РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017Справа №910/21484/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 2 979,19 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

23.11.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 2 979,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №30191а5д-00001 від 02.06.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське», позивач просить стягнути з відповідача матеріальний збиток у розмірі 2 979,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2016 порушено провадження у справі №910/21484/16, розгляд справи призначено на 20.12.2016.

07.12.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/31754 від 02.12.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АВ/6962772.

20.12.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.12.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду від 25.11.2016, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 19.01.2017.

03.01.2017 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/34186 від 28.12.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АЕ/6962772.

Представники сторін в судове засідання 19.01.2017 не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

02.06.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Приватним підприємством «Транс Логістик» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №30191а5д-00001 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник - Приватне підприємство «Транс Логістик».

Дата закінчення дії договору - по 24 год. 00 хв. 04.06.2016 (п. 10 договору).

04.06.2016 о 16 год. 00 хв. в районі електроопори №20 по пр. Слобожанському на адміністративній території Дніпровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, в порушення вимог п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, не був уважним і не стежив за технічним станом транспортного засобу, внаслідок чого допустив пошкодження автомобіля НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_4, було пошкоджено, що підтверджується первинною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №93051686, виданою ВДАІ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

Згідно з постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 у справі №175/2510/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 04.06.2016, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 04.06.2016, та просив виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до рахунку №601188 від 13.06.2016, виставленого ТОВ «Технофорум», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3, склав 2 979,22 грн.

Згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Технофорум» №601121 від 18.07.2016, останнім виконано роботи з відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3, на загальну суму 2 979,19 грн.

Відповідно до страхового акту №АХА2101565 від 04.07.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 2 482,68 грн.

Відповідно до страхового акту №АХА2156993 від 07.09.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 496,51 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №АХА2101565 від 04.07.2016 та страхового акту №АХА2156993 від 07.09.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Технофорум» в розмірі 2 979,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16904 від 08.08.2016.

Матеріали справи містять претензію позивача №ЕЛ_1178 від 01.11.2016, направлену на адресу відповідача, про виплату страхового відшкодування, завданого дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 2 482,68 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» грошові кошти у розмірі 2 979,19 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, становить 2 979,19 грн., що вбачається із страхових актів №АХА2101565 від 04.07.2016 та №АХА2156993 від 07.09.2016, у яких позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 2 979,19 грн., а також рахунку №601188 від 13.06.2016, виставленого ТОВ «Технофорум», та акту виконаних робіт ТОВ «Технофорум» №601121 від 18.07.2016.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, у розмірі 2 979,19 грн. була виплачена позивачем на рахунок ТОВ «Технофорум», що підтверджується платіжним дорученням №16904 від 08.08.2016, на підставі повідомлення страхувальника про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 04.06.2016.

Вина особи ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_2, встановлена постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 у справі №175/2510/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6962772, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_5.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/6962772 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом - 0 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 2 979,19 грн. (2 979,19 грн. (сума страхового відшкодування, виплачена позивачем) - 0 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 2 979,19 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-Б, код 25186738) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 20474912) суму страхового відшкодування у розмірі 2 979 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 19 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення - 24.01.2017.

Суддя В.О.Демидов