ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 922/2932/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 007Др-29-1216 від 30 грудня 2016 року,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 2/9-191, від 23 січня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3150 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі №922/2932/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м.Харків

до Жовтневської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17), сел. Жовтневе, Харківська область

про стягнення 307815,05грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі № 922/2932/16 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Покровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" 89454,66 грн. основного боргу, пеню у сумі 64025,67 грн., 3% річних у розмірі 4718,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 29616,69 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 4617,23 грн. В частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 120000,00 грн. припинено провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України у звязку із відсутністю предмету спору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі № 922/2932/16 у частині розміру неправомірно нарахованої пені та 3% річних, прийняти нове рішення у даній справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач при здійсненні розрахунку штрафних та фінансових санкцій не врахував суму переплати, здійсненої відповідачем у грудні 2015 року у сумі 280998,47 грн., а отже, на думку відповідача, такий розрахунок є необґрунтованим.

Також зазначає, що 08 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір на постачання природного газу № 114108FOH6FB046, а тому до укладення вказаного договору відповідач не мав можливості здійснити оплату за використаний газ.

Вважає, що господарський суд, керуючись приписами ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, мав право зменшити нарахування пені, оскільки відповідач є бюджетною установою, яка повністю фінансується з Державного бюджету України.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 12785 від 19.12.2016р.) позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі № 922/2932/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається, зокрема, на те, що факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з постачання природного газу з січня 2016 року підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем.

Вважає необґрунтованими твердження відповідача щодо наявності станом на 01.01.2016р. переплати у розмірі 280998,47 грн., оскільки зазначена переплата існувала за іншим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-735040.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2016 року прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, розгляд справи призначено на 20 грудня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів Харківського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року у звязку із звільненням у відставку судді Івакіної В.О. для розгляду даної справи №922/2932/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Камишевої Л.М., судді Гетьмана Р.А., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2016 року відкладено розгляд справи на 24 січня 2017 року; запропоновано відповідачу надати контррозрахунок в підтвердження своїх заперечень.

У письмових поясненнях (вх. № 541 від 18.01.2017р.) позивач зазначає, що з актів звернення за січень, березень 2016 року вбачається, що фактичне постачання природного газу та його споживання відповідачем здійснювалось з початку 2016 року за договором від 01.01.2016р., проте враховуючи тривалість тендерної процедури підписання договору відбулось лише у квітні 2016 року.

На виконання вимог ухвали суду від 20.12.2016р. відповідачем надано доповнення до апеляційної скарги (вх. № 568 від 19.01.2017р.), де зазначено, що період нарахування заборгованості не підпадає під дію укладеного договору на постачання природного газу від 08.04.2016р., оскільки нарахування здійсненні з початку 2016 року, тоді як договір підписаний лише у квітні 2016 року. Також надано розрахунок заборгованості пені, 3% річих та інфляційних втрат з урахуванням викладених заперечень, відповідно до якого заборгованість складає 17797,94 грн.

У призначене судове засідання представники сторін зявились.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі №922/2932/16 скасувати; зменшити розмір пені та 3% річних.

Представник позивача, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", керуючись приписами ст.ст. 11, 509, 526, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст. ст. 1,2, 15, 49, 54 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114108FOH6FB046 від 08.04.20016р. в частині оплати отриманого природного газу з 01.01.2016 по 30.04.2016, звернувся до Господарського суду Харківської області про стягнення з Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) 307 815,05 грн., з яких основна заборгованість у розмірі 209454,66грн, пеня у сумі 64025,67 грн., 3% річних у розмірі 4718,03грн. та інфляційні втрати у розмірі 29616,69грн

У зв'язку з перейменуванням деяких населених пунктів, на виконання наказу Державної пенітенціарної служби України №225/ОД-16 від 28.07.2016р. "Про внесення змін до Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України" Жовтневську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) було перейменовано в Покровську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - Спеціалізовану туберкульозну лікарню, сел. Покровське Харківської області.

Отже, вірним найменуванням відповідача є Покровська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - Спеціалізована туберкульозна лікарня, сел.Покровське Харківської області.

Як убачається із матеріалів справи, 08 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник) та Жовтневською виправною колонією Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №114108FOH6FB046 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (пункт 1.1 договору).

У пункті 2.9 договору встановлений порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами, відповідно до якого за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця наступного за розрахунковим зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ; на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом 3-х робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника; споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязаний повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (пункт 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3).

Пунктами 3.2, 3.6 договору визначено, що ціна газу становить 7686,24грн. з ПДВ за 1000куб.м. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Відповідно до пункту 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до пункту 5.4 договору споживач зобовязується, зокрема, оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу, у тому числі у разі порушення строків розрахунків за договором.

Розділом VI встановлена відповідальність сторін.

Так, відповідно до пунктів 6.1, 6.2.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством України. У разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно пункту 11.1 Договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Сторони дійшли згоди про те, правовідносини (зобовязання) за цим договором поширюються на минулий період, починаючи з 01 січня 2016 року відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України (пункт 11.1.1 договору).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114108FOH6FB046 від 08.04.2016р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, Цивільного кодексу України та ст.ст. 193 Господарського кодексу України, виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи сплачено 120 000,00 грн. основного боргу, у звязку з чим дійшов висновку про припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського кодексу України. Встановивши, що відповідач договірні зобов'язання в частині своєчасного та повного здійснення розрахунків за поставлений газ за договором не виконав, зазначив на правомірності стягнення основного боргу у розмірі 89454,66грн, пені у сумі 64025,67 грн., 3% річних у розмірі 4718,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 29616,69 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Також, відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов'язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до пункту 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року N 2496 (далі - Правила) розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.

Згідно з п.п. 18, 20 цих Правил постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору, тоді як споживач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Як вже було зазначено у цій постанові, 08 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник) та Жовтневською виправною колонією Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №114108FOH6FB046 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (пункт 1.1 договору).

Виходячи з умов пунктів 4.2, 5.4 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу; споживач зобовязується, зокрема, оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором

Позивачем на виконання умов договору на постачання природного газу № №114108FOH6FB046 від 08.04.2016р. поставлено відповідачу у період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року природний газ на загальну суму 762336,65грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу:

- за січень 2016 року - акт №ХОЗ00001677 від 31.01.2016, згідно якого обсяг спожитого природного газу склав 42,765тис.куб.м. на суму 328702,06грн.;

- за лютий 2016 року - акт №ХОЗ00010020 від 29.02.2016, згідно якого обсяг спожитого природного газу склав 30,839тис.куб.м. на суму 237035,95грн.;

- за березень 2016 року - акт №ХОЗ00013878 від 31.03.2016, згідно якого обсяг спожитого природного газу склав 21,124тис.куб.м. на суму 162364,13грн.;

- за квітень 2016 року - акт №ХОЗ00017870 від 30.04.2016, згідно якого обсяг спожитого природного газу склав 4,454тис.куб.м. на суму 34234,51грн.

З розрахунку заборгованості Жовтневської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) перед Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" вбачається, що заборгованість відповідача за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114108FOH6FB046 від 08.04.20016р. складала 209 454,66 грн. (а.с. 24). Зазначене не заперечується відповідачем.

Враховуючи, що в процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем сплачено 120 000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №897 від 13.10.2016р. (а.с. 61), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо припинення провадження у справі №922/2932/16 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 120 000,00грн. та задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 89 454,66 грн.

З огляду не те, що відповідачем порушено зобовязання в частині своєчасного та повного здійснення розрахунків за поставлений газ за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, виходячи за наступного.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Згідно з пунктом 11.1 договору, договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 11.1.1 договору сторони дійшли згоди про те, правовідносини (зобовязання) за цим договором поширюються на минулий період, починаючи з 01 січня 2016 року відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За приписами статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що договір слід розглядати при дослідженні всіх його умов в комплексі та з аналізу яких вбачається, що сторони домовились, що зобовязання за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114108FOH6FB046 від 08.04.20016р. поширюються на минулий період, а саме починаючи з 01 січня 2016 року, у звязку з чим доводи апелянта, що період нарахування заборгованості з січня 2016 року не підпадає під дію укладеного договору на постачання природного газу від 08.04.2016р, є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, визначений ст. 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення суми пені за зобовязаннями за період з 11.02.2016р. по 31.07.2016р. у розмірі 64025,67 грн.

В апеляційній скарзі відповідач також просить зменшити розмір пені до мінімального розміру, посилаючись на те, що відповідач є бюджетною установою, яка повністю фінансується з державного бюджету України, та зазначає, що заборгованість виникла не з вини відповідача, а в результаті недостатнього та невчасного фінансування.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду; зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов'язком суду і може бути застосовано судом у виняткових випадках.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи обставини справи в їх сукупності, інтереси обох сторін, судова колегія дійшла висновку про відсутність виняткових обставин, які є підставою для зменшення стягнутої судом пені, оскільки відповідач не довів обставин щодо умов його господарської діяльності, які б свідчили про їх винятковість порівняно з умовами господарської діяльності позивача. Крім того, сума пені не є надмірно великою порівняно із збитками кредитора.

Посилання апелянта, що заборгованість виникла в результаті несвоєчасного та неповного фінансування не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки: по-перше, правовідносини між сторонами спору виникли на підставі договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114108FOH6FB046 від 08.04.20016р., пунктом 9.1 договору встановлені обставини, з настанням яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, до яких віднесено лише виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); по-друге, за приписами статті 625 Цивільного Кодексу України сторони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання своїх грошових зобов'язань; позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності та зменшення суми пені призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

Одночасно колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення 3% річних та інфляційних втрат з простроченої суми заборгованності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр".

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р.

В рекомендаціях Верховного суду України від 03.04.1997р. N 62-97р зазначено, що у випадку коли поверненню підлягає сума, яка складається зі внесків, здійснених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.

Крім того зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховуються на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що сума внесена за період з 1 по 15 відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця

Отже, за наявності встановленого факту несплати відповідачем за надані позивачем послуги згідно договору розподілу природного газу №1Р від 30.12.2015р., перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_3, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4718,03 грн. за період з 11.02.2016р. по 31.07.2016р. (включно) та інфляційних втрат у розмірі 29616,69 грн. за період лютий - липень 2016 року.

Доводи апелянта, що позивач при здійсненні розрахунку штрафних та фінансових санкцій не врахував суму переплати, здійсненої відповідачем у грудні 2015 року у сумі 280998,47 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена переплата існувала за іншим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-735040 та була перерахована у рахунок оплати за спірним договором лише 30.04.2016р. на підставі письмового звернення відповідача № 2/20-52 від 28.04.2016р. (а.с.99), що підтверджується також актами звіряння (а.с.88-90).

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі № 922/2932/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі № 922/2932/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 26 січня 2017 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Пелипенко Н.М.