ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 918/1311/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом

Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради
про стягнення компенсації середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам в сумі 31 474 грн. 13 коп.

за участю представників сторін:
від позивача - Лук`янчук Н.І., довіреність №1129 від 12.12.2016р.;

від відповідача - Липко Д.В., довіреність №08-46 від 04.01.2017р..

В судовому засіданні 16 січня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком (далі ПАТ "Укртелеком", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі відповідач) про стягнення компенсації середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам в сумі 31 474 грн. 13 коп..

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч норм діючого законодавства, не компенсовано середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам позивача за грудень 2015 року.

Ухвалою суду від 13 грудня 2016 року позовну заяву від 09.12.2016р прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1311/16, розгляд якої призначено на 26 грудня 2016 року.

21 грудня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява №152/20 від 21.12.2016р. про відсутність спору в інших судових органах. (а.с. 39)

23 грудня 2016 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив №08-9901 від 23.12.2016 року. (а.с. 41-42)

26 грудня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло повідомлення про зміну адреси позивача. (а.с. 48)

В судовому засіданні 26 грудня 2016 року оголошувалася перерва до 16 січня 2017 року.

06 січня 2017 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив №вих.-13/01-2117 від 06.01.2017р.. (а.с. 53-55)

12 січня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли пояснення №28/20 від 11.01.2017р.. (а.с. 66-67)

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.2017 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.01.2017 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві №08-9901 від 23.12.2016 року та відзиві №вих.-13/01-2117 від 06.01.2017р..

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Положеннями ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) та ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації (далі - мобілізовані працівники), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, де вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015 "Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом" (далі - Порядок) визначено, що компенсація у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснюється за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті.

Згідно п. 4 Порядку для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби.

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України. (п. 6 Порядку).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує обов`язки, щодо збереження місця роботи, посади, середнього заробітку і виплати його у строки, визначені ст. 15 КЗпП України, мобілізованим працівникам та інформує про розмір таких виплат відповідача шляхом подання звітів за встановленою формою.

За грудень 2015 року позивач виплатив мобілізованим працівникам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) 31 682 грн. 81 коп.. (а.с. 8-14)

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області складено Довідку №17-04-08/185 від 22.07.2016р. зустрічної звірки у Рівненській філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" з метою документального підтвердження фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету у межах середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка надійшла з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради. (а.с. 15-17)

Зустрічною звіркою встановлено, що за грудень 2015 року компенсація витрат середнього заробітку мобілізованим працівникам в загальній сумі 31 682 грн. 81 коп. від Управління праці не надходила. За грудень 2015 року філією зайво нараховано 7-ми мобілізованим працівникам середнього заробітку в сумі 208 грн. 68 коп., який виплачений.

13.01.2016р. відповідачем було отримано від позивача лист №10 від 12.01.2016р. Про компенсацію середнього заробітку. (а.с. 7)

Відповідач, в свою чергу, не виконав свого обов`язку щодо компенсації позивачу середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам за грудень 2015 в сумі 31 474 грн. 13 коп..

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Судом спростовуються посилання відповідача на те, що питання погашення заборгованості можливе лише при надходженні коштів з державного бюджету.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05.2012 у справі №11/446.

Відтак, відповідач зобов`язаний компенсувати ПАТ "Укртелеком" середній заробіток, виплачений мобілізованим працівникам за грудень 2015 року в сумі 31 474 грн. 13 коп..

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що даний спір не підвідомчий господарським судам, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1 та 4 ГПК України та ст. 3 ГК України, відповідно до яких ПАТ "Укртелеком" є суб`єктом господарювання і має право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних законом інтересів, а також для вжиття заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Крім того, посилання відповідача на те, що він, компенсуючи середній заробіток, виплачений мобілізованим працівникам, виконує адміністративні функції а не здійснює господарську діяльність, також не приймається до уваги, оскільки правовідносини між сторонами, які є юридичними особами, виникли не в результаті здійснення відповідачем владних управлінських функцій щодо позивача.

Суд звертає увагу на Інформаційний лист Верховного суду України від 26.12.2005р. №3.2.-2005, в якому вказано, що у випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Оскільки правовідносини між сторонами, які є юридичними особами, виникли не в результаті здійснення відповідачем владних управлінських функцій щодо позивача, суд дійшов висновку, що даний спір підвідомчий господарським судам.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 31 474 грн. 13 коп. - компенсації середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову в сумі 1 378 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Шевченка, 18, ) в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (33028, м. Рівне, вул. Міцкевича, буд. 2, ) 31 474 (тридцять одну тисячу чотириста сімдесят чотири) грн. 13 коп. компенсації середнього заробітку, виплаченого мобілізованим працівникам та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:
1- до справи;
2-3 - позивачу рекомендованим (01601, м. Київ, бул. Шевченка, 18; 33028, м. Рівне, вул. Міцкевича, 2);
4- відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12).