ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

25 січня 2017 року Справа № 5013/1506/12

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" від 21.11.2016 р. про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 5013/1506/12

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані", м. Київ

до відповідача: дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Кропивницький

про стягнення 89715,81 грн.,

представники:

від заявника - ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги №19-12/01 від 19.12.2016 р.;

від стягувача - участі не брали;

від боржника - ОСОБА_2, довіреність № 163 від 12.02.2016 р.,

встановив: товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" (далі - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані") подано позов до господарського суду про стягнення заборгованості з дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за договором поставки №04/10-10/11 від 04.10.2010 р. в сумі 89715,81 грн., з яких 75309,94 грн. основний борг, 5820,53 грн. неустойка, 4518,60 грн. 3% річних, 4066,74 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду від 20.12.2012 р. затверджено мирову угоду укладену між сторонами та припинено провадження у справі.

24.11.2016 на адресу суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група Побережнюк і партнери" (далі - ТОВ "Правова група Побережнюк і партнери") про заміну сторони у виконавчому провадженні, згідно якої заявник просить замінити стягувача - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" у виконавчому провадженні № 37678478 (зведене виконавче провадження № 27768899 у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області) на правонаступника - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери".

Ухвалою суду від 26.12.2016 р. розгляд заяви відкладено до 25.01.2017 р., зобов'язано стягувача подати до суду необхідні докази.

У судовому засіданні 25.01.2017 р. представник заявника підтримав подану заяву, просить її задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник - ТОВ "Правова група Побережнюк і партнери" зазначає, що 31.10.2016 р. між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" було укладено договір б/н відступлення права вимоги за договором поставки, в тому числі, за договором поставки № 04/10-10/11 від 04.10.2010 р., у відповідності до якого до ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" перейшло право вимоги виконання ДП Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" своїх грошових зобов'язань (а.с. 147-150).

Згідно актів від 31.10.2016 р., стягувач передав ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" всю наявну документацію на виконання умов договору (а.с. 151-153).

В той же день - 31.10.2016 р. між ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" та ТОВ "Правова група Побережнюк і партнери" було укладено договір № 31/10-04 відступлення права вимоги, за яким до ТОВ "Правова група Побережнюк і партнери" перейшло право вимоги виконання ДП Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" грошових зобов'язань, у тому числі за договором № 04/10-10/11 від 04.10.2010 р. (а.с. 154-155).

ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" передало заявнику оригінали документів, отримані від стягувача (а.с. 156-157)

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Також заявник посилається на норму ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 20.11.2013 р. та від 19.08.2014 р., згідно якої передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

У судовому засіданні 14.12.2016 р. заявником подано до суду письмові пояснення по суті заяви, згідно яких зазначає, що згода боржника на укладення догорів від 31.10.2016 р. не вимагалася, оскільки в силу ст. 1080 Цивільного кодексу України, дані договори за своєю правовою природою є договорами факторингу (а.с. 145-146).

23.12.2016 заявником подано господарському суду додаткові пояснення, зі змісту яких вбачається, що договір про відступлення права вимоги від 31.10.2016 р., укладений між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" є договором факторингу і до нього повинні застосовуватись положення глави 73 Цивільного кодексу України.

Таким чином, стверджує заявник, якщо договором факторингу передбачена можливість наступного відступлення права грошової вимоги, таке наступне відступлення здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, які регулюють факторинг, в тому числі до таких правовідносин застосовується норма щодо дійсності договору незалежно від наявності домовленості про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (а.с. 177-180).

Стягувач у справі - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" згідно письмових пояснень від 08.12.2016 р. № 1423/13 просить задовольнити подану заявником заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні (а.с. 139-140).

Представник боржника заперечив проти задоволення заяви, про що подав до суду заперечення на заяву (а.с. 164-167) та доповнення до заперечень на заяву (а.с. 190-192).

Так, боржник зазначає, що

- за умовами договору поставки № 04/10-10/11 від 04.10.2010 р., укладеного між стягувачем та боржником, передбачено, що жодна із сторін не має права передавати права та обов'язки за цим договором третій особі без отримання письмової згоди іншої сторони, тоді як договори про відступлення права вимоги укладено без отримання згоди ДП "Кіровоградський облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України";

- без початкової заміни у виконавчому провадженні кредитора на ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" наступна заміна на ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" неможлива;

- за правовою природою укладені договори про відступлення права вимоги є договорами факторингу, однак суб'єктний склад таких договорів не відповідає вимогам ст. 1079 Цивільного кодексу України;

- незаконність заміни кредитора у зобов'язанні не створює достатніх підстав для процесуального правонаступництва на підставі такої заміни та для задоволення заяви.

У своїх запереченнях боржник посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6098/14, від 10.02.2016 у справі №3-4гс16, від 19.08.2014, від 13.04.2016 у справі № 3-226гс16.

У доповненнях до заперечень на заяву боржник наголошує на відсутності у ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" повноважень бути фактором та невідповідності договору факторингу за цією ознакою матеріальному законодавству щодо обов'язкової наявності у фактора статусу фінансової установи.

Вирішуючи заяву по суті, господарський суд встановив наступні обставини та факти.

Ухвалою господарського суду від 20.12.2012 р. господарським судом затверджено мирову угоду від 13.12.2012 р., укладену між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"; провадження у справі припинено (а.с. 43-45).

За умовами затвердженої мирової угоди, відповідач зобов'язався та гарантував сплату на користь позивача суми основного боргу у розмірі 75 309,94 грн. за наступним графіком погашення:

- до 30 січня 2013 року - 15 061,99 грн.;

- до 28 лютого 2013 року - 15 061,99 грн.;

- до 30 березня 2013 року - 15 061,99 грн.;

- до 30 квітня 2013 року - 15 061,99 грн.;

- до 30 травня 2013 року - 15 061,99 грн.

Позивач відмовився від позовних вимог щодо стягнення грошових сум з відповідача, сплата яких не передбачена мировою угодою, втому числі неустойки, суми інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних; у разі порушення відповідачем графіку погашення суми основного боргу, вся сума, належна до сплати за цією мировою угодою, підлягає негайній сплаті відповідачем позивачеві.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, виконавче провадження № 37678478, відкрите на примусове виконання ухвали господарського суду від 20.12.2012 р. № 5013/1506/12, приєднано до зведеного виконавчого провадження № 38435543 та передано виконавче провадження до відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області.

В результаті проведених виконавчих дій ДВС ГУЮ у Кіровоградській області з боржника на користь стягувача стягнуто 10 291,35 грн., залишок боргу складає 65 018,59 грн. (а.с. 116-121).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Частина 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Положеннями ст. 25 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно ст. 121-4 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони господарський суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З аналізу наведених норм вбачається, що процесуальне правонаступництво, як перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи, відбувається у зв'язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

Господарський суд враховує, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 20.11.2013 р. у справі № 6-122цс13, заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір факторингу є різновидом відступлення права грошової вимог.

Частиною 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України).

З доданих до заяви договорів відступлення права вимоги слідує, що за умовами договору відступлення права вимоги від 31.10.2016, укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" (Первісний кредитор) та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" (Новий кредитор), Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору право грошової вимоги за договорами, укладеними між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Боржник), (Договори поставки), у тому числі за договором поставки № 04/10-10/11 від 04.10.2010 р. (пп. 1.1.5. Договору).

За змістом вказаного Договору, сторони при його укладенні керувались статями 1077-1086 Цивільного кодексу України, якими регламентовано правовідносини факторингу.

Як зазначено вище, у нормі ст. 1077 Цивільного кодексу України договір факторингу визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06.07.2015 у справі №6-301цс15, договір факторингу має на меті фінансування однією стороною іншої сторони шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Згідно Договору про відступлення права вимоги від 31.10.2016 р., укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", передбачено відшкодування за відступлення права вимоги за Договорами поставки у сумі 1000,00 грн. (пп. 2.1.1. п. 2.1. Договору). Тобто вказаний Договір є оплатним та передача права грошової вимоги за Договорами поставки здійснюється за плату.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України здійснення фінансування клієнта можливо шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги.

Господарським судом встановлено, що ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" згідно свідоцтва від 21.09.2016 р. зареєстрований як фінансова установа та має право здійснювати факторингові операції ( а.с. 160-161).

Згідно з пунктом 1.1. Договору предметом вказаного Договору є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав. Зазначення в пункті 1.4. Договору про те, що до Нового кредитора переходять всі без винятку права та обов'язки Первісного кредитора, не змінюють характеру вимоги, що передається, а саме - право грошової вимоги, оскільки на момент укладення Договору існувала лише грошова вимога до Боржника - ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування інших прав Кредитора та наявність обов'язків у Кредитора за Договорами поставки.

Враховуючи наведене, а також платність Договору, відповідність сторін та предмету Договору вимогам, які пред'являються до договорів факторингу, а також посилання в Договорі при його укладенні на положення статей 1077-1086 Цивільного кодексу України, господарський суд визнає слушними доводи заявника в тій частині, що вказаний Договір за своєю правовою природою є договором факторингу.

Вказаний висновок також відповідає практиці Верховного Суду України, що містить постанова від 13.04.2016 р. у справах № № 3-291гс16, 3-238гс16, від 25.05.2016 р. у справі №3-254гс16) та практиці Вищого господарського суду України (№ 910/6686/16 від 23.11.2016 р. та № 910/8670/15-г від 13.12.2016 р.).

23.01.2017 р. на електронну адресу господарського суду заявником направлено Додаткову угоду № 1 до договору відступлення права вимоги від 31.10.2016 р. (а.с. 206-207).

24.01.2017 р. на адресу суду поштою надійшла копія зазначеної додаткової угоди, засвідчена представником заявника (а.с. 210).

За умовами зазначеної додаткової угоди ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та ТОВ "ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ" домовились :

- п. 4.2. Договору викласти в наступній редакції: "4.2. З моменту підписання даного Договору до Нового кредитора переходять всі права кредитора у відношенні до Боржника, що належали до цього Первісному кредитору по Договорам поставки";

- п. 4.3. Договору викласти в наступній редакції: "4.3. Передбачене цим Договором право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Договорів поставки, переходять до Нового кредитора з моменту підписання даного Договору;

- п. 4.4. Договору виключити; всі інші умови Договору, не змінені даною Додатковою угодою, залишаються без змін (далі - додаткова угода).

У судовому засіданні 25.01.2017 р. представник заявника надав для огляду повноважному представнику уповноваженого суду (Господарського суду Херсонської області) наявний оригінал додаткової угоди та пояснив суду, що з огляду на це, що він має такий оригінал, ним й була затверджена відповідна її копія, що надана була ним до суду.

Також представник заявника пояснив, що про наявність такої угоди йому не було відомо на час звернення ним до суду із заявою про заміну сторони стягувача, а стало відомо лише тоді, коли він звернувся до стягувача у справі у зв"язку з отриманням тих доказів, що підтверджують отримання ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" від ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" визначеної Договором оплати.

Подана до суду заявником в якості доказу додаткова угода є сумнівною, з огляду на наступне.

Господарський суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи, зокрема, наданих самим заявником до суду вбачається, що на виконання Договору, його сторонами підписано 31.10.2016 р. акт приймання - передачі документів від 31.10.2016 р., зі змісту якого вбачається, що договір поставки № 04/10-10/11 від 04.10.2010 року не містить будь-яких додаткових угод.

Разом з цим, зі змісту наданої до суду заявником додаткової угоди (п. 5) вбачається, що вона є невід"ємною його частиною, а отже, в разі її наявності, мала бути обов"язково передана новому кредитору за Договором, оскільки саме умови Договору, зазначені в ній, надавали право ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", як новому кредитору, переуступати отримане ним за Договором право іншому, що і було фактично зроблено в цей же день заявником, шляхом укладення договору за № 31/10-04 від 31.10.2016 р.(Договору 2).

В той же час, в матеріалах справи міститься надана до суду також заявником довідка ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" за № 1391/076 від 01.12.2016 р., якою останнє стверджує про здійснення ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" розрахунків за Договором (далі - довідка від 01.12.2016 р., а.с. 158).

Однак, станом як на 31.10.2016 р., так й на 01.12.2016 р. ТОВ "Кліносол Трейдінг Комані" про наявність зазначеної угоди ані в акті приймання-передачі від 31.10.2016 р., ані в довідці від 01.12.2016 р. не вказувалось та не зазначалось.

Однак, з огляду на зміст додаткової угоди, вона містить умови, що змінюють істотні умови Договору, а саме умову щодо його дії, з огляду на виключення п. 4.4. Договору.

При розгляді поданої до суду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, господарський суд звертає увагу на те, що довідка від 01.12.2016 р. не містить будь-якого посилання на відповідний платіжний документ про вказаний в довідці платіж.

Більш того, належний доказ здійснення передбаченого Договором платежу на вимогу ухвали суду не надано, ані ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані", ані ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", ані заявником у справі - ТОВ "ПГ Побережнюк і партнерт", що виключає можливість висновку про набуття ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" права грошової вимоги стягувача до боржника у даній справі, з огляду на положення п. 4.4. Договору.

Безпідставними господарський суд вважає також і доводи боржника викладені ним у письмових запереченнях щодо порушення ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України та п. 10.4 договору поставки., оскільки згідно із ч. 1 ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ч. 2 ст. 1085 Цивільного кодексу України боржник не може пред'явити факторові вимоги до клієнта, у зв'язку з порушенням ним умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Частиною 2 ст. 1083 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Отже, за наведеною нормою, якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно має бути здійснене шляхом укладення саме договору факторингу.

Пунктом 2.3. Договору відступлення права вимоги від 31.10.2016 р. № 31/10-04, укладеного між ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" та заявником, передбачено право ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" відступити право грошової вимоги за Договорами поставки без будь-яких обмежень.

Разом з цим, договір відступлення права вимоги № 31/10-04 від 31.10.2016 р., за умовами якого ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" передавало право грошової вимоги, у тому числі за договором поставки № 04/10-10/11 від 04.10.2010 р. до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" (далі - Договір 2), не відповідає положенню ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України щодо вимог до суб'єктного складу сторін, а саме - вимогам щодо фактора.

Так, умови Договору 2 є аналогічними умовам Договору, укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Комані" і ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" та передбачають відшкодування ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" за відступлення права вимоги грошових коштів у сумі 1200,00 грн., а отже останній є саме фактором за Договором 2.

Зазначене спростовує доводи заявника в тій частині, що за Договором 2 клієнтом є ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", а фактором - ТОВ "Юбіпартнер Факторинг".

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" має право здійснювати факторингові операції. Суду таких доказів не надано заявником.

Безпідставною вважає господарський суд заяву з огляду також й на те, що передбачена законом заміна сторони у виконавчому провадженні, можлива у разі зміну саме стягувача або боржника на іншу особу, яка її змінює в силу відповідного правочину.

Заявник же посилається на зміну сторони стягувача на підставі Договору, що укладений ним та ТОВ "Юбіпартнер Факторинг", який не є стягувачем у даній справі, оскільки, ані дана особа, ані ТОВ "Кліносол Трейдінг Комані" у визначеному законом порядку до суду з відповідною заявою не звертались.

На день звернення заявника до суду стягувачем у справі є й залишається саме ТОВ "Кліносол Трейдінг Комані", а ТОВ "Юбіпартнер Факторинг" даного статусу не набув та не має.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що заявником - ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" не доведено обгрунтованість поданої до суду заяви, а отже у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення заяви останнього.

Керуючись ст.ст. 25, 86, 121-4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Правова група "Побережнюк і партнери" від 21.11.2016 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5013/1506/12 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її винесення і може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Копії ухвали направити

стягувачу за адресою: 01042, АДРЕСА_1

боржнику за адресою: 25015, м. Кропивницький, вул. Полтавська, 38

заявнику (ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери") за адресою: 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 7-А.

Суддя Л.С. Вавренюк