РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/19264/16

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГРІТІС»

про розірвання договору та повернення ділянки

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від прокуратури: Вацьківська І.В. (посв. №030809 від 12.12.2014);

від позивача: Власенко І.І. (дов. №225-КМГ-3482 від 01.11.2016);

від відповідача: Жудін А.С. (дов. №01/22 від 22.12.2016);

Тищенко О.О. (дов. від 17.11.2016);

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГРІТІС» про розірвання договору та повернення ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору, а саме п. 8.4, останнім не виконано вимоги щодо завершення забудови відповідної земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, але не пізніше, ніж три роки з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2016 порушено провадження у справі №910/19264/16, розгляд справи призначено на 17.11.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 08.12.2016.

06.12.2016 представником відповідача через загальний відділ суду подано додаткові докази по справі та відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач послався на те, що відповідно до Акту обстеження орендованої відповідачем земельної ділянки, складеного Департаментом земельних ресурсів КМДА, на підставі дозволу Інспекції архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011 № КВ 8 на земельній ділянці організовано будівельний майданчик, розміщено тимчасові побутові споруди і будівельні матеріали, встановлено баштові крани та здійснюється будівництво дошкільного та шкільного навчального закладу; збудовано будівлі охорони, трансформаторні підстанції, розпочато будівництво дитячого садка, наявні ознаки виконаних земляних робіт з планування території. Відповідач у справі також зазначив, що заявником та позивачем не доведено факту використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, а також не доведено факту спричинення шкоди інтересам держави чи позивача у справі.

07.12.2016 прокурором через загальний відділ суду подано додаткові докази у справі.

08.12.2016 представником позивача через загальний відділ суду подано письмові пояснення по справі, відповідно до змісту яких позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Судове засідання призначене на 08.12.2016, не відбулось у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2016 справу №910/19264/16 призначено до розгляду на 22.12.2016.

22.12.2016 прокурором через загальний відділ суду подано додаткові докази у справі.

22.12.2016 представником відповідача через загальний відділ суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване необхідністю подання додаткових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд справи відкладено на 17.01.2017.

16.01.2017 відповідачем надані додаткові докази у справі. Заявником суду подано додаткові письмові пояснення по суті спору.

В судове засідання 17.01.2017 прибули повноважні представники учасників судового процесу.

В судовому засіданні 17.01.2017 відповідач надав письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутніх у судових засіданнях представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

На виконання рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 498/3332 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "ГРІТІС" відповідачеві для будівництва, експлуатації та обслуговування дошкільного та шкільного навчального закладу на Столичному шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі м. Києва передано земельну ділянку, для чого між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,0002 га (кадастровий номер :90:379:0016) за адресою: Столичне шосе (Конча-Заспа у Голосіївському районі м. Києва та з цільовим призначенням, вказаним у рішенні Київської міської ради (далі за текстом - договір).

Як встановлено умовами пункту 6.2 договору, право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації договору.

Договір зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що здійснено запис від 09.06.2008 № 79-6-00624 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до пункту 3.1 договору він укладений на 10 років.

Умовами пункту 8.4 договору, зокрема, передбачено обов'язок відповідача як орендаря завершити забудову земельної ділянки у строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору; використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до пункту 11.4 договору він може бути розірваний за взаємно згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. В односторонньому порядку за ініціативою орендодавця договір може бути розірваний у разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом року) не сплачує орендну плату, порушує строки забудови земельної ділянки, встановлені пунктом 8.4 договору, здійснює без згоди орендодавця передачу або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Пунктом 11.5 договору визначено, що він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у пунктах 5.1 та 8.4 договору.

Відповідачем до матеріалів справи надано Позитивний висновок № 279-2010/ЦБ - ІІ черга комплексної державної експертизи щодо проекту "Дошкільний та шкільний заклад. Столичне шосе, Голосіївський район, місто Київ. ІІ черга будівництва", отриманий ТОВ "Компанія "Грітіс" 20.07.2011, Дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 8, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.

26.09.2011 між відповідачем як Замовником та ТОВ "Міжнародна компанія "Антарес" укладено договір підряду № 26/09/11, предметом якого є улаштування огородження території, улаштування фундаментів посту варти № 1, посту варти №№ 2, дитячого садочку, котельні апартаментів для викладачів, улаштування резервуарів запасу води, зовнішніх мереж каналізації, улаштування тимчасових будівель та споруд на об'єкті "Дошкільний та шкільний заклад. Столичне шосе, Голосіївський район, місто Київ. ІІ черга будівництва" за адресою 24 км Столичного шосе м. Києва.

На виконання вказаного договору підряду ТОВ "Міжнародна компанія "Антарес" укладено низку договорів субпідряду із субпідрядними організаціями (від 01.09.2011 № 15 щодо охорони будівельного майданчика, від 26.09.2011 № 26/09/11-ІІІ щодо виконання огорожі на території об'єкта будівництва, від 02.11.2011 № 34 щодо прокладання внутрішньомайданчикових мереж каналізації на об'єкті будівництва, від 06.04.2012 № ДМ-0113 щодо монтажу, налагодження, введення в експлуатацію баштового крану, від 07.06.2012 № 47/12-П на виконання електромонтажних робіт по влаштуванню тимчасового електропостачання будівельних механізмів на об'єкті, від 08.06.2012 № 27/12 щодо виконання будівельно-монтажних робіт, від 16.07.2012 № 53-12-ПВР щодо створення (передачі) науково-технічної продукції, виконання робіт та надання послуг), належним чином засвідчені копії яких надані відповідачем до матеріалів справи.

За результатами здійснення субпідрядних робіт у 2011 та 2012 роках складено та підписано відповідні акти, копії яких наявні у матеріалах справи.

З моменту укладення сторонами у даній справі договору оренди земельної ділянки відповідачем у встановлені договором строки та у належному розмірі сплачувалася орендна плата за користування земельною ділянкою, що позивачем та заявником не спростовувалося.

Заявником суду надано Акт обстеження земельної ділянки, складений департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, від 09.08.2016 № 16-1354-01, із відомостями про те, що земельні ділянка, що є предметом укладеного сторонами договору оренди, огороджена парканом та охороняється; на підставі дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011 № КВ 8 організовано будівельний майданчик, розміщено тимчасові будівельні споруди і будівельні матеріали, встановлено баштові крани та здійснюється будівництво дошкільного та шкільного навчального закладу; згідно із зведеним планом інженерних мереж генерального плану об'єкта на земельній ділянці збудовано будівлі охорони (п. 6 і п. 36 експлікації), трансформаторні підстанції 10/0,4 кВ (п. 17.1 і п. 17.2 експлікації), а також розпочато будівництво (перекриття підлоги першого поверху) дитячого садка, котельні і апартаментів для викладачів (п. 4, п. 21 і п. 5 експлікації відповідно). Крім того, в Акті зазначено про наявність на земельній ділянці ознак виконаних земляних робіт з планування території та на площі приблизно 0,22 га влаштовано котлован. На час обстеження будівельні роботи призупинено.

Відповідачем у справі не спростовується факт початку будівельних робіт на орендованій земельній ділянці у 2011 році, тобто після спливу трьох років, визначених пунктом 8.4 договору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, всебічно та об'єктивно оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини позивача та відповідача у справі ґрунтуються на укладеному між ними договорі оренди земельної ділянки площею 9,0002 га (кадастровий номер :90:379:0016) за адресою: Столичне шосе (Конча-Заспа у Голосіївському районі м. Києва та з цільовим призначенням, вказаним у рішенні Київської міської ради (будівництво дошкільного та шкільного закладу).

Відповідно до ст. 94 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Як встановлено положеннями ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди земельної ділянки, зокрема, є строк дії договору, умови її використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови її повернення, відповідальність сторін тощо.

Вказані істотні умови погоджені сторонами спірного договору оренди, у тому числі досягнуто згоди щодо підстав розірвання договору.

За змістом частини 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 вказаного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. ст. 24,25 Закону України "Про оренду землі" обов'язками орендаря земельної ділянки є: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасне внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов'язаний також: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Матеріалами справи підтверджено, що впродовж дії укладеного сторонами договору оренди орендована земельна ділянка використовувалася відповідачем у справі за її цільовим призначенням, орендна плата сплачувала у повному обсязі та своєчасно, що не спростовано заявником та позивачем.

Доведеним матеріалами справи та її фактичними обставинами є факт початку виконання будівельних робіт на орендованій земельній ділянці лише у 2011 році, тобто після спливу встановленого пунктом 8.4 договору трирічного терміну, останнім днем якого є 09.06.2011.

При цьому серед визначених зазначеним вище Законом підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки відсутня така підстава, як несвоєчасне завершення будівництва на орендованій земельній ділянці.

Як на підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки прокурор у справі посилається на положення ст. 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторонами у справі визначено, що відповідно до пункту 11.4 договору він може бути розірваний за взаємно згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. В односторонньому порядку за ініціативою орендодавця договір може бути розірваний у разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом року) не сплачує орендну плату, порушує строки забудови земельної ділянки, встановлені пунктом 8.4 договору, здійснює без згоди орендодавця передачу або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Враховуючи факт невиконання відповідачем зобов'язання з завершення будівництва на орендованій земельній ділянці до 09.06.2011, суд доходить висновку про наявність передбачених ст. 651 Цивільного кодексу України підстав для розірвання укладеного сторонами у справі договору.

При цьому відповідачем не надано документального підтвердження доводів про неможливість здійснення будівництва у встановлений договором строк з незалежних від нього причин.

Таким чином, позовна вимога про розірвання спірного правочину заявлена позивачем у справі обґрунтовано.

Разом з цим судом враховано факт подання відповідачем у справі письмової заяви від 17.01.2017, якою останній просить суд застосувати позовну давність до вимог прокурора про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.05.2008.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зміна порядку обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 Цивільного кодексу України не допускається (наприклад, обчислення позовної давності не з моменту прострочення виконання зобов'язання, а з дати, визначеної шляхом зворотного підрахунку певного строку від дати звернення з позовом до господарського суду).

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір укладений 29.05.2008, зареєстрований 09.06.2008; визначений пунктом 8.4 договору термін забудови земельної ділянки скінчився 09.06.2011 і тому 10.06.2011 є першим календарним днем трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про розірвання спірного договору оренди, а 09.06.2014 є останнім днем трирічного строку позовної давності для звернення з вказаною вимогою до суду.

Прокурор звернувся в суд з указаним позовом 21.10.2016, тобто з пропуском встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності. Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач надав письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності, у задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України слід відмовити.

Судові витрати відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 17.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 23.01.2017.

Суддя В.О. Демидов