РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа № 910/21291/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абу Менеджмент"

про стягнення 50 583,10 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ковальський Г.В. (представник за довіреністю №16-01-2017/01 від 16.01.2017р.);

- Суярко М.О. (представник за довіреністю №28-11-2016/1 від 28.11.2016р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абу Менеджмент" (надалі також - відповідач) суми заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-1950 в розмірі 50 583,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару (паливо дизельне) у строки визначені Договором не сплатив.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання забезпечив частково, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 13.12.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016р., розгляд справи відкладено до 20.12.2016р.

В судовому засіданні 20.12.2016р. судом оголошено перерву до 17.01.2017р.

В судове засідання 17.01.2017р. представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся під розписку.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 17 січня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2015 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-1950 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього.

Згідно п. 1.2. Договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначаються відповідними додатковими угодами до договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід'ємними частинами договору. Кожна наступна додаткова угода не відміняє і не припиняє дію попередніх додаткових угод ні в цілому, ні в частині, при умові, що це прямо не зазначено у відповідній додатковій угоді.

Відповідно до п. 2.2. Договору покупець зобов'язувався, зокрема, своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату повної вартості товару, а також, якщо це передбачено відповідними умовами поставки - витрати, пов'язані з перевезенням товару (п.п. 2.2.2. Договору), прийняти товар відповідно до погоджених умов поставки ( п.п. 2.2.3. Договору).

Як передбачено в п. 3.1. Договору якість товару, що поставляється повинна відповідати технічним умовам (ТУ) або державним стандартам (ДСТУ), що діють в Україні та підтверджуватися паспортом якості.

Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди (п. 4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору товар поставляється партіями, в кількості та по ціні, що визначається додатковим угодами.

В п. 4.3. Договору сторони домовились, що при тлумаченні умов поставки застосовуються «Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати» в редакції 2000 року (Інкотермс-2000).

Між сторонами у відповідності до умов Договору було укладено додаткові угоди щодо поставки окремих партій товару на загальну суму 3 675 864,30 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, а саме:

№ 62 від 13.01.2016р. на суму 132 762,50 грн.;

№ 65 від 05.02.2016р. на суму 134 375,00 грн.;

№ 66 від 15.02.2016р. на суму 139 750,00 грн.;

№ 67 від 19.02.2016р. на суму 139 750,00 грн.;

№ 68 від 24.02.2016р. на суму 142 975,00 грн.;

№ 69 від 29.03.2016р. на суму 152 435,00 грн.;

№ 70 від 07.04.2016р. на суму 147 275,00 грн.;

№ 71 від 13.04.2016р. на суму 149 962,50 грн.;

№ 72 від 15.04.2016р. на суму 149 425,00 грн.;

№ 73 від 19.04.2016р. на суму 148 350,00 грн.;

№ 74 від 21.04.2016р. на суму 150 500,00 грн.;

№ 75 від 25.04.2016р. на суму 128 276,50 грн.;

№ 76 від 28.04.2016р. на суму 129 646,00 грн.;

№ 77 від 06.05.2016р. на суму 130 011,20 грн.;

№ 78 від 16.05.2016р. на суму 162 325,00 грн.;

№ 79 від 26.05.2016р. на суму 162 862,50 грн.;

№ 84 від 17.06.2016р. на суму 162 862,50 грн.;

№ 85 від 24.06.2016р. на суму 169 248,60 грн.;

№ 86 від 02.07.2016р. на суму 165 550,00 грн.;

№ 87 від 05.07.2016р. на суму 140 602,00 грн.;

№ 88 від 08.07.2016р. на суму 138 775,00 грн.;

№ 89 від 12.07.2016р. на суму 163 937,50 грн.;

№ 90 від 18.07.2016р. на суму 163 937,50 грн.;

№ 91 від 25.07.2016р. на суму 136 955,00 грн.;

№ 92 від 29.07.2016р. на суму 133 315,00 грн.

На виконання умов договору та укладених між сторонами додаткових угод позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 675 864,30 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме:

№ НБ000131 від 14.01.2016р. на суму 132 762,50 грн.;

№ НБ000552 від 05.02.2016р. на суму 134 375,00 грн.;

№ НБ000786 від 15.02.2016р. на суму 139 750,00 грн.;

№ НБ000877 від 19.02.2016р. на суму 139 750,00 грн.;

№ НБ000986 від 05.02.2016р. на суму 142 975,00 грн.;

№ ЗБ000466 від 29.03.2016р. на суму 152 435,00 грн.;

№ ЗБ000716 від 07.04.2016р. на суму 147 275,00 грн.;

№ ЗБ000898 від 13.04.2016р. на суму 149 962,50 грн.;

№ ЗБ001006 від 15.04.2016р. на суму 149 425,00 грн.;

№ ЗБ001070 від 19.04.2016р. на суму 148 350,00 грн.;

№ ЗБ001154 від 21.04.2016р. на суму 150 500,00 грн.;

№ ЗБ001250 від 25.04.2016р. на суму 128 276,50 грн.;

№ ЗБ001427 від 29.04.2016р. на суму 129 646,00 грн.;

№ ЗБ001535 від 07.05.2016р. на суму 130 011,20 грн.;

№ ЗБ001741 від 17.05.2016р. на суму 162 325,00 грн.;

№ ЗБ002017 від 26.05.2016р. на суму 162 862,50 грн.;

№ ЗБ002779 від 25.06.2016р. на суму 169 248,60 грн.;

№ НБ001499 від 02.07.2016р. на суму 165 550,00 грн.;

№ ЗБ002850 від 05.07.2016р. на суму 140 602,00 грн.;

№ НБ001868 від 09.07.2016р. на суму 138 775,00 грн.;

№ НБ001961 від 12.07.2016р. на суму 163 937,50 грн.;

№ НБ002325 від 18.07.2016р. на суму 163 937,50 грн.;

№ НБ002795 від 25.07.2016р. на суму 136 955,00 грн.;

№ НБ003264 від 30.07.2016р. на суму 133 315,00 грн.

Крім того, як зазначає позивач між сторонами було укладено договори на поставку товару у спрощений спосіб на загальну суму 918 050,00 грн. на підставі видаткових накладних, які містять посилання на укладений Договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-1950 від 02.04.2015р., а саме:

№ НБ000245 від 21.01.2016р. на суму 129 000,00 грн.;

№ НБ000363 від 28.01.2016р. на суму 127 925,00 грн.;

№ ЗБ002280 від 03.06.2016р. на суму 162 862,50 грн.;

№ ЗБ002399 від 07.06.2016р. на суму 162 862,50 грн.;

№ ЗБ002469 від 10.06.2016р. на суму 169 312,50 грн.;

№ ЗБ002546 від 14.06.2016р. на суму 166 087,50 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписами уповноваженого представника (директора) та відтисками печатки відповідача у зазначених вище видаткових накладних.

Відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар виконав неналежним чином та здійснив часткову оплату вартості поставленого позивачем товару на суму 4 543 331,20 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою ПАТ «Альфа-Банк» № 88665-28.1-206938 від 17.11.2016р.

У відповідності до пункту 11.1. Договору сторони дійшли згоди, що договір є чинним з моменту його укладання і діє до 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату повної вартості товару № 2-11-2016/1 від 02.11.2016р. на суму 50 583,10 грн. (докази направлення та отримання вимоги відповідачем у матеріалах справи), яка була залишена без відповіді та виконання зі сторони відповідача.

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. п. 5.1. - 5.3. Договору покупець здійснює 100 % попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 5.2. Договору, а також положення пунктів 2 укладених між сторонами додаткових угод, зобов'язання щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мало бути виконано відповідачем протягом 3 банківських днів з моменту відвантаження товару, а щодо поставленого позивачем товару на підставі видаткових накладних, які містять посилання на укладений між сторонами договір, то відповідно до п. 5.1. Договору зобов'язання відповідача мало бути виконано на умовах 100% попередньої оплати вартості товару.

При цьому, судом враховано, що за змістом ст. 692 Цивільного кодексу України обов'язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття, а тому зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем товару за видатковими накладними у відповідача виникло з моменту отримання товару.

Таким чином, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем товару у розмірі 50 583,10 грн. на момент подання позовної заяви настав.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження оплати повної вартості поставленого товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 50 583,10 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/21291/16 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основного боргу в розмірі 50 583,10 грн.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абу Менеджмент" (ідентифікаційний код 38569225, адреса: 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 43-А, кв. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" (ідентифікаційний код 33064160, адреса: 01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 15, оф. 52) 50 583,10 грн. (п'ятдесят тисяч п'ятсот вісімдесят три гривні 10 коп.) суми основного боргу та 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2017р.

Суддя С.М. Морозов