ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

19 січня 2017 року Справа № 923/447/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі Крутьковій В.О., розглянувши справу за заявою Кредитора : Товариства з обмеженою відповідальністю "Спартехнотрейд"

до Боржника : Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" м. Херсон, вул. Ціолковського, 50, ідентифікаційний код 25400551

про банкрутство

за участю представників сторін:

- від Української студії телевізійних фільмів"Укртелефільм"-Горбенко К.О. дов. від 07.09.2016р.

- від Фонду держмайна України - Гладкова Н.В. дов. № 476 від 30.12.2015р.

- від Боржника - ліквідатор арбітражний керуючий Дудкін Р.А.

- від ТОВ"Спартехнострейд"- не прибули

- від ТОВ "Стоктайм" - не прибули

- від ТзОВ "Фінансова компанія "Мітех"- не прибули

- від ПАТ "Банк "Форум" - не прибули

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду від 09.04.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство боржника ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", м.Херсон .

Ухвалою господарського суду від 13.08.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів. Постановою господарського суду від 08.09.2015р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Дудкіна Р.А., якого зобов'язано здійснити ліквідаційну процедуру банкрута та подати до суду звіт та ліквідаційний баланс.

Відповідно до ухвали від 02.11.2016р. справа прийнята до провадження суддею Пінтеліною Т.Г.

Згідно ч.2, статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, повноваження щодо: аналізу фінансового становища банкрута, формування ліквідаційної маси, вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.11, ч.2, статті 41 Закону про банкрутство, ліквідатору надано право подавати до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

Так, при виконанні повноважень, визначених статтею 41 Закону про банкрутство та дослідженні документів банкрута - Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», ліквідатором, на його переконання, виявлено ознаки недійсності правочину, що був укладений банкрутом 30.01.2004року з Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», а саме Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи, що спрямований на будівництво адміністративно-житлового комплексу по вул. Ованеса Туманяна, 15-а у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Стаття 16 ГПК України встановлює, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно ч.4, статті 10 Закону про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Крім того, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.07.2016р. № 01-06/2511/16 «Про внесення змін до п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. № 01-06/606/2013 «Про закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів) укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (ст. 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

З огляду на сферу регулювання Закону № 2343-ХІІ і зазначену норму ст. 20 вона є спеціальною щодо загальних, установлених ЦК, підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс. Відповідно до положень ч.З ст. 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цмвільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК.

Враховуючи викладене та керуючись положеннями ст.ст. 15, 16, 20, 203, 215 ЦК України, ст.75, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 12, 15, 22, 28, 35, 49, 54-57, 82, 84, 85 ГПК України, ст.ст.10, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або знання його банкрутом», ліквідатор Дудкін Р.А. подав до господарського суду заяву про визнання правочину недійсним, просить прийняти рішення, яким визнати недійсним з моменту вчинення Договір про спільну діяльність від 30.01.2004 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступником якого є |Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»).

Відповідно до ухвали від 11.11.2016р. суд дослідив, що при поданні даної заяви про визнання правочину недійсним ліквідатором повністю дотримано вимоги, що регулюють порядок подання відповідної позовної заяви, додано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, докази направлення заяви та додатків до неї відповідачам та третім особам.

Для всебічного, повного та законного розгляду справи на клопотання ліквідатора суд залучив до участі у справі Фонд державного майна України (ідентифікаційний код 00032945, вул. Кутузова, 18/9, м. Київ, 01601) з правами третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору та Державний комітет телебачення і радіомовлення України (ідентифікаційний код 00013936, вул. Прорізна, буд. 2, м. Київ, 01001) з правами третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» подала заяву (т.8, а.с.35-39, та а.с.66-67) про застосування судом позовної давності під час розгляду заяви ліквідатора Дудкіна Р.А. про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступником якого є |Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»).

ПАТ "Банк "Форум надав відзив (т.8, а.с.46-47) на заяву ліквідатора Дудкіна Р.А. про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, проти заяви повністю заперечує та просить суд застосувати позовну давність під час розгляду заяви.

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» надала відзив з додатками (т.8, а.с. 50-65) на заяву ліквідатора Дудкіна Р.А. про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, проти заяви повністю заперечує.

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» подала заяву (т.8, а.с.64-)про залишення без розгляду заяви ліквідатора Дудкіна Р.А. про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, згідно п.1 ч.1 ст.63 та п.1 ст.81 ГПК України мотивуючи тим, що заява підписана неповноважною особою.

Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» як кредитором у справі про банкрутство Боржника ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" подано клопотання (т.8, а.с.68-71) про припинення повноважень ліквідатора Дудкіна Р.А. та призначення нового ліквідатора.

20.12.2016р. до суду від ліквідатора боржника арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. надійшли доводи та пояснення до заяви про визнання правочину недійсним (т.8, а.с.83-87).

20.12.2016р. представник Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» заявив клопотання про витребування відомостей від КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації " щодо власників всіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А та залучення зазначених осіб до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору (т.8, а.с. 89 - 102) та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, 01030, м.Київ, вул. Володимирівська, 42, ).

Представник Фонду державного майна України в судовому засіданні дане клопотання підтримав як обгрунтоване та законне.

Ліквідатор Дудкіна Р.А. заперечує проти заявленого клопотання, важає, що будь-яке рішення суду за позовом про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року не вплине на права та охоронювані законом інтереси вищезазначених осіб.

Розглянувши клопотання Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» суд зазначає, що до клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору додано Акт (від 11.10.2005р.) розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул.Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м.Києва , складений на виконання саме оскаржуваного Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року (т.8, а.с.92-95) та Акт (від 24.02.2009р.) розподілу квартрир в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул.Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м.Києва, складений на виконання того ж оскаржуваного Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року (т.8, а.с.96-99) та Акт № 196 від 05.11.2010р. укладений Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Головним управлінням житлового забезпечення КМДА про передачу 28 квартир в адміністративно-житловому комплексі на вул.Ованеса Туманяна,15-А (т.8, а.с.102) , які в подальшому розподілені між фізичними та юридичними особами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року ліквідатор Дудкін Р.А. не заявляє вимоги про застосування судом наслідків визнання угоди недійсною.

Разом з тим суд у разі задоволення позовних вимог, зобов'язаний застосувати такі наслідки, оскільки пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин суд погодився з доводами Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» та частково задовольнив клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору (т.8, а.с. 89 - 102) а саме юридичних та фізичних осіб, що є власниками всіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м.Києва та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, 01030, м.Київ, вул. Володимирівська, 42, ).

Ухвалою від 20.12.2016р. суд зобов'язав КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації " надати до суду відомості щодо власників всіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А у м.Києві.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі з правами третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, 01030, м.Київ, вул. Володимирівська, 42).

Докази направлення ухвали на адресу КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та отримання ухвали від 20.12.2016р. наявні у матеріалах справи (т.8, а.с.109-110).

Листом від 27.12.2016р. КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" повідомило суду про відсутність запитуваної інформації (т.8, а.с.111), Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради будь-яких документів до суду не направив.

11.01.2017р. (т.8, а.с.152-153) Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» подала до суду заяву про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору юридичних та фізичних осіб, що є власниками всіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м.Києва.

Дана заява розглянута у судовому засіданні 19.01.2017р. При цьому суд з'ясував, що заявник не зазначив переліку осіб, яких він просить залучити до участі у справі. Заявник просить суд самостійно визначити коло осіб - власників усіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А.

Суд враховує, що відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи обстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов'язку збирання доказів.

Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, активно впливають на судову діяльність, оскільки їхні розпорядчі волевиявлення можуть бути обов'язковими для суду.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування таких доказів судом. При цьому заявник у такому клопотанні зобов'язаний довести наявність обставин, що перешкоджають самостійному наданню доказів. Звертаючись до суду із заявою самостійно визначити коло осіб-власників усіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А, заявник пояснив, що отримання такої інформації є для нього оплатним, а кошти для цього відсутні.

Суд не приймає до уваги такі пояснення Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», оскільки зазначені пояснення не підтверджуються будь-якими довідками, доказами самостійного звернення для отримання інформації, рахунками про вартість інформації, відсутність власних коштів для оплати інформації тощо.

За таких обставин заява Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору юридичних та фізичних осіб, що є власниками всіх об'єктів нерухомості (квартир, нежитлових приміщень, машино-місць) в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом на вул. Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м.Києва та визначення судом кола (переліку ) зазначених осіб залишена судом без задоволення, про що оголошено в судовому засіданні 19.01.2017р.

В судовому засіданні 19.01.2017р. ліквідатор Дудкін Р.А. підтримує свої вимоги, представник Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» повністю заперечує проти заяви ліквідатора.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява ліквідатора про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступником якого є |Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс») задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту заяви про визнання правочину недійсним (т.7, а.с. 1 - 9), при виконанні повноважень, визначених статтею 41 Закону про банкрутство та дослідженні документів банкрута - Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», ліквідатором арбітражним керуючим Дудкіним Р.А. виявлено ознаки недійсності правочину, що був укладений банкрутом 30.01.2004 року з Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», а саме Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи, що спрямований на будівництво адміністративно-житлового комплексу по вул. Ованеса Туманяна, 15-а у Дніпровському районі м. Києва.

Судом встановлено, що 30 січня 2004 року між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», дійсно було укладено Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.2 Договору про спільну діяльність сторони домовились, що предметом договору є забезпечення спільного інвестування, залучення коштів та здійснення спільного будівництва об'єкту інвестування - адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом, що розташований у Дніпровському районі м. Києва по вул. Ованеса Туманяна, 15-А (надалі - Об'єкт інвестування), ведення спільної господарської діяльності по продажу та іншій реалізації приміщень Об'єкта інвестування та отримання прибутку для учасників спільної діяльності.

Частиною 2 ст. 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна діяльність може здійснюватись на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1132, ч.І ст. 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Відповідно до ч.І ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Договором про спільну діяльність від 30 січня 2004р., укладеним між позивачем та ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», інший правовий статус майна, набутого в результаті здійснення спільної діяльності, не встановлювався.

Згідно умов п. 2.1 Договору про спільну діяльність, Учасники погодилися здійснити внески до спільної діяльності за погодженням Сторін у наступній пропорції: «Укртелефільм» - 13,5% та Оператор (ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс») - 86, 5%. Внески до спільної діяльності визначають розподіл часток спільної власності між Учасниками у наступній пропорції: «Укртелефільм» -13,5% та Оператор (ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс») - 86,5% (п.2.2 Договору про спільну діяльність).

За умовами Договору про спільну діяльність від 30.01.2004р., укладеного між ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» та «Укртелефільм», під «внеском (внесками)» розуміються будь-які кошти, матеріальні і нематеріальні активи, що передаються на окремий баланс спільної діяльності, згідно умов Договору про спільну діяльність, а також послуги у вигляді трудового вкладу в спільну діяльність.

Під «часткою» розуміється частка Учасника спільної діяльності без створення юридичної особи, відповідно до якої між Учасниками розподіляється прибуток, відповідальність і спільне майно.

Відповідно до п.12.2 Договору про спільну діяльність Сторони вирішили, що доходи розподіляються між Учасниками на основі їх часток.

Згідно ст.12.3 Договору учасники домовились, що розподіл часток проводиться в залежності від фактичних внесків, що оформлюється додатковою угодою.

Таким чином, розподіл часток спільної діяльності між Учасниками визначається у залежності від грошового еквіваленту фактичного внеску кожного з Учасників до спільної діяльності у наступній пропорції: «Укртелефільм» - 13,5% і Оператор - АТ «МІК «Інтерінвестсервіс» - 86,5%.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що Укртелефільм здійснюватиме внески у формі:

- забезпечення прав користування ділянкою спільної діяльності для будівництва та експлуатації Об'єкту інвестування;

- робіт (послуг) по погодженню проекту Об'єкту інвестування, дозволів на виконання будівельних робіт, інших дозволів та згод необхідних для будівництва і обслуговування Об'єкту інвестування;

- робіт (послуг) по виконанню функцій замовника щодо Об'єкту інвестування в експлуатацію та погодження виділення земельної ділянки для особи, що буде здійснювати експлуатацію Об'єкту інвестування.

Пунктом 2.4 Договору визначено, що Оператор здійснюватиме внески у формі:

- робіт (послуг) по виконанню проекту Об'єкту інвестування;

- робіт (послуг) по залученню Інвестицій та інших коштів третіх осіб для будівництва Об'єкту інвестування, забезпеченню будівництва Об'єкту інвестування, продажу та іншій реалізації приміщень Об'єкту інвестування, обслуговуванню Об'єкту інвестування.

- грошових коштів і майна (матеріальних та нематеріальних активів), в повному обсязі на всі потреби (узгодження, проектування, будівництво та експлуатацію).

Згідно п. 10.1 Договору про спільну діяльність, облік спільного майна а також операцій, пов'язаних із використанням майна, отриманого в спільне користування, буде здійснювати визначений Договором про спільну діяльність Оператор - Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на Окремому балансі Спільної діяльності.

Підставою для відображення в обліку спільної діяльності без створення юридичної особи часток Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» і Українська студія телевізійних фільмів є первинні документи, тобто, документи, створені у письмовій або електронній формі, які фіксують та підтверджують факти проведення спільної діяльності без створення юридичної особи, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів спільної діяльності без створення юридичної особи, а також Учасників цієї діяльності, включаючи розпорядження та дозволи Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» і Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», як Учасників спільної діяльності без створення юридичної особи, а також Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», як Оператора спільної діяльності, на їх проведення, зокрема, акти приймання-передачі внесків, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Ліквідатор стверджує, що протягом всього терміну спільної діяльності по Договору Учасником - Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» внесків до спільної діяльності не було внесено, що є порушенням умов Договору про спільну діяльність та свідчить про те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» неодноразово вимагало від Відповідача-2 здійснити внески до спільної діяльності, та надати відповідні документи (зокрема, підтверджується листами від 27.04.2012 р., від 03.10.2012 року, що додаються), однак Відповідачем-2 дані вимоги весь час ігнорувалися, у зв'язку з чим Позивач має підстави вважати, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Крім того, відсутність здійснення внесків до спільної діяльності тягне за собою відсутність підстав до здійснення розподілу результатів спільної діяльності у тому співвідношенні, що був визначений умовами п.2.1. та п. 12.3 Договору.

Також ліквідатор стверджує, що ним виявлено відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності Учасника спільної діяльності при укладенні ним Договору про спільну діяльність.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Зазначені вище ознаки недійсності правочину, на переконання ліквідатора, підтверджується наступними обставинами.

1. 15 листопада 2013 року, шляхом проведення експертно-економічного дослідження було встановлено, що з боку Українською студії телевізійних фільмів Укртелефільм, протягом строку дії Договору про спільну діяльність, не було зафіксовано здійснення жодного внеску до спільної діяльності та Окремого балансу спільної діяльності між Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Зокрема, умовами п. 2.3. Договору про спільну діяльність передбачено, що «Укртелефільм» здійснює внески у формі: забезпечення прав користування земельною ділянкою для будівництва та експлуатації Об'єкту інвестування.

Тобто, у розумінні та для цілей бухгалтерського обліку право користування земельною ділянкою в термін більше одного року відноситься до нематеріальних активів. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про нематеріальні активи та розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи». Придбаний або отриманий нематеріальний актив відображається в балансі якщо існує ймовірність одержання майбутніх економічних вигод, пов'язаних з його використанням, та його вартість може бути достовірно визначена. Придбані нематеріальні активи зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Згідно з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи» внесок «Укртелефільм» до Спільної діяльності згідно з договором від 30.01.2004 року у формі права користування земельною ділянкою під забудову є нематеріальним активом.

Відповідно до вимог П(С)БО 8»Нематеріальні активи» грошовий розмір такого внеску (первинна вартість нематеріального активу) самостійно узгоджується між Учасниками спільної діяльності, але не може бути меншою за відповідну експертну грошову оцінку земельної ділянки.

Отже, документально здійснення внеску «Укртелефільм» у Спільну діяльність згідно з договором від 30.01.2004р. у формі права на забудову земельної ділянки повинно бути підтверджено актом приймання-передачі (первинним документом), який є підставою для відображення «Укртелефільм» у бухгалтерському обліку Спільної діяльності за договором від 30.01.2004 р. у складі активів.

Так, внесок «Укртелефільм» у спільну діяльність у формі права на забудову земельної ділянки повинен відображатись у бухгалтерському обліку за дебетом субрахунку 122 «Права користування майном» та кредитом субрахунку 551 «Довгострокові вклади до спільної діяльності»

Внесок «Укртелефільм» у спільну діяльність трудовою участю повинен відображатись у бухгалтерському обліку за дебетом рахунку 92 «Адміністративні витрати» та кредитом субрахунку 551 «Довгострокові вклади до спільної діяльності», на підставі первинних документів.

Відповідно до експертно-економічного дослідження №2132/2133-13 від 15 листопада 2013 року, що було проведено на підставі заяви заступника начальника Міністерства Внутрішніх Справ України, головного управління по боротьбі з організованою злочинністю - Рублевського В.К. від 05.09.2013 р., було здійснене дослідження оборотно-сальдових відомостей по договору про спільну діяльність від 30.01.2004 р. між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» та фінансової звітності спільної діяльності Форма 1-м «Баланс суб'єкта малого підприємництва» за 2004 -2012 роки. За результатами проведеного дослідження встановлено, що за досліджуваний період у бухгалтерському обліку Спільної діяльності за договором від 30.01.2004 р. будь-які активи на рахунку 12 «Нематеріальні активи» у тому числі на субрахунку 122 «Права користування майном» не обліковуються, що підтверджується відсутністю облікових даних у рядку 070 «Інші необоротні активи» Балансів (форма 1-м).

Отже, за результатами проведеного дослідження, внески Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» грошовими коштами, матеріальними чи нематеріальними активами або іншими способами (роботи, послуги) що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів спільної діяльності без створення юридичної особи згідно з договором від 30.01.2004 р. між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Укртелефільм станом на 01.07.2013 р. не підтверджуються.

Тобто внесення Українською студією телевізійних фільмів внесків, що передбачені та визначені п 2.3. Договору про спільну діяльність здійснено та зафіксовано не було.

Натомість, за результатами проведеного дослідження (станом на 01.07.2013) документально підтверджуються внески ПАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» в спільну діяльність без створення юридичної особи згідно з договором від 30.01.2004 р. між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Укртелефільм грошові кошти в сумі -112 861 071,39 грн.

Таким чином, ліквідатор стверджує, що внесення Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» будь-яких внесків до спільної діяльності згідно з Договором про спільну діяльність від 30.01.2004р., що був укладений між Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (Оператором спільної діяльності) та «Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», документально зокрема, первинними документами, даними регістрів бухгалтерського обліку та даними фінансової звітності спільної діяльності без створення юридичної особи, не підтверджується, тобто, Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» будь-які внески до спільної діяльності не здійснювало.

Виходячи з викладеного, ліквідатор зробив висновок , що при укладенні Договору про спільну діяльність Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» не збиралася реально вносити внесків до спільної діяльності, що були передбачені договором, а отже в цілому правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

2. Відповідно до Статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», затвердженого Головою державного комітету інформаційної політики телебачення та радіомовлення України, Відповідач-2 був заснований на державній власності і підпорядкований Державному комітету інформаційної політики телебачення та радіомовлення України.

Відповідно до п.6.1 Договору про спільну діяльність, майно Укртелефільму складається з основних і оборотних фондів та іншого державного майна, що закріплене за Укртелефільмом на правах повного господарського відання.

Майно Укртелефільму є загальнодержавною власністю. Укртелефільм відповідно до статутних завдань володіє, користується і розпоряджається майном на правах повного господарського відання.

Частинами 2 та 3 ст. 74 Господарського кодексу України встановлено, що майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно ст. 1Зб ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених господарським кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має право безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадян, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Відповідно до п. 6.4 статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за Укртелефільмом, здійснюється за погодженням з Держкомінформом України у порядку, встановленому чинним законодавством.

Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти спрямовуються виключно на інвестиції Укртелефільму і є державною власністю.

Відповідно до ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 р. № 8-92 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», що діяв до набрання чинності Законом України «Про управління об'єктами державної власності», міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень: здійснюють контроль за ефективністю використання і збереженням закріпленого за підприємствами державного майна.

Умовами п. 2.3 Договору про спільну діяльність передбачено, що створення будь-яких спільних підприємств за участю Укртелефільму здійснюється за згодою Держкомінформу України та Фонду державного майна України.

Орган управління, якому підпорядковується Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - зокрема, Держкомінформ України, а також Фонд державного майна України, повинен був надавати згоду як і на укладення договору про спільну діяльність так і на будь-яке при цьому відчуження майна, що є загальнодержавною власністю.

Таким чином, в порушення статутних вимог та норм законодавства щодо державного майна, Відповідач-2 не звертався до Держкомінформу України за відповідним погодженням стосовно самого створення спільної діяльності та передачу майна у спільне користування, а також до Фонду державного майна України за відповідним погодженням для подальшої реалізації державного майна, а тому, договір про спільну діяльність від 30.01.2004 р. укладений сторонами з порушенням норм чинного законодавства щодо утримання та управління державного майна.

У зв'язку з чим, на думку ліквідатора, вбачається обставина, що правочин по укладенню спільної діяльності не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, адже Відповідач-2 не передбачав попереднього погодження та звернення ані до Державного комітету телебачення та радіомовлення України, ані Фону державного майна України, на укладення Договору, здійснення внесків та відчуження в подальшому нерухомого майна.

3. При укладенні Договору про спільну діяльність, у Відповідача-2 бракувало необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення такого правочину. Адже, участь юридичної особи у договорі про спільну діяльність має відповідати цілям, передбаченим її статутом.

Як зазначає лист Міністерства юстиції України №19-45-1332 від 05.11.2004 року, згідно із частиною третьою статті 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не передбачене інше, діє на основі статуту. Крім того, згідно із частиною першою статті 207 вищезазначеного Кодексу господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Тобто положення Господарського кодексу України передбачають спеціальну правоздатність - наявність у юридичної особи таких прав та обов'язків, які відповідають меті і завданням її діяльності.

Враховуючи вищевикладене підприємство здійснює свою господарську діяльність відповідно до його мети і предмету діяльності, вказаними у статуті. Водночас можливе виникнення інших прав та обов'язків, прямо не передбачених статутом, але при умові, якщо вони не суперечать чинному законодавству і цілям діяльності цього підприємства.

Головними завданнями та предметом діяльності Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», що визначені, в .п. 3.1. Статуту є: створення телевізійних фільмів і програм за Державним замовленням; створення телевізійних фільмів і програм за рахунок власних коштів та на замовлення інших організацій; дубляж кіновідеопродукції, виробленої іншими організаціями; надання кіно та відеотехнічних послуг іншим організаціям, юридичним та фізичним особам; спільне виробництво кіно та відео продукції з кіно-телеорганізаціями України; спільне виробництво кіно-відео продукції з закордонними організаціями; тиражування кіно-відео продукції; реалізація кіно-відеопродукції виробництва студії Укртелефільм; інші види діяльності, пов'язані з виробництвом кіно-відео-телепродукції, що відповідають статутним завданням.

Натомість Договір про спільну діяльність передбачає у собі зовсім іншу господарську діяльність - сферу будівництва, що жодним чином не відповідає предмету та напрямку діяльності Української студії телевізійних фільмів, а отже Учасник договору про спільну діяльність не має спеціальної правоздатності до укладення такого правочину.

Крім того, умовами п. 2.3 Договору про спільну діяльність передбачено, що створення будь-яких спільних підприємств за участю Укртелефільму здійснюється за згодою Держкомінформу України та Фонду державного майна України. Однак, у порушення даних умов Відповідач-2 не звертався ні до державного органу, у підпорядкуванні якого знаходиться -Держкомінформу, для надання згоди на ведення ним спільної діяльності ні до Фонду державного майна України.

4. Підставами щодо визнання Договору про спільну діяльність недійсним, на переконання ліквідатора, є порушення загальних вимог, встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у'випадках, коли необхідно відновити становище позивача у справі, що існувало до укладення їіравочинів з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК).

Нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Наслідком недійсності оскаржуваного договору є його юридична незначущість та неспроможність, тобто недійсність з моменту його підписання та відсутність жодних правових наслідків, що в свою чергу повертає відновлює становище, що існувало до укладання оскаржуваних договорів, оскільки їх підписання не має своїм наслідком виникнення майнових прав на нерухоме майно, визначене в цих договорах.

Таким чином, оскільки сторонами в момент укладення договору не дотримано положень чинного законодавства, наявні всі підстави для визнання договору про спільну діяльність недійсним.

Згідно правової позиціїя, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 3-304гс16, "Системний аналіз положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (№ 2343-ХІІ) дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми закону № 2343-ХІІ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство: за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (ч.І ст.20 закону № 2343-ХІІ); за позовом розпорядника майна (ч.9 ст.22 закону № 2343-ХІІ); за заявою комітету кредиторів (ч.8 ст.26 закону № 2343-ХІІ); за заявою керуючого санацією (ч.5 ст.28 закону № 2343-ХІІ); за заявою ліквідатора (ч.2 ст.41 закону № 2343-ХІІ).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю закону № 2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Стосовно посилання суду касаційної інстанції на положення ст. 20 закону №2343-ХП як на єдину норму закону, що може бути підставою для визнання недійсними правочинів (договорів) і спростування майнових дій боржника у межах провадження справи про банкрутство, слід зазначити таке.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс. Відповідно до положень ч.З ст. 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 4, 104, 110, 112 ЦК, Закон № 2343-ХІІ є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний закон, також норм ЦК, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Відтак, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК. Отже, ЦК імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Відтак, ліквідатор доводить, що Українська студія телевізійних фільмів «Укртелсфільм» не здійснювала будь-яких внесків на виконання укладеного Договору про спільну діяльність від 30.04.2004р., укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", правонастуником якої є Боржник.

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтовани та такими, що не підлягають задоволенню та заявляє, що твердження ліквідатора про недійсність Договору про спільну діяльність, оскільки Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» протягом всього терміну спільної діяльності внесків до спільної діяльності не зробила є невірними.

Зазначене твердження Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» вважає безпідставним та необгрунтованим, оскільки законодавство пов'язує недійсність договорів з недотриманням вимог закону в момент укладання таких договорів, а не з порушенням умов цих договорів в подальшому;

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.03.2014 року по справі №910/2322/14,(т.8, а.с.54-62) яке набрало законної сили (роздруківка додана) за позовом Першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД», Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним інвестиційного договору в частині, відсутності права власності, недійсним свідоцтва про право власності, незаконним рішення про державну реєстрацію було встановлено наступне:

" .. Рішенням Київської міської ради № 80/2656 від 27.01.2005р. передано Українській студії телевізійних фільмів Укртелефільм, за умови виконання п.3 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 1,45 га для будівництва адмінстративно-житлового будинку з підземним паркінгом на вул.Ованеса Туманяна,15-а у Дніпровському р-ні м.Києва за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 31.03.59р. № 484 "про відвод" земельної ділянки комітету по радіомовленню і телебаченню при Раді Міністраів УРСР від будівництво кінозйомочного комплексу в Дарницькому р-ні."

Суд враховує, що у розгляді справи №910/2322/14 у господарського суду міста Києва приймало участь Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» - Боржник у справі про банкрутство та сторона спірного Договору про спільну діяльність від 30.04.2004р. За адресою вул.Ованеса Туманяна,15-а у Дніпровському р-ні м.Києва , на підставі спірного договору, дійсно побудований адмінстративно-житловий будинок з підземним паркінгом.

«...Таким чином, Українською студією телевізійних фільмів (Укртелефільм) було виконано зобов'язання зі здійснення внеску за Договором про спільну діяльність у вигляді забезпечення прав користування земельну ділянку площею 1,45 га для будівництва адміністративно-житлового будинку з підземним паркінгом на вул.Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м. Києва...»

Відповідно, в силу положень статті 35 ГПК України зазначена обставина звільнена від доказування. Суд приймає до уваги зазначені доводи Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Обґрунтовуючи недійсність Договору про спільну діяльність, ліквідатор посилається на положення п.2.3. Статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», згідно якого створення будь-яких спільних підприємств за участю Укртелефільму здійснюється за згодою Держкомінформу України та Фонду державного майна України.

Зазначене обґрунтування недійсності оспорюваного договору є безпідставним та необґрунтованим, оскільки предметом спору по даній справі є договір про спільну діяльність, а в статуті мова йде про спільне підприємство, що не є тотожними поняттями.

Відповідно, суд погоджується з поясненнями Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» про те, що жодних погоджень Держкомінформу України та Фонду державного майна України для укладання договору про спільну діяльність отримувати не було необхідності.

Обґрунтувати недійсність Договору про спільну діяльність, ліквідатор посилається на, що сфера будівництва не відповідає предмету та напрямку діяльності Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм». Зазначене обґрунтування недійсності оспорюваного договору є безпідставним та необірунтовішим, оскільки Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» безпосередньо не здійснювало будівництво житлового комплексу за адресою м.Київ, вул.Ованеса Туманяна, 15-А (Укртелефільм був замовником цього будівництва , а не генпідрядником); а Пунктом 4.2. Статуту Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» зокрема передбачено, що при визначенні стратегії основної діяльності Укртелефільм зобов'язаний здійснювати будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт основних засобів.

Відповідачами в заяві про визнання Договору про спільну діяльність зазначено ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українську студією телевізійних фітьмів «Укртелефільм». Тобто ліквідатор подав позов до юридичної особи, ліквідаційну процедуру якої він проводить та до другої сторони оспорюваного правочину.

Згідно частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство) ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Згідно частини 3 статті 41 Закону про банкрутство з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд України у своїй Постанові від 13.01.2016 року по справ №3-1157гс15, зазначивши наступне:

Вирішуючи питання про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, суди першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на особливий статус арбітражного керуючого у справі про банкрутство, дійшли висновку, що перебіг позовної давності починається від дня, коли ліквідатор ПП «Альянс-Інвест» довідався про порушення права боржника. Проте такий висновок не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253-255 ЦК.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 ЦК передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено.

Отже, суди всіх інстанцій дійшли помилкового висновку, що початок перебігу строку позовної давності є днем, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорювані правочини, та неправильно застосували норми матеріального права.

Таким чином, зазначений позов фактично подано не арбітражним керуючим до юридичної особи, ліквідаційну процедуру якої він проводить, а арбітражним керуючим від імені такої юридичної особи.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» дізналося або могло дізнатися про порушення своїх прав (через нібито невідповідність оскаржуваного договору вимогам законодавства) ще 30.01.2004 року. Відповідно строк позовної давності сплинув 30.01.2007 року, а заява про визнання правочину недійсним була подана до суду ліквідатором лише в жовтні 2016 року.

Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Українською студією телевізійних фільмів Укртелефільм до винесення рішення по суті заяви ліквідатора подано заяву про застосувати позовну давність та відмовити повністю в задоволенні заяви про визнання недійсним Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року. Заява прийнята судом до уваги.

За клопотанням ліквідатора до участі у справі залучено Фонд державного майна України (ФДМУ). Листом від 30.11.2016р. № 10-52-23371 (т.8, а.с.32-34) ФДМУ повідомив, що не вбачає порушень при укладенні спірного договору Українською студією телевізійних фільмів Укртелефільм. Як вбачається із Заяви ліквідатора, 30.01.2004 між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелсфільм». та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступник - ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервїс») було укладено Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи (далі -Договір),: відповідно до п. 1.1. якого, метою Договору є спільне інвестування та залучення коштів щодо об'єкту інвестування, здійснення; спільного будівництва об'єкту інвестування, ведення спільної господарської діяльності по продажу та іншій реалізації приміщення об'єкту інвестування та отримання прибутку для його учасників.

Відповідно до п. 1.2. Договору про спільну діяльність предметом договору с інвестування з метою будівництва об'єкту інвестування; здійснення спільного будівництва об'єкту інвестування; ведення спільної госапдарської діяльності по продажу та іншій реалізації примішень об'єкту інвестування та: отримання прибутку для його учасників.

Згідно умов її, 2.1. Договору, учасники погоджуються здійснити внески до спільної Діяльності за погодженням сторін у наступній пропорції; Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - 13,5 %, ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» - 86,5 %.

Пунктам 2.3. Договору визначено, що Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» здійснюватиме внески: у формі:

- забезпечення прав: користування ділянкою спільної діяльності для будівництва та експлуатації об'єкту інвестування;

- робіт (послуг) по погодженню проекту об'єкту Інвестування, дозволів на виконання будівельних робіт, інших дозволів та згод, необхідних для будівництва га обслуговування об'єкту інвссіування;

- робіт і (послуг) по виконанню функцій замовника щодо об'єкту Інвестування, сприяє введенню об'єкту інвестування в скспуатапію та погодженню виділення земельної ділянки для особи, що буде здійснювати експлуатацію об'єкту інвестування,

Пунктом 2.4. Договору визначено, що ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» здійснюватиме внески у формі;

- робіт (послуг) по виконанню проекту об'єкту інвестування;

- робіт (послуг) по залученню інвестицій та інших коштів третіх осіб для будівництва об'єкту інвестування, забезпеченню будівництва об'єкту інвестування, продажу та іншій реалізації приміщень об'єкта інвестування, обслуговування об'єкту інвестування;

- грошових коштів і майна (матеріальних та нематеріальних активів) в повному обсязі на всі потреби (узгодження, проектування, будівництво та експлуатацію).

У пункті 1.1. статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - Статут) зазначено, що Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» Державного комітету інформаційної політики, телебачення та радіомовлення: України (Держкомінформ України) є державним підприємством культури з загальнодержавною формою власності, який діє у сфері телебачення і підпорядковується Держкомінформу України.

Пунктом 6.1. Статуту передбачено, що майно Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» складається з основних і оборотних фондів та іншого державного майна:, що закріплене за Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» на правах повного господарського відання. Майно Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» є загальнодержавною власністю. Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» відповідно до статутних завдань володіє, користується: і розпоряджається майном на правах повного господарського відання.

Частинами 2 та З ст. 74 Господарського кодексу України встановлено, що майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського нідання.

Згідно ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження: щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених господарським кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого па підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має право безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадян, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Відповідно до п. 6.4. Статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» відчуження засобів виробництва, що є державного власністю і закріплені за Укртелефільмом, здійснюється за погодженням з Держкомінформом України у порядку, встановленому чинним законодавством.

Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти спрямовуються виключно на інвестиції Укртелефільму і є державною власністю.

Пунктом 2.3. Статуту передбачено, що створення будь-яких спільних підприємств за участю Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» здійснюється за згодою Дсржкомінформу України та Фонду державного майна України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. № 8-92 «Про управління майном, що є узагальнодержавній власності», що діяв до набрання чинності Законом України «Про управління об'єктами державної власності) (18 жовтня 2006 року) було передбачено, що міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень здійснюють контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Крім цього, на момент укладення Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 № 24-92 «Про впорядкування діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств» та Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 № 8-92 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» засновником господарських товариств до статутних фондів яких передається майно, майнові права та інші активи, що є державною власністю, з боку держави виступає Фонд державного майна України.

Це також було передбачено пунктами 4, 5 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07,07.1992 № 2558-ХЛ, що діяло на момент укладання Договору.

Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 (що набув чинності 01 січня 2004 року) за договором про спільну діяльність сторони (учасники:) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Таким чином, створення спільного підприємства та укладення договору про здійснення спільної діяльності без створення юридичної особи є різними формами поєднання майна та діяльності суб'єктів господарювання. У зв'язку з ним, у разі, якщо державні підприємства здійснювали спільну діяльність без створення юридичної особи, отримання погодження від Фонду державного майна України на здійснення таких дій (укладення таких договорів) законодавством не вимагалось.

Учасник провадження у справі про банкрутство ПАТ Банк Форум надав відзив на позовну заяву (т.8, а.с.46-47), повністю заперечує проти заяви ліквідатора про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.04.2004р., укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", правонастуником якої є Боржник. Також просить суд, окрім інших заперечень по суті позову, застосувати до спірних відносин позовну давність.

Суд погоджується з доводами про те, що у відповідності з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недісним згідно ч. 2 ст. 234 ЦК України.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину

було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний

Як вбачається з тексту позовної заяви, внески у спільну діяльність беззаперечно вносились однією із сторін, що виключає визнання договору недійсним у зв'язку з фіктивністю.

Суд зазначає, що у відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 1, 2 ст.203 ЦК України).

Згідно п. 6.4. Статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за ним на праві господарського відання, здійснюється за погодженням з Державним комітетом інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України. Зазначений пункт Статуту Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм" кореспондується зі ст. ст. 74, 75, 136 ГК України.

Водночас, як вбачається з п. 2.3. оскаржуваного договору, внеском Української студії телефільмів «Укртелефільм» у спільну діяльність є: забезпечення права користування земельною ділянкою, а також роботи (послуги) по погодженню проекту об'єкта інвестування, дозволів на виконання робіт, інших дозволів та згод, необхідних для будівництва та обслуговування об'єкту інвестування, виконання функцій замовника будівництва.

Таким чином, згідно з умовами спірного договору Українська студія телевізії «Укртелефільм» не лише не розпоряджалася державним майном, яке було закріплене за нею на правах господарського відання, але й вживало дій щодо набуття права на інше майно, що було метою договору про спільну діяльність від 30.04.2004р.

Враховуючи викладене, під час укладання спірного договору Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» не були порушенні вимоги ст. ст. 74, 75, 136 ГК України, Статуту в частині розпорядження державним майном, і як наслідок, відсутні правові підстави визнання недійсним Договору у порядку ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідач по справі Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» вважає, що заява ліквідатора про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.04.2004р., укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", правонаступником якої є Боржник. має бути залишена без розгляду з наступних підстав.

Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Пунктом 3.5. Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 63 ГПК України, після прийняття позовної заяви позов, з урахуванням конкретних обставин, підлягає залишенню без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 ГПК.

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» зазначає, що постановою господарського суду Херсонської області від 08.09.2015 року боржника визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича, якого зобов'язано здійснити ліквідаційну процедуру банкрута та подати до суду звіт та ліквідаційний баланс.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.10.2016 року по справі було задоволено клопотання ТОВ «Спартехнотрейд» (голови комітету кредиторів) та продовжено строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Дудкіна Р.А. на шість місяців.

Проте постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.10.2016 року апеляційну скаргу Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» було задоволено, ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.10.2016 року по справі №923/447/15 скасовано, у задоволенні клопотання комітету кредиторів боржника ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" про продовження строку ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора на шість місяців у справі №923/447/15 відмовлено. Справу №923/447/15 передано до господарського суду Херсонської області для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.

Таким чином, строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Дудкіна Р.А. продовжено не було, відтак Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» вважає, що повноваження ліквідатора припинились 08.09.2016 року.

Разом з тим, заяву про визнання правочину недійсним було підписано арбітражним керуючим Дудкіним Р.А. лише 28.10.2016 року, тобто тоді, коли його повноваження як ліквідатора банкрута вже скінчились. Враховуючи вищенаведене, Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» просить заяву арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. від 28.10.2016 року по справі №923/447/15 про визнання правочину недійсним залишити без розгляду.

Дана заява розглянута та відхилена судом у судовому засіданні. При цьому суд враховує приписи п.3. ст 40 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», за якими ліквідатор (ліквідаційна комісія) виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами , а відповідно до п.7 ст. 40 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Відтак, заява ліквідатора ( про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.04.2004р., укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", правонаступником якої є Боржник) підписана повноважною особою, що діє у межах своїх повноважень.

За результатами дослідження матеріалів справи судом не встановлено підстав, за якими правочин може бути визнаний недійсним, загальних підстав і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлених статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України або порушення загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України.

Факти того, що Українською студією телевізійних фільмів (Укртелефільм) було виконано зобов'язання зі здійснення внеску за Договором про спільну діяльність у вигляді забезпечення прав користування земельну ділянку площею 1,45 га для будівництва адміністративно-житлового будинку з підземним паркінгом на вул.Ованеса Туманяна,15-А у Дніпровському районі м. Києва.. встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 19.03.2014 року по справі №910/2322/14,(т.8, а.с.54-62) яке набрало законної сили.

При цьому суд критично оцінює наданий ліквідатором доказ - експертно-економічне дослідження №2132/2133-13 від 15 листопада 2013 року, що було проведено на підставі заяви заступника начальника Міністерства Внутрішніх Справ України, головного управління по боротьбі з організованою злочинністю - Рублевського В.К. від 05.09.2013 р. (було здійснене дослідження оборотно-сальдових відомостей по договору про спільну діяльність від 30.01.2004 р. між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» та фінансової звітності спільної діяльності Форма 1-м «Баланс суб'єкта малого підприємництва» за 2004 -2012 роки. За результатами проведеного дослідження встановлено, що за досліджуваний період у бухгалтерському обліку Спільної діяльності за договором від 30.01.2004 р. будь-які активи на рахунку 12 «Нематеріальні активи» у тому числі на субрахунку 122 «Права користування майном» не обліковуються, що підтверджується відсутністю облікових даних у рядку 070 «Інші необоротні активи» Балансів (форма 1-м)).

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами ст. 42 ГПК України , одним з доказів може сулгувати висновок судового експерта, який повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обгрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Проте навіть висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Разом з тим, надане ліквідатором експертно-економічне дослідження №2132/2133-13 від 15 листопада 2013 року, що було проведено на підставі заяви заступника начальника Міністерства Внутрішніх Справ України, не може бути взято до уваги як висновок судового експерта.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України ввід 23.02.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" (з наступними змінами та доповненнями), не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 19.01.2017р.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 37 - 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 82-85 ГПК України суд-

у х в а л и в:

Повністю відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Дудкіна Р.А. про визнання недійсним з моменту вчинення Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, укладеного між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступником якого є |Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»).

Повний текст ухвали, що має силу судового рішення, складено та підписано 25.01.2017р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна