ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р.Справа № 922/4382/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро", м. Житомир
до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення 228351,83 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № б/н від 20.09.2016 р.

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № 01-16юр/3533 від 05.05.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Житомирська механізована колона" Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерної компанії "Харківобленерго" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 228351,83 грн., з яких 171764,39 грн. - основна заборгованість, 17691,73 грн. - інфляційні витрати, 4280,03 грн. - 3% річних, 34615,68 грн. - пені. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. в частині своєчасних розрахунків за виконані роботи, передбачених договором підряду.

Ухвалою суду від 22.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2017 р. о 11:00 год., задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, доручено господарському суду Житомирської області забезпечити проведення судового засідання у справі № 922/4382/16 призначене на 11.01.2017 р. о 11:00 год. в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Житомирської області.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 03.01.2017 р. за вх. № 16, надав заяву про долучення документів до матеріалів справи, яка судом була задоволена та надані документи долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 11.01.2017 р. за вх. № 586, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача вказував, що залишок основної заборгованості за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. станом на момент подання позивачем позову до суду складає суму 27,84 грн. у зв'язку з чим позивачем необґрунтовано нараховані індекс інфляції та 3% річних за листопад 2016 р. в розрахунку за позовом, так як вони проведені ним, виходячи з заборгованості з товарної продукції в розмірі 171746,39 грн. Крім того, представник відповідача вказував, що до відповідача не можуть бути застосовані штрафні санкції у розмірі, заявленому позивачем. Також, просив суд зменшити на 90% штрафні санкції, зазначені у позовній заяві, у зв'язку з важким фінансовим станом відповідача.

У судовому засіданні призначеному на 11.01.2017 р. о 11:00 год. була оголошена перерва до 23.01.2017 р. о 10:00 год.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 16.01.2017 р. за вх. № 1107, надав письмові пояснення з додатком, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні вказував, що залишок основної заборгованості за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. станом на момент подання позивачем позову до суду складає суму 27,84 грн.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

17.06.2015 р. між Дочірнім підприємством Житомирська механізована колона Публічного акціонерного товариства Київсільелектро (підрядник) та Акціонерною компанією Харківобленерго (замовник) був укладений договір підряду № К7910 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення).

Відповідно до умов п. 1.1. договору підряду, підрядник зобов'язується власними силами зі своїх матеріалів виконати для останнього наступні роботи: Технічне переоснащення (шляхом модернізації) розподільчих мереж 0,38 кВ в с. Вільшани Дергачівського району Харківської області від ТП №171 (інв. № 00300787), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи. Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт визначаються договірною ціною (кошторис), яка є додатком 1 до цього договору. Власником результату виконаних робіт (об'єкта будівництва) є замовник.

Відповідно до п. 3.1. договору підряду, із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 28.12.2015 р. до договору підряду № К7910 від 17.06.2015 р., загальна вартість договору складає 1421410,44 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору підряду, із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 28.12.2015 р. до договору підряду № К7910 від 17.06.2015 р., замовник сплачує підряднику аванс у розмірі 87,9159189 %, що складає 1249646,05 грн. від загальної вартості договору на виконання робіт, придбання (постачання) необхідних матеріальних цінностей.

Згідно п. 6.1.1. договору підряду, замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі провести розрахунки з підрядником за виконані ним роботи.

Відповідно до договірної ціни на Технічне переоснащення (шляхом модернізації) розподільчих мереж 0,38 кВ в с. Вільшани Дергачівського району Харківської області від ТП №171, що здійснюється в 2015 році, яка була складена між сторонами, загальна договірна ціна складає 1421410,44 грн.

30.12.2015 р. сторони підписали Акт 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року форми КБ-2в, Акт № 1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, та Довідку про вартість виконаних робіт форми КБ-3 згідно яких, вартість виконаних будівельно-монтажних робіт та вартість устаткування з урахуванням сплаченого авансу становила 1421410,44 грн.

Відповідно до п. 4.3. договору підряду, із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 28.12.2015 р. до договору підряду № К7910 від 17.06.2015 р., оплата виконаних робіт та затрат здійснюється протягом 5-ти банківських днів після підписання довідки про виконані роботи та затрати, з частковим зарахуванням авансу від вартості виконаних робіт та затрат.

Згідно позову позивач вказував, що у встановлений термін (до 12.01.2016 р.) відповідач не провів остаточний розрахунок за виконані роботи. 25.05.2016 р. позивачем на адресу відповідача була надіслана рекомендованим листом претензія від 25.05.2016 р. № 241/06, з вимогою погасити заборгованість у розмірі 171764,39 грн., але дана вимога залишилась без відповідного реагування з боку відповідача, що й стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Згідно відзиву відповідач вказував, що для проведення з позивачем розрахунку за договором відповідач платіжними дорученнями від 03.11.2016 р. № 209232 та № 209231 (з урахуванням листа позивача про зміну призначення платежів від 04.11.2016 р.) перерахував позивачеві 171736,55 грн. Таким чином, залишок основної заборгованості за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. станом на момент подання позивачем позову до суду складає суму 27,84 грн.

Позивачем до суду були надані письмові пояснення (вх.№ 1107 від 16.01.2017 р.) в яких стосовно листа про зміну призначення платежів від 04.11.2016 р. він вказував, що дійсно 04.11.2016 р. позивачем було направлено електронний лист на електронну пошту АК "Харківобленерго", проте, ні станом на 08.11.2016 р., а ні станом на 21.11.2016 р., коли господарським судом Харківської області приймалися рішення по справам № 922/3677/16 та № 922/3371/16, представники АК "Харківобленерго" не надавали суду та позивачу жодних належним чином засвідчених листів, в яких би вказувалось про прийняття рішення АК "Харківобленерго" про зміну призначення платежу здійсненого 03.11.2016 р. Тому підстав вважати, що платіж в загальній сумі 533000,00 грн. від 03.11.2016 р., був здійснений в рахунок оплати заборгованості по іншим договорам підряду, а ні ж ті, що були вказані в призначенні платежу - не має.

Дослідивши рішення господарського суду Харківської області по справам № 922/3677/16 та № 922/3371/16, які набрали законної сили, господарським судом встановлено, що сплачені відповідачем 03.11.2016 р. грошові кошти згідно платіжних доручень № 209232 та № 209231 були враховані, як оплата по договорам підряду, які були вказані в платіжному дорученні, а саме: по договору № К7167 від 18.05.2015 р. та договору № К7169 від 18.05.2015 р. Таким чином, зміна призначення платежів у листі позивача від 04.11.2016 р. не відбулася.

З огляду на вищевикладене факт того, що основна заборгованість відповідача за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. станом на момент подання позивачем позову до суду складає суму 27,84 грн. не підтверджується матеріалами справи.

При цьому суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором підряду № К7910 від 17.06.2015 р. у розмірі 171764,39 грн., оскільки позивачем за договором були виконані будівельні роботи на суму 1421410,44 грн., а відповідачем була сплачена вартість робіт за договором у сумі 1249646,05 грн., що підтверджується банківською випискою за 18.06.2015 р.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно із приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобовязується прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її, і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що сума основної заборгованості у розмірі 171764,39 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання, щодо здійснення розрахунку за виконані роботи у строк визначений договором підряду, позивач просить суд стягнути з відповідача 17691,73 грн. - інфляційних витрат, 4280,03 грн. - 3% річних, 34615,68 грн. - пені.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 7.3. договору, за невчасне здійснення розрахунків замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми нездійсненого платежу на користь підрядника за кожен день прострочення.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, перевіривши відповідні розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 17691,73 грн. - інфляційних витрат, 4280,03 грн. - 3% річних, 34615,68 грн. - пені за період з 12.01.2016 р. по 11.07.2016 р. є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем до суду заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90% відсотків.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечував.

В обґрунтування клопотання відповідач вказував, що важкий фінансовий стан завадив провести йому остаточний розрахунок з позивачем, у зв'язку з тим, що у період з вересня 2015 по лютий 2016 року НКРЕКП щомісяця приймалися постанови щодо встановлення алгоритму перерахування коштів та визначення суми додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів на поточні та з поточних рахунків відповідача. Внаслідок таких дій НКРЕКП, у відповідача суттєво погіршилось фінансове становище, що й стало перешкодою для виконання останнім своїх зобов'язань, у тому числі зобов'язань перед бюджетом по сплаті обов'язкових платежів. Також, причинами важкого фінансового стану відповідача стали систематичні платежі у 2015-2016 р. за спожиту електроенергію з боку комунальних підприємств м. Харкова, та те, що АК "Харківобленерго" купує електричну енергію в ДП "Енергоринок" для постачання її споживачам Харківського регіону, а розрахунки за електроенергію, спожиту підприємтсвами-боржниками, компанія здійснює за рахунок власних коштів. На підтвердження цього відповідач надав суду баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2016 року та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2016 року.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За даних обставин, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та зменшити розмір пені на 50%, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 17307,84 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 551, 625, 628, 629, 853, 875 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на користь Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" (10029, м. Житомир, вул. Ватутіна, 106-б, ) основну заборгованість у розмірі 171764,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 17691,73 грн., 3% річних у розмірі 4280,03 грн., пеню у розмірі 17307,84 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3425,29 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 27.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3