РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2017Справа №910/23480/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс»
доПриватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»
простягнення 15611 грн. 23 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Карпенко І.М. - представник за довіреністю № 21/16 від 31.10.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення 15611 грн. 23 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем як страховиком за договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів АЕ№6967865 обов'язку з виплати страхового відшкодування за вказаним договором (Полісом) у розмірі 15611 грн. 23 коп. на користь позивача як потерпілої особи, якій було завдано шкоду у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Субару, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, внаслідок ДТП, яка сталась 10.10.2016 за участю вказаного транспортного засобу та автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем за Полісом АЕ№6967865.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23480/16, розгляд справи призначено на 20.01.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 676.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 20.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 936880 (вих. № 14197-2/41/11-2916 від 01.12.2016), виданої Управлінням патрульної поліції у м. Києві (копія долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 12.01.2017), та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2016 у справі № 752/17138/16-п (провадження № 3/752/6950/16), яка набрала законної сили 15.11.2016, встановлено, що 10.10.2016 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Субару, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» укладено Поліс АЕ№6967865 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі встановленим лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн. 00 коп., франшизою - 0 грн. 00 коп.; дата початку дії Полісу АЕ№6967865 - 06.01.2016; дата закінчення дії Полісу АЕ№6967865 - 05.01.2017; забезпеченим транспортним засобом є ГАЗ, державний номер НОМЕР_2; страхувальник - ОСОБА_2 (відповідно до Інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, наданої МТСБУ на запит суду).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, якого визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталась 10.10.2016 та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Субару, державний номер НОМЕР_1, на дату вчинення ДТП була застрахована відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» на підставі Полісу АЕ№6967865.

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб Субару, державний номер НОМЕР_1, належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Мега-Поліс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу, та вбачається з наказу позивача № 30-в(ОД) від 28.12.2015 про закріплення працівників за транспортними засобами (копії наявні в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Звіту № 838-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 18.11.2016, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 724/16 від 26.09.2016) на підставі ремонтної калькуляції № 8382016 від 18.11.2016 (система Audatex), вартість відновлювального ремонту автомобіля Субару, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,7) становить 15611 грн. 23 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Однак, з огляду на те, що в наданому позивачем Звіті № 838-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 18.11.2016 встановлено коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Субару, державний номер НОМЕР_1 (Ез = 0,7), суд зазначає, що врахування вказаного Звіту для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Субару, державний номер НОМЕР_1, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та, відповідно, розмір страхового відшкодування за Полісом АЕ№6967865 обмежується даною вартістю.

Таким чином, Звіт № 838-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 18.11.2016 є належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Субару, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (Ез = 0,7), що становить 15611 грн. 23 коп.

Відповідно до п. 1.3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Таким чином, оскільки майну позивача (автомобілю Субару, державний номер НОМЕР_1) була заподіяна шкода внаслідок ДТП, яка сталась 10.10.2016, позивач (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс») є потерпілим (потерпілою особою) у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що 13.10.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 10.10.2016, надавши при цьому відповідачу копію Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ№9600802; копію посвідчення водія ААВ№136951; копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ ААС№246252 (копія повідомлення долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до ч. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Частиною 25.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений перелік документів, які подаються разом із заявою про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що 28.11.2016 (відповідно до штампу реєстрації вхідної документації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське») позивач подав відповідачу заяву про страхове відшкодування (вих. № 27593 від 28.11.2016), в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ№6967865 (копія заяви долучена позивачем до матеріалів позовної заяви через канцелярію суду 12.01.2017).

Однак, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не здійснив позивачу виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ№6967865.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

При цьому потерпілий не є стороною договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за вказаним договором, а саме на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16.

Таким чином, настання ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні - до страховика за відповідним договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як встановлено судом, станом на дату ДТП (10.10.2016), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за Полісом АЕ№6967865 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське», зі встановленим лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн. 00 коп., франшизою - 0 грн. 00 коп.; дата початку дії Полісу АЕ№6967865 - 06.01.2016; дата закінчення дії Полісу АЕ№6967865 - 05.01.2017; забезпеченим транспортним засобом є ГАЗ, державний номер НОМЕР_2; страхувальник - ОСОБА_2

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, транспортному засобу Субару, державний номер НОМЕР_1, який належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Мега-Поліс», покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АЕ№6967865).

Як встановлено судом, 20.11.2016 (відповідно до штампу реєстрації вхідної документації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське») позивач подав відповідачу заяву про страхове відшкодування (вих. № 27593 від 28.11.2016), в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ№6967865.

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Таким чином, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлений строк, в межах якого страховик (відповідач) повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування, а саме не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (у випадку подання особою, що має право на отримання страхового відшкодування, всіх необхідних документів для прийняття рішення, передбачених ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, враховуючи, що заява про виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ№6967 865 подана позивачем (потерпілою особою) 28.11.2016, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, встановлений ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк (не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), в межах якого страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування або ж прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, з огляду на те, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, строк виконання відповідачем свого обов'язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав (інтересів) відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що подання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування не є формою досудової вимоги та елементом порядку досудового врегулювання спору, а є підставою для реалізації потерпілою особою свого права на отримання страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-309цс15 викладено правову позицію про те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано майнової та моральної шкоди, є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхового компанії, відповідальної за останнього.

Тобто, вказана правова позиція ВСУ зводиться до того, що днем порушення прав потерпілої особи є дата ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, завдано майнової та моральної шкоди.

Разом з тим, у постанові від 29.06.2016 у справі №6-192цс16 Верховний Суд України відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-309цс15, та зазначив, що право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає з моменту, коли право цієї особи порушене, тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, суд дійшов висновку, що позивач (потерпіла особа) набув реальну можливість захистити своє право в судовому порядку після відмови страховика здійснити таку виплату, коли очікуване право потерпілої особи на задоволення своїх вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, було порушене.

Суд зазначає, що вказаний правовий висновок був зроблений Судовою палатою у цивільних справах ВСУ (позивачем була фізична особа (потерпіла особа), відповідачем - страховик винуватої у ДТП особи (за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), однак, враховуючи, що позивачем у даній справі є саме потерпіла особа (власник автомобіля Субару, державний номер НОМЕР_1), правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-192цс16, підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли у даній справі між позивачем як потерпілою особою та відповідачем як страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-192цс16, суд дійшов висновку, що право потерпілої особи на отримання страхового відшкодування є порушеним з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Втім, як встановлено судом, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, строк виконання відповідачем свого обов'язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав, а отже право потерпілої особи (позивача) на отримання страхового відшкодування (станом на дату розгляду справи у суді) не є порушеним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 15611 грн. 23 коп.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною позовною заявою після настання у відповідача строку на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, та у випадку невиконання відповідачем вказаних обов'язків.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14, де зазначено, що норма ч. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком.

Таким чином, оскільки позивач (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс») є потерпілим у розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відповідач (Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське») - страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісом АЕ№6967865), положення ч. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (щодо обов'язку потерпілої особи подати страховику заяву про страхове відшкодування) регулюють правовідносини, що склалися між сторонами.

Що стосується тверджень позивача, що відповідач з 06.12.2016 позбавлений членства в МТСБУ (що підтверджується Інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, де вказано, що з 06.12.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» позбавлено права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ), суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 49.1 ст. 49 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який: має ліцензію на здійснення даного виду страхування; є членом МТСБУ.

Згідно з ч. 52.1 ст. 52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Відповідно до ч. 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов'язаний виконати свої зобов'язання згідно з укладеними ним договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, навіть у випадку припинення у страховика членства МТСБУ, такий страховик зобов'язаний виконати свої зобов'язання за вже укладеними договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Інші доводи позивача, викладені у письмових поясненнях, поданих до суду 12.01.2017, в тому числі щодо строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування (протягом одного місяця з дня отримання всіх документів), суд вважає необгрунтованими з огляду на встановлені вище обставини.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.01.2017

Суддя І.М. Отрош