КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. Справа№ 915/1811/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Чвалюк А.В. за довіреністю від 16.08.2016;

від відповідача1: Юзепчук І.В. за довіреністю від 11.10.2016;

від відповідача2: Притула Г.Ю. за довіреністю від 07.11.2016;

від третьої особи1: не з'явився;

від третьої особи2: не з'явився;

від третьої особи3: не з'явився;

від третьої особи4: не з'явився;

від третьої особи5: не з'явився;

від третьої особи6: Зубарєвій Н.В. за довіреністю від 12.01.2017;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016

у справі №915/1811/15 (головуючий суддя Смирнова Ю.М., судді: БондарчукВ.В., Курдельчук І.Д. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

треті особи. які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ", Публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль", Публічне акціонерне товариство "Шахтоуправління "Донбас", Національна акціонерна компанія "Енергетична компанія України", Публічне акціонерне товариство "Дніпровська ГАЕС", Фонд державного майна України

про стягнення 1043204,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 1062866 грн. 19 коп. заборгованості та 7971 грн. 50 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016, Публічне акціонерне товариство "Миколаїська теплоелектроцентраль", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ПАТ "Миколаївська ТЕЦ".

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Смірнова Л.Г., суддів Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль" було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.11.2016.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач 2 надіслав заперечення на апеляційну скаргу.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду третя особа 4 надіслала клопотання про розгляд справи 16.11.2016 у відсутність представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль" відкладено до 21.11.2016.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2016 у зв'язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. на підготовці у НШСУ, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивна Л.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль" відкладено до 19.01.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.01.2017 у зв'язку з перебуванням судді Андрієнко В.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивна Л.В., Дідіченко М.А.

У судове засідання 19.01.2017 з'явились представники позивача, відповідача 1,2 та третьої особи 6.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи 6 в судовому засіданні просив рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.10.2012 між державою Україна від імені якого діє Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (депонент, відповідач №2), Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (зберігач, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Миколаївська теплоелектроцентраль" (товариство, відповідач №1) було укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави № 050519 (договір) за умовами якого депонент доручає, а зберігач зобов'язується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком на нижчевикладених умовах відповідно до законодавства та внутрішніх документів зберігача, та на підставі розпоряджень суб'єкта управління об'єктами державної власності, який відповідно до законодавства виконує функції з управління відповідними цінними паперами та який у зберігача набуває статусу керуючого рахунком у цінних паперах депонента в межах його повноважень (п.1.1); оплата послуг зберігача здійснюється товариством відповідно до цього договору та затверджених зберігачем тарифів, які не повинні перевищувати максимального розміру тарифів, встановленого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України, і є його невід'ємною частиною. Розрахунок вартості послуг зберігача за кожним керуючим рахунком здійснюється товариством щодо належних депоненту цінних паперів, якими управляє керуючий рахунком (п.1.2); товариство зобов'язане оплачувати послуги зберігача згідно з умовами і строками, передбаченими цим договором (п.п. а п.2.5), не пізніше 25 числа місяця, що слідує за звітнім, сторони підписують акт про надані послуги зберігача. Сторони домовились, що звітним місяцем за цим договором є кожний календарний місяць протягом строку дії цього договору (п. 6 розділу ІІ); оплата послуг зберігача здійснюється товариством щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітнім на підставі тарифів, розрахункових документів зберігача та виписки з рахунку депонента у зберігача на останній день звітного місяця (п.3.1).

Відповідно до свідоцтва про відкриття рахунку у цінних паперах №8185 від 10.10.2012 позивачем було відкрито рахунок депоненту - Держава України, керуючий - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

10.09.2015 між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 050519 від 10.10.2012, відповідно до умов якого сторони домовились, що у випадку наявності простроченої заборгованості товариства з оплати послуг за цим договором зберігач здійснює операції щодо тих цінних паперів, які обліковуються на рахунку за окремими емітентами цінних паперів виключно у випадку сплати товариством заборгованості за послуги, що надавалися зберігачем по обслуговуванню такої частини цінних паперів, щодо інших цінних паперів, за якими наявна прострочена заборгованість товариства перед зберігачем, облікові операції не здійснюються.

Як зазначає позивач, в період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2015 року ним були надані за укладеним між сторонами договором послуги щодо відкриття, ведення рахунку в цінних паперах, зберігання цінних паперів, обслуговування цінних паперів загальною вартістю 1081317,81 грн., що підтверджується відповідними виписками про стан рахунку в цінних паперах за цей же період.

При цьому, як стверджує позивач, ним на адреси відповідачів №1 та №2 в період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2015 року направлялись акти-рахунки за відповідний звітній місяць засобами поштового зв'язку у наступному за звітним місяці.

Вказані акти підписані тільки з боку позивача та неодноразово направлялись обом відповідачам, а їх отримання підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, в порушення умов договору відповідач №1 не сплатив за надані позивачем в період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2015 року послуги, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 1062866,19 грн. солідарно.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 628, 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Пунктами 1.2, 3.1 договору між сторонами погоджено, що оплата послуг зберігача (позивача) здійснюється товариством (відповідачем №1) відповідно до цього договору та затверджених зберігачем тарифів, які не повинні перевищувати максимального розміру тарифів, встановленого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України, і є його невід'ємною частиною. Розрахунок вартості послуг зберігача за кожним керуючим рахунком здійснюється товариством щодо належних депоненту цінних паперів, якими управляє керуючий рахунком, оплата послуг зберігача здійснюється товариством (відповідачем №1) щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітнім на підставі тарифів, розрахункових документів зберігача та виписки з рахунку депонента у зберігача на останній день звітного місяця. Крім цього, у п. 6 розділу ІІ договору сторони домовились про те, що не пізніше 25 числа місяця, що слідує за звітнім, сторони підписують акт про надані послуги зберігача, а звітним місяцем за цим договором є кожний календарний місяць протягом строку дії цього договору.

Відповідачі акти - розрахунки, які були надіслані позивачем за період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2015 року на загальну суму 1081317,81 грн. не підписали, однак належних та допустимих доказів звернення до позивача з будь - якими запереченнями щодо кількості та якості наданих послуг суду не надали.

Відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, за період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2015 позивачу було сплачено за надані послуги по договору загальну суму у розмірі 18451,62 грн.

Отже, з наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості наданих послуг від відповідачів не надходило, тоді як відповідач №1, на якого згідно умов укладеного між сторонами договору покладено обов'язок оплати за надані позивачем послуги, їх не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 1062866,19 грн.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач №1, зокрема, зазначив про те, що передумовою укладення спірного договору було несвоєчасне завершення процесу корпоратизації відповідача №1 з причин перебування останнього в процесі банкрутства і лише після звершення процедури банкрутства відповідачем №1 було зареєстровано нову редакцію статуту та здійснено заходи щодо реєстрації випуску акцій (свідоцтво про реєстрацію випуску акцій № 124/1/12 від 03.07.2012). З огляду на те, що на час укладення договору власником акцій відповідача №1 була держава, позивач на ім'я відповідача №2 відкрив рахунок у цінних паперах, на якому обліковуються права власності на цінні папери. На думку відповідача №1, фактично зобов'язання по договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави №050519 від 10.10.2012 виникають лише між власником цінних паперів (депонентом) - державою в особі відповідача №2 та зберігачем (позивачем), а зазначення в такому договорі третьої сторони, в даному випадку - відповідача №1, суперечить нормам Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні", у зв'язку з чим відповідач №1 вважає, що наявні підстави для визнання договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави №050519 від 10.10.2012 недійсним в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідач №1 вважає, що зазначений договір суперечить типовому договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 20.10.2010 №1589, згідно якого учасниками цього договору виступають депонент, зберігач та суб'єкт управління об'єктами державної власності, який відповідно до законодавства виконує функції з управління відповідними цінними паперами та який у зберігача набуває статусу керуючого рахунком у цінних паперах депонента в межах його повноважень на якого покладено оплату послуг зберігача (розділ 1 типового договору) посилається на положення Вимог до договору про обслуговування рахунку в цінних паперах, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 №1412, які зобов'язують депозитарні установи протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про депозитарну систему України" привести договори про відкриття рахунку в цінних паперах, укладених з депонентами до набрання чинності вказаним законом, у відповідність до цих вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, відповідно до ч.4 - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, відповідно до ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) в редакції, чинній на дату укладення спірного договору, визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Таким чином, статтею 179 ГК України заборонено відступати від змісту типового договору, проте сторони наділені правом конкретизувати його умови.

За змістом ст.7 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" в редакції, яка була чинна станом на дату укладення договору, діяльність, пов'язана із зберіганням цінних паперів та обліком прав власності на них, здійснюється на підставі договору про відкриття рахунку у цінних паперах, який укладається власником цінних паперів з обраним ним зберігачем. Договори про відкриття рахунку у цінних паперах повинні відповідати вимогам типових договорів, затверджених Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. У договорі про відкриття рахунку у цінних паперах визначаються умови ведення рахунку власника цінних паперів, порядок проведення операцій емітента, порядок надання облікової та фінансової інформації зберігачем, а також умови оплати його послуг тощо. Для обліку цінних паперів, депонованих власником згідно з договором про відкриття рахунку у цінних паперах, зберігач відкриває на його ім'я рахунок у цінних паперах, на якому обліковуються права власності на цінні папери, що належать депоненту, а також обмеження щодо цих цінних паперів депонента.

Розділом 1 рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 20.10.2010 №1589 "Про затвердження типового договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави" (станом на дату укладення договору) було визначено предмет даного договору, а саме: депонент доручає, а зберігач зобов'язується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком на нижчевикладених умовах відповідно до законодавства та внутрішніх документів зберігача та на підставі розпоряджень суб'єкта(ів) управління об'єктами державної власності, який(і) відповідно до законодавства виконує(ють) функції з управління відповідними цінними паперами та який(і) у зберігача набуває(ють) статусу керуючого(их) рахунком у цінних паперах депонента в межах його (їх) повноважень (далі - керуючий рахунком). Оплата послуг зберігача здійснюється керуючим рахунком відповідно до цього договору та затверджених тарифів зберігача, які не повинні перевищувати максимального розміру тарифів, встановленого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України, і є його невід'ємною частиною. Розрахунок вартості послуг зберігача за кожним керуючим рахунком здійснюється щодо належних депоненту цінних паперів, якими управляє керуючий рахунком. Зміни до тарифів зберігача набирають чинності для сторін після внесення відповідних змін до цього договору.

В даному випадку, умови пунктів спірного договору 1.2, а) п.2.5 містять лише додаткову деталізацію та конкретизацію умов типового договору, а саме: державою в особі відповідача №2 (депонентом в особі керуючого рахунком) відповідачу №1 (товариству) було делеговано обов'язок оплати послуг позивача (зберігача) по договору. При цьому, як свідчать обставини справи, договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень. В матеріалах справи відсутні докази розірвання договору або визнання його недійсним у судовому порядку. Рішенням Господарського суду міста Києва №910/32898/15 від 25.02.2016 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про розірвання договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави № 050519 від 10.10.2012 відмовлено. Питання приведення спірного договору протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про депозитарну систему України" у відповідність Вимогам до договору про обслуговування рахунку в цінних паперах, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 №1412, стосується виконання договору його сторонами, і як доказ недійсності правочину розглядатися не може.

Щодо тверджень відповідача 1 про те, що після укладення договору про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави №050519 від 10.10.2012 коло емітентів збільшилося, у зв'язку з чим відповідач №1 має оплачувати послуги, які позивач надав не лише йому, а й іншим емітентам - третім особам №№ 1-6, то суд зазначає про те, що відповідачем №1 не надано суду доказів, які б підтверджували внесення змін до договору в частині порядку оплати послуг зберігача. Тому вказані заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо заперечення відповідача №1 про здійснення ним оплат по договору в сумі 18451,62 грн. за спірний період, а зокрема по платіжному дорученню від 16.12.2015 №1048927SB на суму 2395,92 грн., то суд зазначає про те, що за умовами укладеного між сторонами договору від 10.09.2015 про внесення змін до договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 050519 від 10.10.2012, у випадку наявності простроченої заборгованості товариства (відповідача №1) з оплати послуг за цим договором зберігач (позивач) здійснює операції щодо тих цінних паперів, які обліковуються на рахунку за окремими емітентами цінних паперів виключно у випадку сплати товариством (відповідачем №1) заборгованості за послуги, що надавалися зберігачем (позивачем) по обслуговуванню такої частини цінних паперів, щодо інших цінних паперів, за якими наявна прострочена заборгованість товариства (відповідача №1) перед зберігачем (позивачем) облікові операції не здійснюються, у зв'язку з чим окремими емітентами цінних паперів здійснювалась оплата за операції зберігача (позивача) з метою їх фактичного проведення, а суми цих оплат були вирахувані позивачем із суми боргу за надані послуги.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та приписів п. 3.1. договору строк виконання відповідачем №1 грошового зобов'язання по оплаті вартості наданих позивачем послуг станом на момент розгляду справи настав.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач №1 своїх зобов'язань по повній оплаті послуг належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача №1 перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 1062866,19 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем 1 належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 основної заборгованості у розмірі 1062866,19 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 2 суми заборгованості перед позивачем солідарно з відповідачем №1, то суд зазначає наступне.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 541 ЦК України встановлює, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Типовим договором про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я держави, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 20.10.2010 №1589 був передбачений обов'язок керуючого рахунком оплатити вартість наданих зберігачем послуг, однак при укладенні договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 050519 від 10.10.2012 обов'язок оплати послуг зберігача (позивача) був делегований відповідачем №2 - відповідачу №1, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості по договору з відповідача №1 та відповідача №2.

Крім того, 27.07.2015 між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Фондом державного майна України був підписаний акт приймання-передачі № 251 пакету акцій Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", у зв'язку з чим права на цінні папери відповідача №1 були списані з рахунку Міністерства енергетики та вугільної промисловості України у депозитарній установі позивача на рахунок Фонду державного майна України в ПАТ АБ "Укргазбанк".

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача №1 суми боргу у розмірі 1062866,19 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають судом задоволенню, а в задоволенні позовних вимог до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України слід відмовити.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаїська теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі №915/1811/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №915/1811/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна