РІШЕННЯ

24.01.2017Справа №910/21495/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/21495/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Донагрофінанс», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий Урожай», м. Донецьк,

про визнання недійсним третейського застереження,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Сімонова Є.О. (довіреність від 19.10.2016 № 446);

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донагрофінанс» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - Банк) про визнання недійсним третейського застереження, викладеного в пункті 9.5 договору застави цінних паперів від 22.05.2012 № б/н (далі - Договір застави), укладеного сторонами в редакції додаткової угоди від 03.12.2013 № 3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 було порушено провадження у справі; призначено розгляд справи на 13.12.2016; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий Урожай» (далі - Торговий дім).

12.12.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

13.12.2016 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 розгляд справи було відкладено на 24.01.2017 у зв'язку з неявкою представників позивача та третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.01.2017 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 24.01.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверт з ухвалою суду, які повернуті з адреси відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Що ж до повідомлення третьої особи місцезнаходженням якої є м. Донецьк, то слід вказати таке.

Відповідно до пункту 6 інформаційного листа від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції»» за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції (поштою, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, тощо) інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

До матеріалів справи долучена відповідна роздруківка повідомлення, яке було розміщено на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sud5011/4/315381/).

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.03.2012 Банком і Торговим домом (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL (далі - Договір), за умовами якого:

- банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США, та на підставі додаткових угод до Договору окремим частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених Договором; позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5 Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови Договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені Договором та/або додатковими угодами до Договору (пункт 1.1 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання банком і позичальником, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання зобов'язань позичальника за Договором (пункт 11.3 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від третьої особи директором Совгірою С.Ю., який діяв на підставі статуту, та від відповідача Хотомлянським Л.А., який діяв на підставі довіреності від 13.07.2011 № 589, та скріплено печатками.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, укладений Банком і Торговим домом Договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

22.05.2012 Товариством (заставодавець) і Банком (заставодержатель) укладено Договір застави, за умовами якого:

- відповідно до Договору застави в забезпечення виконання зобов'язань, які випливають, зокрема, з Договору, з урахуванням всіх змін і поповнень до Договору, в тому разі з урахуванням договорів про внесення змін від 18.05.2012 №1, від 22.05.2013 №2 і від 03.12.2013, укладеними протягом терміну дії Договору (далі - Основний договір-7), які (зобов'язання), зокрема, але не обмежуючись, перелічені у статті 2 Договору застави та можуть виникнути у майбутньому за чинним Основним договором-7, заставодавець передає заставодержателю в заставу майно, зазначене в пункті 3.1 Договору застави (пункт 1.1 Договору застави зі змінами, внесеними договором від 03.12.2013 №3 про внесення змін до Договору застави);

- предметом застави за Договором застави є цінні папери (далі - ЦП або предмет застави) (пункт 3.1 Договору застави);

- Договір застави набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до моменту повного виконання усіх зобов'язань за Основним договором-1, Основним договором-2, Основним договором-3, Основним договором-4, Основним договором-5, Основним договором-6, Основним договором-7 і Основним договором-8 (пункт 9.1 Договору застави зі змінами, внесеними договором від 22.05.2013 №2 про внесення змін до Договору застави);

- усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з Договору застави чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються Договору застави, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво від 15.03.2013 про реєстрацію постійного діючого третейського суду, видане Держаною реєстраційною службою України), згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/; спір розглядається одноособово суддею, призначеним головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті вказаного суду http://arbitrate.com.ua/; при цьому, сторони Договору застави підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту; сторони домовились, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення; умови Договору застави, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди; місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору застави (пункт 9.5 Договору застави зі змінами внесеними договором від 03.12.2013 №3 про внесення змін до Договору застави).

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що: чинне законодавство України не передбачає права осіб укладати третейську угоду про передачу на вирішення третейському суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути у сторін договору у майбутньому; такі домовленості звужують право осіб на судовий захист тільки в третейському суді, що суперечить вимогам статті 55 Конституції України; таким чином, третейська угода, яка була укладена сторонами за умови відсутності між ними спору на момент її укладання, є такою, що суперечить статтям 2, 5 і 12 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон), що, в свою чергу, на підставі статтей 203 і 215 ЦК України є підставою для визнання її недійсною.

Разом з тим, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що третейське застереження відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до статті 2 Закону третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Частиною першою статті 5 Закону встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частинами першою, четвертою - сьомою статті 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Разом з тим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008, гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону).

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 08.04.2015 зі справи № 3-37гс15.

Отже, зі змісту Договору застави, зокрема, його пункту 9.5 вбачається, що третейське застереження відповідає вимогам статті 12 Закону.

Що ж до тверджень позивача стосовно того, що третейське застереження позбавляє Товариство права на судовий захист, то слід зазначити, що відповідно до приписів чинного законодавства України наявність третейського застереження не є відмовою від права на звернення до суду, а відтак не позбавляє сторін права звернутися до місцевого суду за захистом своїх прав.

Таке третейське застереження лише надає сторонам можливість звернутися з позовом, окрім місцевого суду, ще й до погодженого сторонами третейського суду.

Разом з тим, у випадку виникнення між сторонами спору, вирішення якого відповідно до третейського застереження віднесено на розгляд третейського суду, сторони мають право передати його на розгляд або третейського, або місцевого суду за власним вибором і звернення в такому випадку саме до третейського суду є правом сторони.

Слід також зазначити, що відсутність регламенту третейського суду як додатку до Договору застави не є підставою для визнання третейського застереження недійсним, адже такий регламент відповідно до пункту 9.5 Договору застави є невід'ємною частиною Договору застави, і крім того, даний регламент розміщений на Інтернет-сайті третейського суду http://arbitrate.com.ua/ та знаходиться у відкритому доступі.

Крім того, Законом не встановлено обов'язку сторін додавати регламент як паперовий додаток до договору, що містить третейське застереження.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 26.01.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук