ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

01.02.2017 Справа № 904/1036/17

Суддя Воронько В.Д., розглянувши матеріали

за позовом Селянського (Фермерського) господарства "Степове", с. Новопетрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області

до відповідача-1 ОСОБА_1, с. Новопетрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області

відповідача-2 Селянського (Фермерського) господарства "Ізмаїл", с. Приорільське Магдалинівського району Дніпропетровської області

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Селянське (Фермерське) господарство "Степове" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1) та до Селянського (Фермерського) господарства "Ізмаїл" (відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 5,294 га (кадастровий номер :01:002:0578) від 15.06.2010, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, зареєстрованого 12.03.2012 за №01226.

Під час перевірки та підготовки даного позовного матеріалу до розгляду, судом встановлено, що позовна заява подана до господарського суду з порушенням правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), а тому вона не підлягає прийняттю та розгляду в господарському суді з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України визначено підвідомчість справ господарським судам, відповідно до пункту 4 частини 1 якої господарським судам, зокрема, підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових.

У пункті 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зазначено, що при визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 ЦК України, частини п'ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

У відповідності до положень ст. 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав; корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За приписами статті 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 цього Закону майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

Предметом позову у даній справі є укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та Селянським (Фермерським) господарством "Ізмаїл" договір оренди земельної ділянки, яка згідно державного акту на право власності на землю серії ЯЕ №149931 є власністю ОСОБА_1.

З наданого до позовних матеріалів статуту Селянського (фермерського) господарства "Степове" не вбачається передачі майна, яке є предметом спірного договору, до складеного капіталу позивача, а також розміру частки відповідача-1 у майні Селянського (фермерського) господарства "Степове", якою б визначались корпоративні права ОСОБА_1.

Тому даний спір не є корпоративним у розумінні статті 167 Господарського кодексу України, а ОСОБА_1 не є особою, яка може бути відповідачем у господарському процесі.

Як вбачається позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 - ОСОБА_1 та відповідача-2 - Селянського (фермерського) господарства "Ізмаїл", у зв'язку з чим даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Крім того, суд вважає за доцільне надати роз'яснення щодо повернення сплачених сум судового збору.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами до нього) містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 2 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

За змістом правової позиції, викладеної у п.п. 5.2 п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, викладену від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або

- в ухвалі про припинення провадження у справі з підстав, наведених у статті 80 ГПК (крім випадків якщо провадження у справі припинено у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), або

- в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК).

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Отже, витрати по сплаті судового збору у сумі 1 600,00 грн, сплачені платіжними доручення №149610666 від 30.11.2016 та № 155092469 від 13.01.2017, підлягають поверненню платнику на підставі Закону України "Про судовий збір" за умови подання його клопотання.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної заяви Селянського (Фермерського) господарства "Степове" до ОСОБА_1 та Селянського (Фермерського) господарства "Ізмаїл" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

2. Позовні матеріали повернути заявнику.

Додаток (заявнику): позовна заява від 26.01.2017 №б/н з додатками на 27 аркушах, у т.ч. платіжні доручення №149610666 від 30.11.2016 та № 155092469 від 13.01.2017 про сплату судового збору; опис; конверт.

Суддя В.Д. Воронько