Правда, буд. 2-А, власником якого є ОСОБА_4, ФОП Кушнір, С.І, та ПО «Ломбард Фольченко і компанія».

Крім того, фотографія, яка є додатком до Акту № 08 від 19.05.2016, є ідентичною фотографії, яка додана позивачем в якості доказу до Акту № МВ-16/52 від 05.10.2016., тож, встановити який саме обєкт належить відповідачу у даній справі не уявляється можливим.

Також, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що до заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017 року позивачем додано розрахунок, з якого вбачається, що площа спірного обєкта становить 39,5 м2, однак, жодного доказу щодо встановлення розміру цієї площі позивачем до заяви не надано (т.2. а.с. 52).

Щодо клопотання відповідача, про незастосування судом при розгляді справи рішення Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013р. №39/35 та рішення Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013р. № 44/43 суд зазначає наступне.

«Рішення Дніпропетровської міської ради, які оскаржуються у адміністративній справі № 200/16873/16-а, були чинними на момент виникнення спірних правовідносин та обовязковими для застосування на відповідній території. Колегія суддів зазначає, що у разі задоволення адміністративного позову відповідача у справі № 200/16873/16-а та визнання недійсними і скасування рішень Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 № 39/35 "Про затвердження Порядку передачі обєктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровськ в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для обєктів сфери споживчого ринку та сфери послуг" та від 27.11.2013 № 44/43 "Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпропетровська" з моменту їх прийняття ФОП ОСОБА_5 не позбавлений можливості звернутися до господарського суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами» (постанова ВГСУ від 10.01.2017 у справі № 904/5802/16).

Отже, в разі визнання недійсним та скасування рішень Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 № 39/35 "Про затвердження Порядку передачі обєктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровськ в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для обєктів сфери споживчого ринку та сфери послуг" та від 27.11.2013 № 44/43 "Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпропетровська" відповідач (ТОВ "ОРЕНДАБУД"), також не позбавлений можливості звернутися до господарського суду з заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім сторонам у справі відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування та відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень на сторони.

Сторони, які беруть участь у справі, активно впливають на судову діяльність, оскільки їхні розпорядчі волевиявлення можуть бути обовязковими для суду.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З наведених обставин суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними, обґрунтованими та допустимими доказами тих обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним вимоги.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 01.02.2017р.

Суддя ОСОБА_6