ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" січня 2017 р. Справа № 918/38/16

Суддя Андрійчук О.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" на дії органу ДВС

у справі

за позовом Державного підприємства "Волиньторф"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 57 936,00 грн,

Представники учасників судового процесу:

від позивача (стягувача): не з'явився

від відповідача (боржника): ОСОБА_2, дов. від 03.11.2016 року

від органу ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Державне підприємство "Волиньторф" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 57 936,00 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року провадження у справі припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України, затверджено мирову угоду.

21.11.2016 року від ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" до суду надійшла скарга на дії державного виконавця Сарненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Ухвалою суду від 22.11.2016 року скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 04.01.2017 року.

Ухвалою суду від 04.01.2017 року розгляд скарги відкладено на 16.01.2017 року.

Ухвалою суду від 16.01.2017 року розгляд скарги відкладено на 26.01.2017 року.

Суд, розглянувши скаргу, встановив таке.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі № 918/199/16 від 07.06.2016 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом якого забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах, забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій, зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо; оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" тощо.

Оголошення про порушення справи про банкрутство боржника опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 08.06.2016 року за № 32338.

Крім того, ухвала про порушення провадження у справі № 918/199/16 про банкрутство ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" направлена, зокрема відділу ДВС Сарненського районного управління юстиції, який отримав її 09.06.2016 року, що стверджується повідомленням з пошти про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 6, 7 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах. Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з ч. 5 цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Слід зазначити, що ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не визначає вимог, на які не розповсюджується дія мораторію, а лише містить перелік дій, які заборонено вчиняти під час мораторію. У свою чергу, вичерпний перелік вимог, на які не поширюється дія мораторію, а також порядок задоволення таких вимог (за ухвалою суду), наведений у ч. 5 вказаної статті.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом; кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Як встановлено судом із матеріалів справи, вимоги стягувача до боржника є грошовими, оскільки ґрунтуються на заборгованості з поставленого товару; строк виконання таких зобов'язань настав до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, що встановлено в ухвалі Господарського суду Рівненської області у справі № 918/38/16 від 15.02.2016 року.

Отже, вимоги боржника підпадають під дію мораторію, визначеного ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та введеного ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі № 918/199/16 від 07.06.2016 року.

Зважаючи на викладене, чинним законодавством встановлена пряма заборона на задоволення вимог стягувача на підставі виконавчих документів, що містять майнові вимоги до боржника.

У свою чергу, 30.09.2016 року в.о. начальника Сарненського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52423476 з примусового виконання ухвали Господарського суду Рівненської області у справі № 918/38/16 від 15.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частинами 14 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано порядок направлення постанов державного виконавця сторонам виконавчого провадження. Зокрема, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами. Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Судом з матеріалів справи не встановлено наявності доказів направлення (вручення) боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", відтак його бездіяльність в цій частині є незаконною.

Крім того, як вбачається з фактичних обставин справи, виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Рівненської області у справі № 918/38/16 від 15.02.2016 року відкрито майже через три місяці після порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, про що, як зазначалося, орган ДВС був належним чином повідомлений.

За приписами ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги.

У свою чергу, ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, арешт майна боржника є складовою стягнення, на яке ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлена пряма заборона.

Таким чином, накладення арешту на майно боржника після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів є незаконним.

Крім того, як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, у вказаному реєстрі внесено реєстраційний запис про арешт рухомого майна боржника - КП "Сарнитеплосервіс". Підставою такого арешту стала постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52423476 від 29.09.2016 року, винесена в.о. начальника Сарненського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3

Як вбачається з номеру виконавчого провадження, посадової особи, яка винесла постанову по відкриття виконавчого провадження, тощо йдеться про одне й теж виконавче провадження.

У свою чергу, судом з матеріалів справи встановлено, що виконавче провадження ВП № 52423476 відкрито не 29.09.2016 року, а 30.09.2016 року. Крім того, судом зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52423476 від 30.09.2016 року не встановлено вчинення державним виконавцем такої дії, як накладення арешту на рухоме майно боржника.

Враховуючи, що арешт рухомого майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52423476 накладено до відкриття самого виконавчого провадження, на підставі постанови, якої не існує, враховуючи, що органом ДВС при відкритті виконавчого провадження рішень про арешт майна боржника не приймалося, відтак вказаний арешт суд визнає безпідставним та необґрунтованим.

Суд також зазначає, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження орган ДВС, за приписами ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", має право накласти арешт на майно, якщо відповідне проханням у своїй заяві висловив стягувач.

У свою чергу, як вбачається із заяви стягувача № 1068 від 09.09.2016 року, останній орган ДВС не просив накладати арешт на майно боржника, що також свідчить про безпідставність накладення арешту на рухоме майно боржника в межах виконавчого провадження ВП № 52423476.

У той же час скаржник просить суд скасувати постанову про накладення арешту на все рухоме майно боржника в межах виконавчого провадження ВП № 52423476 від 29.09.2016 року.

Зважаючи, що постанови про арешт рухомого майна боржника, яку скаржник просить скасувати, до матеріалів справи учасниками провадження не долучено (беручи до уваги матеріали виконавчого провадження, долучені скаржником, вказана постанова взагалі не існує), так само як суду не надано постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52423476 від 29.09.2016 року, про яку йдеться у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52423476 від 30.09.2016 року не містить пункту, в якому на рухоме майно боржника накладено арешт, отже скасувати таку постанову суд не може, а тому в цій частині у задоволенні скарги слід відмовити.

Щодо зупинення виконавчого провадження, то відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Частинами 1, 2, 4 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.ст. 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1 - 17 ч. 1 ст. 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк. Виконавче провадження зупиняється до закінчення строку дії відповідних обставин. Протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Враховуючи викладене, орган ДВС зобов'язаний був зупинити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Рівненської області у справі № 918/38/16 від 15.02.2016 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про порушення провадження у справі про банкрутство боржника.

З наведеного вбачається, що орган ДВС безпідставно ухиляється від вчинення дій, пов'язаних із зупинення виконавчого провадження, які для нього в силу вимог чинного законодавства є обов'язковими, а тому доводи скаржника про визнання незаконної бездіяльності органу ДВС щодо не зупинення виконавчого провадження суд визнає обґрунтованими, а скаргу в цій частині такою, яку належить задовольнити.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Зважаючи. що судом встановлені порушення вимог чинного законодавства під час примусового виконання ухвали Господарського суду Рівненської області у справі № 918/38/16 від 15.02.2016 року, відтак скарга боржника визнається судом обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється (п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" на дії органу ДВС задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Сарненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо не надіслання ОСОБА_1 підприємству "Сарнитеплосервіс" копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 52423476 від 30.09.2016 року.

Визнати незаконною бездіяльність Сарненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо не зупинення виконавчого провадження ВП № 52423476 з примусового виконання ухвали Господарського суду Рівненської області № 918/38/16 від 15.02.2016 року.

Визнати незаконними дії Сарненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення у виконавчому провадженні ВП № 52423476 арешту на все рухоме майно ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс".

У задоволенні скарги про скасування постанови Сарненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про накладення арешту на все рухоме майно ОСОБА_1 підприємства "Сарнитеплосервіс" відмовити.

Суддя Андрійчук О.В.