ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа № 917/2209/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

1-го позивача - не з'явився;

2-го позивача - ОСОБА_1 (особисто);

відповідача - не з'явився;

1-ша третя особа - не з'явився;

2-га третя особа - не з'явився;

3-тя третя особа - ОСОБА_2 (особисто);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 1 - ОСОБА_3 (вх. № 3129П/1-28) та апеляційну скаргу третьої особи 1 - ОСОБА_4 (вх. № 3130П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від "03" листопада 2016 р. у справі № 917/2209/14

за позовом 1. ОСОБА_3, м. Миколаїв,

2. ОСОБА_1, м. Миколаїв,

до ТОВ "Агрофірма Ольвія", с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) ОСОБА_4, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області,

2) Хорольська районна державна адміністрація, м. Хорол Полтавської області,

3) ОСОБА_2, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області,

про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства;

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_4, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області,

до ТОВ "Агрофірма Ольвія", с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області,

про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами ТОВ "Агрофірма Ольвія" 08.06.2009 та оформленого цього ж дня протоколом № 2.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.01.2016 у справі № 917/2209/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.03.2016, позов задоволено. Визнано недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами ТОВ "Агрофірма Ольвія" 08.06.2009 та оформленого цього ж дня протоколом № 2.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016 у справі № 917/2209/14 рішення Господарського суду Полтавської області від 05.01.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України вказував на те, що судами першої та другої інстанції не повністю досліджено обставини, які мають значення для справи, а тому, для усунення вказаної неповноти судових рішень, при новому розгляді судам слід вчинити наступні дії: належним чином дослідити докази в справі, інші рішення судів, питання наявності/відсутності кворуму на загальних зборах від 08.06.2009, наявність чи відсутність порушень норм законодавства при проведенні оспорюваних загальних зборів, при цьому розглянути питання призначення комплексної судової експертизи, та звернути увагу на те, що позов подано до суду в жовтні 2014 року, тоді як спірні рішення прийнято в червні 2009, визначитися з наявністю/відсутністю порушених прав позивачів та дослідити доведеність/недоведеність позовних вимог належними доказами.

Під час нового розгляду справи третя особа - ОСОБА_4 06.06.2016 за вх. № 1043/6 звернулась до Господарського суду Полтавської області з самостійними вимогами на предмет спору, згідно до яких просить визнати недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами ТОВ "Агрофірма Ольвія" 08.06.2009 та оформленого цього ж дня протоколом № 2. Свої вимоги обгрунтовує тим, що як учасник товариства вона не підписувала спірного рішення загальних зборів та самі збори взагалі не скликались.

Другий позивач - ОСОБА_1 07.07.2016 звернувся до Господарського суду Полтавської області з нотаріально засвідченою заявою про відмову від позовних вимог у спрві № 917/2209/14, в якій зазначає, що даний позов є штучним, надуманим та абсолютно необгрунтованим.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі № 917/2209/14 у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами ТОВ "Агрофірма Ольвія" 08.06.2009 та оформленого цього ж дня протоколом 2 відмовлено. В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до ТОВ "Агрофірма Ольвія" про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", оформленого 08.06.2009 протоколом № 2, відмовлено.

Позивач 1 - ОСОБА_3 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 3129П/1-28), в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа 1 - ОСОБА_4 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 3130П/1-28), в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначені апеляційні скарги обґрунтовані з посиланням на те, що оспорюване рішення загальних зборів ТОВ "Агрофірма Ольвія" прийняте з порушенням порядку скликання та проведення зборів товариства, встановленого статутом товариства та Законом України "Про господарські товариства", що є беззаперечним порушенням прав учасників товариства.

При цьому апелянти вказують на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення учасників товариства про дату, час та місце проведення загальних зборів товариства, якими є поштове повідомлення з описом вкладення; на загальних зборах був відсутній кворум загальних зборів учасників товариства - 60% голосів, на яких ухвалено оспорюване рішення, оскільки відповідно до висновків судових почеркознавчих експертиз 50% учасників не приймали участі в загальних зборах.

Також апелянти вказують на те, що іменування ОСОБА_2 себе генеральним директором раніше здійснювалось без обрання належним чином на таку посаду у відповідності до закону, а отже є лише нічим іншим, як здійсненням права на використанням псевдоніму.

За таких обставин, на думку заявників апеляційних скарг, твердження місцевого суду, що спірне рішення загальних зборів прав позивачів не порушує, є безпідставним.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 у справі № 917/2209/14 апеляційні скарги першого позивача та першої третьої особи прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2016.

У зв'язку з відставкою судді ОСОБА_7., 19.12.2016 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 917/2209/14 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Хачатрян В.С.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (згідно з Постановою Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 апеляційні скарги першого позивача та першої третьої особи на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі № 917/2209/14 об'єднано в одне апеляційне провадження та відкладено розгляд справи на 26.01.2017 о 12:00 год.

Третя особа -3 (ОСОБА_2.) у відзиві на апеляційні скарги (від 13.12.2016 за вх. № 12568) та в судовому засіданні 26.01.2017 з доводами апелянтів не погоджується, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі № 917/2209/14 залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутній головний доказ - оригінал протоколу загальних зборів ТОВ АФ «Ольвія» від 08.06.2009, яким зафіксовано прийняття загальними зборами рішення, дійсність якого оспорюється позивачами.

Разом з тим, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що вказаний оригінал протоколу був повернутий представнику відповідача ОСОБА_5 одразу після його дослідження в експертній установі, про що свідчить відповідна розписка (том 2 а.с. 206), а після надання Вищим господарським судом України у постанові від 04.05.2016 обов'язкових для виконання вказівок щодо проведення в справі комплексної судової експертизи ОСОБА_5 у судовому засіданні 14.06.2016 заявив про втрату вказаного протоколу, не надавши при цьому жодних доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про таку втрату документу.

При цьому ОСОБА_2 вказує на те, що, враховуючи обов'язкові до виконання вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 04.05.2016, єдиним допустимим та належним доказом наявності справжніх підписів на протоколі загальних зборів ТОВ АФ «Ольвія» від 08.06.2009 є лише висновок комплексної судової експертизи, проведення якої було унеможливлено через дії представника відповідача.

Також вказує на те, що використання як доказу по даній справі висновку судової почеркознавчої експертизи № 72 від 06.08.2014 без нового дослідження викладених в ньому обставин, суперечить ч. 3 ст. 35 ГПК України, якою чітко визначено, що в господарських справах можуть використовуватись лише ті обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, з огляду на той факт, що рішення Хорольського районного суду Полтавської області по справі № 548/970/14-ц, в рамках якої проводилась судова почеркознавча експертиза, скасовано 22.10.2014 Апеляційним судом Полтавської області та не набрало законної сили, такий висновок експерта не може використовуватись у даній справі.

Окрім цього, зазначає, що на час прийняття рішення 08.06.2009 ОСОБА_2 з відома всіх учасників товариства (ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4.) з 2003 року вже перебував на посаді директора Товариства, мав всі повноваження директора, які є такими ж як у генерального директора ( в тому числі діяти без довіреності), а тому рішення загальних зборів, на яких розглядалися питання переведення ОСОБА_2 з посади директора на посаду генерального директора, жодним чином не порушує прав та законних інтересів як позивачів, так і третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №13168 від 28.12.2016) підтримує апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свою правову позицію обґрунтовує тим, що місцевий господарськй суд не взяв до уваги висновки двох судових експертиз, які доводять факт відсутності кворуму при прийнятті оспорюваного рішення загальних зборів. Також, на думку відповідача, господарський суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів направлення повідомлень учасникам ТОВ "Агрофірма Ольвія" про скликання в 2009 році загальних зборів та відсутність жодних відомостей про проведення зборів в реєстраційній справі товариства.

Позивач 1 (ОСОБА_3.) у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 (вх. № 10 від 03.01.2017) підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов третьої особи.

Третя особа - ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 (вх. № 11 від 03.01.2017) підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_3, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційні скарги (вх. № 674 від 23.01.2017 та вх. № 793 від 24.01.2017) та в судовому засіданні 26.01.2017 з доводами апелянтів не погоджується, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі № 917/2209/14 залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що він фактично був присутнім на загальних зборах ТОВ АФ «Ольвія» 08.06.2009, але дистанційно прийняте на цих зборах рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора жодним чином не порушувало його жодних прав як учасника Товариства та відповідало вимогам чинного законодавства та Статуту.

Також стверджує про те, що на зборах були присутні всі інші учасники Товариства, тобто збори були абсолютно правомочними - 100 % голосів.

Крім того вказує на те, що в ході розгляду даної справи № 917/2209/14 в матеріалах з'явився зовсім інший документ із назвою «протокол № 2 загальних зборів учасників ТОВ «АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ» від 08 червня 2009 року» аніж той, що був об'єктом дослідження при проведенні експертизи в рамках справи № 548/970/14-ц, за результатами якої складено висновок експерта № 72 від 06.08.2014.

При цьому звертає увагу на те, що оригінал протоколу № 2 загальних зборів ТОВ АФ Ольвія" від 08 червня 2009 року, який надавався представником відповідача для дослідження при призначенні судом комплексної почеркознавчої та технічної експертиз, був повернутий представнику відповідача ОСОБА_5 одразу після його дослідження в експертній установі, про що свідчить відповідна розписка (том 2 а.с. 206), а після надання Вищим господарським судом України у постанові від 04.05.2016 обов'язкових для виконання вказівок про проведення у справі комплексної судової експертизи ОСОБА_5 у судовому засіданні 14.06.2016 заявив про його втрату, не надавши при цьому жодних доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про таку втрату документу.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2017 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить його розписка в судовому засіданні 20.12.2016 про відкладння розгляду справи на 26.01.2017 о 12:00 год. (том 4 а.с. 87), а також наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 610 про вручення відповідачу копії ухвали від 20.12.2016, якою призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні (том 4 а.с. 107).

Перший позивач, а також треті особи - ОСОБА_4 та Хорольська районна державна адміністрація в судове засідання 26.01.2017 представників не направили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення № 611, № 611 та № 610 про вручення їм копій ухвали від 20.12.2016, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні (том 4 а.с.а.с. 104, 105, 108).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АГ № 529313 від 24.04.2014 (том 1 а.с. 69), Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" створене 23.02.1999, про що до вказаного реєстру внесено запис 0000134.

Протоколом № 1 від 11.07.2003 загальних зборів учасників ТОВ "Ольвія" прийнято рішення про прийняття в учасники товариства ОСОБА_2 із часткою 40% у статутному капіталі, які відступлені ОСОБА_1, та ОСОБА_4 із часткою 40 % у статутному капіталі, які відступлені ОСОБА_3.

Згідно з п. 1.1 та п. 2.1. статуту ТОВ "Агрофірма Ольвія" в редакції від 21.04.2006 (т. 1 а.с. 40-44), учасниками товариства є ОСОБА_2 із вкладом до статутного фонду у розмірі 80000,00 грн, що складає 40% статутного фонду підприємства, ОСОБА_4 із вкладом до статутного капіталу у розмірі 80000,00 грн, що складає 40% статутного фонду підприємства, ОСОБА_3 із вкладом до статутного капіталу у розмірі 20000,00 грн, що складає 10% статутного фонду підприємства, та ОСОБА_1 із вкладом до статутного капіталу у розмірі 20000,00 грн, що складає 10% статутного фонду підприємства.

Відповідно до п. 6.5 статуту ТОВ "Агрофірма Ольвія" в редакції від 21.04.2006, Збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представників Учасників), яким належить у сукупності більше 60% голосів, а по питанням, які потребують одноголосного рішення - 100% голосів. Порядок прийняття рішень зборів встановлюється законодавством. Допускається прийняття рішення методом опитування. У цьому разі проект рішення або питання для голосування надсилається учасникам, які повинні в письмовій формі сповістити щодо нього свою думку. Протягом 10 днів з моменту одержання повідомлення від останнього учасника голосування всі вони повинні бути проінформовані Головою про прийняте рішення. Рішення методом опитування вважається прийнятим при відсутності заперечень хоча б одного з учасників.

Позивачі в позовній заяві стверджують, що 08.06.2009 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Агрофірма Ольвія" із наступним порядком денним: про переведення з посади директора ОСОБА_2 на посаду генерального директора (т. 1 а.с. 13).

В підтвердження цієї обставини позивачи до позовної заяви додали ксерокопію документу із назвою «Протокол № 2 від 08.06.2009 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" (т. 1 а.с. 13), в якій зазначено, що на загальних зборах учасників були присутні всі учасники товариства: ОСОБА_2; ОСОБА_4; ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Головою зборів було обрано ОСОБА_3, а серетарем - ОСОБА_4 На загальних зборах учасників товариства прийнято рішення про переведення з посади директора ОСОБА_2 на посаду генерального директора.

Позивачі (ОСОБА_3 та ОСОБА_1.), вважаючи свої корпоративні права порушеними, у позовній заяві просять визнати недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія", ухваленого загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" 08 червня 2009 року та оформленого цього ж дня протоколом 2.

Підстави звернення з позовом обґрунтовують Конситуційними правами та посилаються на те, що лише в грудні 2013 року вони дізнались про існування вказаного протоколу, на зборах 08.06.2009 вони присутні не були, про проведення загальних зборів не обізнані, зазначений протокол не підписували, довіреностей на голосування від імені позивачів на вказаних зборах нікому не видавали.

06.06.2016 р. третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Агрофірма Ольвія" про визнання недійсним рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", оформленого 08 червня 2009 року протоколом 2.

В обґрунтування підстав позову остання посилається на те, що вона вказаного протоколу не підписувала, як і, зокрема, позивач 1 - ОСОБА_3, довіреностей на голосування від імені позивачів на вказаних зборах нікому не видавали, самі збори не скликалися, учасники про них не повідомлялися.

Крім того, в подальшому позивач - ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від позову, в якій вказує, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, позов є штучним та надуманим, підтверджує, що участь у зборах не брав, але про час та місце проведення йому було відомо та жодних заперечень проти переведення ОСОБА_2 з посади директора на посаду гендиректора у нього не виникало, підпис за ОСОБА_1 у оспорюваному протоколі поставив ОСОБА_3 на прохання самого ОСОБА_1, даний позов став результатом непорозумінь та особистого конфлікту між учасниками товариства; позивач заявляє про те, що йому достовірно відомо, що усі інші учасники товариства були присутні на зборах та підписали протокол, і у зв'язку з цим позивач висловлює припущення, що протокол 2, копія якого наявна у матеріалах справи, є не тим самим документом, який насправді складався та підписувався учасниками товариства 08.06.2009.

Крім того, у заяві ОСОБА_1 повідомляє, що при попередньому розгляді справи позивачами в порушення вимог ухвали суду умисно не було проведено оплату технічної експертизи даного документу, з метою унеможливлення проведення експертизи.

Таким чином, на думку позивача, позов є необґрунтованим, а твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід оцінювати критично; права ОСОБА_1 жодним чином не були порушені, у зв'язку з чим просить суд прийняти відмову від позову (нотаріально посвідчена заява - арк. справи 172-174, том 3 справи).

Як уже зазначено вище, суд прийняв відмову позивача від позову та припинив провадження у справі у цій частині.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що в ході судового розгляду учасники процесу надають суперечливі пояснення та докази щодо загальних зборів товариства - відповідача, результати яких є предметом спору у даній справі, а саме: стосовно наявності кворуму та вчинення підписів на протоколі загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія" від 08 червня 2009 року.

Разом з цим, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України щодо необхідності призначення у справі комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи та з метою повноти дослідження, усунення вказаних суперечностей та встановлення з достовірністю фактичних обставин справи, суд ухвалою від 07.07.2016 зупинив провадження у даній справі з огляду на призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої виявилося неможливим через ненадання на дослідження оригіналу протоколу: він був вилучений судом при попередньому розгляді справи з матеріалів справи та повернутий відповідачу за його заявою, про що в описі справи зроблено відповідну відмітку, в судовому засіданні 14.06.2016 представник відповідача ОСОБА_5 заявив про його втрату; жоден учасник процесу не зміг надати оригінал вказаного документу; відсутній оригінал і в матеріалах реєстраційної справи.

Таким чином, незважаючи на всі вжиті судом заходи, суду не надано учасниками процесу оригіналу оспорюваного протоколу, який є необхідним для проведення як судової комплексної технічної так і почеркознавчої експертиз, що унеможливлює виконання вказівок Вищого господарського суду України та достовірного встановлення судом наявності/відсутності кворуму на загальних зборах ТОВ "Агрофірма "Ольвія".

Також суд першої інстанції вказував на те, що на час прийняття спірного рішення від 08.06.2009 ОСОБА_2 з відома всіх учасників товариства (ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4.) вже перебував на посаді директора Товариства та був переміщений на посаду генерального директора у зв'язку зі зміною виконавчого органу з одноособового на колегіальний (введено посаду комерційного директора).

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, рішення загальних зборів, на яких розглядалось питання переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора, жодним чином не порушує їх прав як учасників товариства та охоронюваних законом інтересів.

Разом з цим ОСОБА_2 у клопотанні від 10.06.2016 (том 3 а.с. 103) заявив про застосування строку позовної давності у даній справі, вказуючи, що позивачам та третій особі із самостійними вимогами на предмет спору саме 08.06.2009 стало відомо про винесення спірного рішення загальних зборів, при цьому про обізнаність ОСОБА_3 свідчить висновок почеркознавчої експертизи від 06.08.2014 № 72, про обізнаність ОСОБА_1 свідчать його пояснення в суду касаційної інстанції, а третя особа ОСОБА_4 була призначена на посаду комерційним директором у 2009 році саме за підписом ОСОБА_2 на посаді генерального директора товариства.

Місцевий господарський суд відмовив у застосуванні строку позовної давності, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що: третя особа без самостійних вимог на предмет спору не наділена правом подавати заяву прор застосування строку позовної давності; стаття 27 наділяє третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору процесуальними правами сторони, тоді як статті 267 ЦК України, яка регулює наслідки спливу позовної давності, є нормою матеріального права.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову першого та другого позивачів, а також позову третьої особи - ОСОБА_4

За змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України, позовна давність має застосовуватись до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст. 175 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими зобов'язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України, суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у статті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти - юридичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

Згідно з ч. 3 ст. 175 Господарського кодексу України, зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для задоволення позовів, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному (складеному) капіталі. Загальні збори учасників товариства обирають голову товариства.

Порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю передбачений положеннями ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", у відповідності до якої загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Аналогічні приписи містить п. 6.5 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія".

У п. 6.6 статуту товариства визначено, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються простою поштовою карткою з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 - п. 19, п. 21 Постанови від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При вирішенні питання про визнання недійсним рішення загальних зборів слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

У постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі 902/1413/15 зазначено, що не всі порушення законодавства, допущені при скликанні та проведенні загальних зборів господарського товариства, є підставами для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Вирішуючи питання по недійсність рішень, суд у тому числі , оцінює, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, а також встановлює факт порушення цим рішенням прав і законних інтересів учасника товариства. Відтак, навіть недотримання положень закону та статуту товариства в частині належного повідомлення позивача про час і місце проведення загальних зборів товариства, відсутність переліку у часників товариства як окремого документу не впливає на результати прийняття рішень загальними зборами та не може бути підставою для визнання їх недійсними.

Як вже зазначалося, перший позивач та третя особа в обґрунтування позову серед іншого посилаються на висновки судових експертиз ( № 72 від 06.08.2014 та № 111 від 22.01.2015), які, за їх твердженням, підтверджують той факт, що, ймовірно, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 протоколу загальних зборів від 08.06.2009 не підписували, а тому кворум в 60% голосів досягнуто не було.

Разом з цим, ОСОБА_1, відмовляючись від позову, вказував те, що протокол, копія якого наявна у матеріалах справи (том 1 а.с. 13), є не тим самим документом, який насправді складався та підписувався учасниками товариства 08.06.2009 (том 3 а.с. 173, на звороті).

З матеріалів справи вбачається, що при попередньому розгляді справи судом першої інстанції призначалась комплексна судова почеркознавча експертиза та технічна експертиза документів, в тому числі для встановлення часу виготовлення підпису ОСОБА_4 на оригіналі протоколу від 08.06.2009.

Відповідь на запитання в частині технічної експертизи документів суду експертом не надано з огляду на те, що поставлені питання виходять за межі спеціальних знань, що вирішуються судово-почеркознавчою експертизою.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.04.2015 доручено проведення судової технічної експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Вказана експертна установа з огляду на незабезпечення позивачами оплати вартості проведення експертизи залишила судово-технічну експертизу без виконання та повернула матеріали справи до господарського суду Полтавської області (т. 2 а.с. 53-54).

При цьому ОСОБА_1 у заяві про відмову від позову вказував на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було визначено, що за проведення вказаної експертизи не сплачувати.

Окрім цього ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному господарському суді вказує на те, що на попередню судову почеркознавчу експертизу (за висновками якої підпис ОСОБА_4 на оригіналі протоколу від 08.06.2009 виконаний не нею, а іншою особою) був наданий не той оригінал протоколу, який насправді складався та підписувався учасниками товариства 08.06.2009, а зовсім інший.

Також ч. 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що в господарських справах можуть використовуватися тільки ті обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, тому посилання першого позивача та третьої особи - ОСОБА_4 на висновок судової почеркознавчої експертизи № 72 від 06.08.2014 без нового комплексного дослідження викладених в ньому обставин суперечить вимогам частині 3 статті 35 ГПК України, оскільки рішення Хорольського районного суду Полтавської області по справі № 548/970/14-ц, в рамках якої проводилась відповідно судова почеркознавча експертиза, скасоване 22 жовтня 2014 року Апеляційним судом Полтавської області.

Зважаючи на наведене, можна зробити висновок про наявність суперечливого характеру як пояснень учасників процесу, так і наданих ними доказів стосовно наявності кворуму та вчинення підписів на протоколі загальних зборів ТОВ АФ "Ольвія" від 08 червня 2009 року, які ставлять під сумнів висновки судових експертиз (№ 72 від 06.08.2014 та № 111 від 22.01.2015), на які посилаються перший позивач та третя особа - ОСОБА_4

Вищий господарський суд України в постанові від 04.05.2016 вказував на те, що проведення саме комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи та встановлення експертом не тільки, кому належать підписи, а й часу вчинення підписів на спірному оригіналі протоколу, має вирішальне значення для даної справи.

При цьому Вищий господарський суд України вказує про те, що суду при новому розгляді справи слід розглянути питання призначення комплексної судової експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Крім того, згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже висновки суду щодо певних обставин справи мають ґрунтуватися лише на доказах, які мають властивості допустимості та относимості.

Допустимість доказу - це властивість форми доказу, яка полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, належністю (относимістю) доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Таким чином, з урахуванням сумнівного характеру висновків судових експертиз (№ 72 від 06.08.2014 та № 111 від 22.01.2015, а також суперечливість пояснень учасників процесу та наданих ними доказів, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, лише висновок комплексної судової експертизи може вважатися належним та допустимим доказом наявності підписання певними учасниками товариства відповідача протоколу загальних зборів від 08 червня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначеної вказівки Вищого господарського суду України, суд першої інстанції ухвалою від 07.07.2016 зупинив провадження у даній справі, у зв'язку із призначенням комплексної судової почеркознавчої експертизи.

Проте проведення зазначеної експертизи виявилося неможливим через ненадання на дослідження оригіналу протоколу від 08 червня 2009 року, оскільки він був вилучений судом при попередньому розгляді справи з матеріалів справи та повернутий відповідачу за його заявою від 11.01.2016 вх. № 107 (том 2 а.с. 95), про що в описі справи зроблено відповідну відмітку.

При цьому, саме після надання Вищим господарським судом України в постанові від 04.05.2016 обов'язкових для виконання вказівок про проведення у справі комплексної судової експертизи, ОСОБА_5 у судовому засіданні 14.06.2016 заявив про втрату оригіналу протоколу від 08 червня 2009 року.

Разом з цим, представник відповідача не надав жодних доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про таку втрату документу. Також й інші учасники процесу не надали оригіналу вказаного протоколу загальних зборів.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи письмових поясненнях державного реєстратора реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції № 318 від 13.11.2014 (том 1 а.с 25) згідно з даними реєстраційної справи ТОВ АФ "Ольвія" не вбачається, що ОСОБА_2, обирався генеральним директором товариства, оскільки протокол, що оскаржується відсутній.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, за загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснив всі можливі дії для призначення у справі комплексної судової експертизи та встановлення обставин, які входять до кола предмета доказування.

Однак ані перший позивач, ані третя особа - ОСОБА_4, ані відповідач, який визнав позови та підтримує їхню правову позицію, не надали головного доказу у справі - оригіналу протоколу загальних зборів ТОВ АФ "Ольвія" від 08 червня 2009 року № 2, що робить неможливим з'ясування обставини підписання або не підписання конкретними учасниками товариства вказаного протоколу, досягнення кворуму, необхідного для проведення таких загальних зборів, а також обставини прийняття на загальних зборах самого рішення про переведення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ТОВ "Агрофірма Ольвія", дійсність якого оспорюється першим позивачем та третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_4

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, визнання відповідачем позову, відповідно до статті 78 ГПК України, не є обов'язковим для суду.

Також колегія суддів погоджується із відмовою суду першої інстанції у застосуванні строку позовної давності, так як заяву про його застосування подано не стороною у справі, а третьою особою, що суперечить положенням статті 267 Цивільного кодексу України.

Так, в абзаці 3 підпункту 2.1 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України вказано на те, що заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, ч. 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, ст. 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 Цивільного кодексу України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Вказана правова позиція також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2015 № 6-738цс15 та від 18.03.2015 № 6-25цс15.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги позивача 1 - ОСОБА_3 третьої особи 1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від "03" листопада 2016 р. у справі № 917/2209/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31.01.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Хачатрян В.С.