КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р. Справа№ 910/15430/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016

у справі № 910/15430/16 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

про стягнення 9 873 778, 65 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьова І.Г., довіреність №14-124 від 13.05.2014

від відповідача: Шимко Л.М., довіреність №Д-14/16 від 03.08.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (відповідач у справі) про стягнення 9 873 778, 65 грн, з яких 7 914 823, 17 грн. пені, 520 559, 36 грн. 3 % річних та 1 438 396, 12 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3 957 411 грн. 59 коп. пені, 520 559 грн. 36 коп. 3% річних, 1 438 396 грн. 12 коп. інфляційних втрат та 148 106 грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, річних та інфляційних втрат за порушення виконання останнім грошових зобов'язань по оплаті вартості отриманого природного газу, однак, відповідно вимог ст.233 ГК України, ст.83 ГПК України, задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що підлягала стягненню та зменшив розмір пені на 50% від нарахованої.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», подав апеляційну скаргу № 14/4-1764 від 18.11.2016, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі № 910/15430/16 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 3 957 411, 59 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у розмір 3 957 411, 59 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на невідповідність висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, стверджує, що рішення в частині зменшення пені на 50% винесено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що господарський суд, зменшуючи розмір пені не з'ясував всіх обставин справи, котрі є умовою для застосування судом цього права та виходив лише з інтересів відповідача не врахувавши, при цьому, негативні наслідки, які можуть бути спричинені позивачеві зменшенням розміру пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 18.01.2017.

В судовому засіданні 18.01.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, заперечив доводи апеляційної скарги, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін з підстав, викладених у письмових поясненнях від 16.01.2017 року №74/01.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

У відповідності до умов договору № 15-737-Н на купівлю-продаж природного газу 30.06.2015 укладеного між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п. 1.1. договору). Договором сторони обумовили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3 договору). Порядок підписання Актів приймання передачі газу та оплати проводиться сторонами у відповідності до умов п. 3.4, п. 6.1 Договору.

На виконання умов договору позивач у спірний період поставив відповідачу газ у кількості 68526421 куб.м. на загальну суму 339 282 499,48 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 р., від 31.08.2015 р., від 30.09.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р., від 30.11.2015 р., від 31.12.2015 р.. Обсяги та вартість отриманого природного газу не заперечено відповідачем. У матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії актів приймання-передачі природного газу за період липень - грудень 2015 року, які підписані сторонами, підписи повноважних осіб скріплені печатками юридичних осіб сторін договору. Акти підписано без зауважень чи застережень.

Позивач стверджує, що поставлений ним газ був оплачений відповідачем з порушенням встановлених умовами договору строків, у зв'язку з чим позивач скористався своїм правом нарахування пені у відповідності до умов п. 7.2 договору, інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Місцевий господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 712, 692 ЦК України дійшов вірного висновку, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони обумовили (п. 6.1 договору) що, оплата за газ здійснюється покупцем включно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Відповідач в ході розгляду справи не заперечував, що оплата отриманого природного газу здійснювалась ним з порушенням встановлених умовами договору строків, посилаючись на те, що таке порушення було зумовлено порушенням позивачем строків підписання та повернення Актів приймання передачі газу. Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що умови договору не ставлять зобов'язання відповідача оплатити вартість отриманого газу в залежність від повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу. Навпаки, договором сторони встановили момент переходу права власності на природний газ від продавця до покупця - у пунктах приймання-передачі (п.3.1); строк виконання зобов'язання з оплати газу (100% протягом місяця поставки), і лише у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі (п.6.1). Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. Крім того пункт 3.4 договору зобов'язує саме покупця надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Умови Договору не містять жодних застережень, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу, чи отримання акта відповідачем, отже момент порушення права позивача на отримання коштів в оплату газу виникає саме зі спливом 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, як передбачено умовами договору.

Посилаючись на приписи ст. 216,ч.6 ст.232, ст.. 343 Господарського кодексу України, ст.549 Цивільного кодексу України, положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», умови п. 7.2. договору, згідно якого покупець у разі прострочення оплати фактично отриманого за договором природного газу зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність нарахування пені в сумі 7914823,17грн.

Однак, з огляду на приписи ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення у справі, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічні положення закріплені також у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку. Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Місцевий господарський суд зазначив, що збитки позивача від порушення відповідачем грошового зобов'язання в значній мірі компенсовано стягненням втрати від знецінення коштів: інфляційних втрат та 3% річних нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, за весь час, у який позивач не міг користуватися коштами. При цьому, судом досліджено ступінь виконання зобов'язання відповідачем й прийнято до уваги , що, заборгованість за отриманий у липні - грудні 2015 року газ відповідачем була повністю погашена. Судом, також досліджено майновий стан відповідача, який є тяжким та нестабільним, оскільки відповідач відноситься до ліцензованих газопостачальників, та на даному ринку у зв'язку із значним підвищенням цін на природний газ споживачі природного газу не мають можливості вчасно та в повному обсязі розрахуватися за послуги з газопостачання, через це відповідач зіткнувся з проблемою значних неплатежів за спожитий природний газ, та отже виникненням власних дебіторських заборгованостей. Суд звернув увагу й на те, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань погіршується і майновий стан позивача, який вчасно не отримує свої кошти. Отже приймаючи рішення про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд врахував не лише майнові інтереси відповідача, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та, зокрема на необхідність стимулювання відповідача в інтересах позивача до вчасного виконання грошових зобов'язань, звернув увагу на обізнаність позивача, при укладені договору, про категорію кінцевих споживачів, яким поставляє газ відповідач (населення та державні установи), та отримання коштів відповідачем від даних споживачів.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про доцільність зменшення стягуваної суми пені на 50 % й стягнення на користь позивача пені в сумі 3957411,59 грн.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на помилковість тверджень позивача про те, що судом одностороннє прийнято до уваги лишу майновий стан відповідача. Судом досліджено й прийнято до уваги, що відповідач не є газовидобувною компанією, здійснює діяльність з надання послуг газопостачання населення, бюджетних установ, релігійних організацій і кошти, що надходять в рахунок оплати таких послуг спрямовуються за затвердженим алгоритмом у відсотковому співвідношенні на оплату спожитого природного газу. Судом взято до уваги збитковість підприємства, нестабільність надходження коштів, що зумовило порушення зобов'язання з оплати.

Крім стягнення пені позивач просить стягнути з відповідача 1438396,12 грн. інфляційних втрат та 520559,36 грн. 3% річних, нарахованих в порядку ст..625 ЦК України.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання. Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Перевіривши нарахування 3% річних в сумі 520 559,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 438 396,12 грн., колегія суддів вважає наданий позивачем розрахунок арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, розраховано у відповідності Листа Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р., Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 р., з врахуванням позиції п. 1.12 , п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»,тому підлягають стягненню на користь позивача в зв'яленій сумі.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 року у справі №910/15430/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11. 2016 року у справі №910/15430/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11. 2016 року у справі №910/15430/16 залишити без змін.

3. Справу №910/15430/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко