ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р.Справа № 916/3188/16

За позовом: Департаменту Комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 111237,76грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: Домальчук М.В., згідно довіреності №01-39/59-06 від 19.02.2016р.; Бундєва А.Г., згідно довіреності №01-36/65 від 12.12.2016р.; Габер Т.О., згідно довіреності №01-36/1 від 04.01.2017р.

від відповідача: не з`явився

В засіданні 23.01.2017р. приймали участь представники:

від позивача: Габер Т.О., згідно довіреності №01-36/1 від 04.01.2017р.

від відповідача: не з`явився

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ДКВ ОМР 111237,76грн. неустойки за період з 14.11.2014р. по 31.12.2016р.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, подав заяву про уточнення позовних вимог від 13.12.2016р. за вх.№2-6589/16, в обґрунтування яких зазначає, що відповідач користувався об'єктом нерухомості на підставі укладеного між сторонами договору №155/206 від 17.09.2013р. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2014р. по справі №916/3463/14 договір №155/206 від 17.09.2013р. розірвано, виселено відповідача із орендованого приміщення, стягнуто з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 9046,52грн., 373,23грн. пені за період з 01.09.2014р. по 13.11.2014р. Судове рішення, яким розірвано договір оренди набрало законної сили 13.11.2014р., тобто, у відповідача був наявний обов'язок сплачувати орендну плату до 13.11.2014р. в сумі 3813,59грн., яку він фактично сплатив лише 30.11.2016р., у зв'язку з чим позивачем уточнено вимоги та викладено їх як стягнення неустойки за прострочення повернення об'єкта оренди.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, у зв'язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представника позивача та його правову позицію, суд встановив наступне:

17.09.2013р. між ДКВ ОМР (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №155/206, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування не житлові приміщення технічного поверху, загальною площею 95,6кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Фактично відповідач отримав об'єкт оренди у користування 17.09.2013р. за відповідним актом приймання-передачі приміщення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2014р. по справі №916/3463/14 за позовом ДКВ ОМР до ФОП ОСОБА_1 розірвано договір оренди нежитлового приміщення №155/206 від 17.09.2013р., виселено ФОП ОСОБА_1 з орендованого об'єкту, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати в сумі 9046,52грн., 373,23грн. пені за період з 01.09.2014р. по 13.11.2014р.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2014р. по справі №916/3463/14 набрало законної сили 14.11.2014р.

За умовами п.4.7. договору №155/206 від 17.09.2013р. після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов'язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, ні гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди.

Наказ суду від 26.11.2014р. про виселення ФОП ОСОБА_1 з орендованого приміщення перебував на примусовому виконанні в органі ДВС та повернутий Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області без виконання згідно постанови від 14.06.2016р., у зв'язку з незнаходженням ФОП ОСОБА_1 за адресою розташування об'єкта оренди.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 111237,76грн. неустойки за період з 14.11.2014р. по 31.12.2016р. частково правомірними з огляду на наступні положення законодавства.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.762 Цивільний кодекс України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

При цьому, за положеннями ч.1 ст.27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як то визначено ч.ч.1, 2 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до п.5.4. Постанови Пленуму ВГСУ №12 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Водночас у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, господарські суди мають враховувати умови договору та спеціальні норми статті 795 ЦК України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Таким чином, з врахуванням того, що рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2014р. по справі №916/3463/14, розірвано договір оренди нерухомого майна №155/206 від 17.09.2013р., вирішено виселити підприємця із орендованого об'єкта, в результаті виконання якого ДВС було встановлено про неможливість в примусовому порядку виселити відповідача із орендованого приміщення у зв'язку з його фактичним незнаходженням в даному об'єкті, що підтверджується постановою ДВС від 14.06.2016р., то у суду відсутні підстави для стягнення з ФОП неустойки за прострочення повернення об'єкта оренди з моменту встановлення ДВС даної обставини по 31.12.2016р., тобто, з 15.06.2016р. по 31.12.2016р.

Звідси, суд частково задовольняє заявлені позовні вимоги, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає 84151,28грн. неустойки за період з 14.11.2014р. по 14.06.2016р., в решті частині частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин, суд частково задовольняє позов ДКВ ОМР, внаслідок чого стягненню з ФОП ОСОБА_1 підлягає 84151,28грн.

Згідно ст.49 ГПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1262,09грн. відшкодовується йому за рахунок відповідача. Крім того, стягненню з відповідача до державного бюджету підлягає судовий збір в сумі 20,66грн., так як позивач, збільшивши суму позовних вимог, не доплатив судовий збір.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов ДКВ ОМР частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, код 26302595) 84151 (вісімдесят чотири тисячі сто п'ятдесят одну) грн. 28коп. неустойки, 1262 (одну тисячу двісті шістдесят дві) грн. 09 коп. судового збору.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) до державного бюджету України (рахунок №3008, Одержувач: УДК у м. Одесі/Приморський район, Код ЄДРПОУ - 38016923, Банк одержувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, Код бюджетної класифікації: 22030001, Код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області: 03499997) через Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Ананьївський районний ВДВС ГТУЮ в Одеській області 20 (двадцять) грн. 66коп судового збору.

4. Відмовити ДКВ ОМР в решті частині заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 січня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук