ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Справа № 922/1173/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю прокурора та представників:

прокурор - Алекаєв Ю.В., службове посвідчення №042342 від 29.03.2016 р.;

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №01/01-25/08-18 від 04.01.2016 р.

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №28/2 від 14.03.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2244Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 16 червня 2016 року у справі №922/1173/16

за позовом Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області та Петрівської сільської ради Красноградського району, с. Петрівка Харківської обл.

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Мрія, с. Петрівка Харківської обл.

про стягнення 4059742 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інстпекції у Харківської області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" про стягнення 4059742 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 червня 2016 року у справі №922/1173/16 (суддя Ольшанченко В.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" на користь держави шкоду, заподіяну внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 4059742,00 грн. та на користь прокуратури Харківської області 60896,13 грн. витрат зі сплаті судового збору.

Відповідач -Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема на те, що відповідно до п. 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесенння змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі» № 867 VIII від 08.12.2015 р., він як землекористувач, який на момент набрання чинності цим Законом є сільськогосподарським товаровиробником із часткою сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний) рік 75% та розпочав відповідно до законодавства процес отримання спеціальних дозволів, звільнений від відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без дозволу на видобування надр.

Окрім цього відповідач посилається на те, що відповідальність у вигляді матеріальної шкоди за користування підземними водами за відсутності дозволу на видобування надр згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України відноситься до адміністративно-господарських санкцій, які відповідно до статті 250 цього Кодексу можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення субєктом господарювання правил здійснення господарської діяльності, але не пізніше як через один рік з дня порушення і ці строки порушено позивачем.

Також відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, стосовно того, що відповідність води, яка поставляється відповідачем населенню с. Петрівка властивостям ДСанПін 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної,призначеної для споживання людиною» свідчить про здійснення питного водопостачання населенню, яке відповідно до ч.5 статті 17 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами, оскільки відповідно до п. 5 Дозволу на спеціальне водокористування від 13.05.2013 р. Укр. № 6452/Хар, метою використання відповідачем підземних вод визначено окрім виробничих сільськогосподарських потреб, також господарсько-побутові потреби населення, та ін.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу, в додаткових письмових поясненнях та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях, і в позові.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, в додаткових письмових поясненнях та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, зазначених у відзиві та поясненнях.

Зокрема, прокурор та позивач зазначають, що із п. 10 висновку КП «ПІвденукргеологія» Харківської комплексної геологічної експедиції № 102 від 16.11.2012 р. вбачається, що якість води, відповідно до хімічного аналізу води, здійсненого лабораторією Красноградської СЕС (протоколи від 25.10.2010 р. № № 650-653) відповідає вимогам ДсанПін 2.2.40171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної,призначеної для споживання людиною».Відповідно до п. 2.1. ДсанПін 2.2.40171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» вода питна, призначена для споживання людиною-це вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу-водопровідна, фасована, з кюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних,санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.Із наведеного вбачається, що весь видобутий відповідачем у спірний період обсяг підземних вод для виробництва та передання населенню с. Петрівка, відноситься до категорії питна вода, у звязку з чим відсутні підстави для розмежування обсягу води під час розрахунку розміру шкоди.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін , повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4, 5, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу №1624/01-03 від 20.11.2013 р. у період з 21.11.2013 р. - 04.12.2013 р. проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності СТОВ "Мрія".

За результатами перевірки позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №1624/01-03/06-11 від 04.12.2013 р.

В акті перевірки №1624/01-03/06-11 зазначено про встановлення тих обставин, що СТОВ "Мрія" здійснює забір підземних вод з артезіанських свердловин, розташованих на території МТФ №33-1967 в с. Петрівка Красноградського району Харківської області, для виробничих потреб, а саме для забезпечення водою тваринницьких ферм, за відсутності дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушеннями вимог ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

Також в Акті перевірки зафіксовано, що СТОВ "Мрія" в період 08.08.2011 р. - 22.11.2013 р. самовільно користувалося надрами (підземні води), за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

Відповідно до журналу первинного обліку забраної води за формою ПОД-12 та статистичного за формою № 2-ТП (водгосп) у період з 08.08.2011 р. по 20.11.2013 р. СТОВ "Мрія" видобуто 82448,06 куб.м. води, а саме, за період з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. використано 12980 куб.м. води, за 2012 рік використано 36360,06 куб.м. води, за період з 01.01.2013 р. по 20.11.2013 р. використано 33100 куб.м. води.

З метою усунення порушень виявлених під час перевірки, Держекоінспекцією на адресу керівника СТОВ "Мрія" винесено припис від 05.12.2013 р. №06-22-299, пунктом 3 якого зобовязано відповідача отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

Не погодившись із зазначеним приписом, СТОВ "Мрія" звернулося до адміністративного суду із позовною вимогою про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 05.12.2013 р. №06-22-299.

За результатами розгляду зазначеного спору, Вищим адміністративним судом України 26 січня 2016 р. у справі К/800/43353/14 винесено ухвалу, якою залишено без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у справі № 820/1513/14, якою пункти 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 05.12.2013 р. №06-22-299, (зокрема, п. 2 якого зобовязано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води), визнано законними.

СТОВ «Мрія» звернелося до Харківського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у справі № 820/1513/14. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.11.2016 р. у справі № К/800/18016/16 залишено без змін ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 р., якою зазначену заяву залишено без задоволення.

Отже, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у справі № 820/1513/14, якою пункти 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 05.12.2013 р. №06-22-299, зокрема п. 2 якого зобовязано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води) є такою, що набрала законної сили.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу Укнраїни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у справі № 820/1513/14, якою пункти 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 05.12.2013 р. №06-22-299, зокрема п. 2 якого зобовязано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води), визнано законними має преюдиційне значення під час вирішення спору у даній справі, у звязку з чим законність зазначених пунктів припису не потребує повторного доказування.

У звязку із виявленими порушеннями позивачем, згідно з вимогами "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. №389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14.08.2009 р. (із змінами з згідно наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 р. за №220) (надалі - Методика), та із врахуванням обсягів забраної підземної води, розраховано шкоду, заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), розмір якої складає 4059742,00 грн.

З метою добровільного відшкодування збитків позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №37 від 31.01.2014 р. про відшкодування завданих державі збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Вимоги даної претензії не були добровільно виконані відповідачем.

Пунктом 1.7 Методики визначено, що самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Відповідно до положень ст.ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра (у редакції станом на проведення перевірки) передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із цим, ст. 23 Кодексу України про надра (у редакції станом на проведення перевірки) закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас, чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте, як встановлено із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. №922/2610/14, яка відповідно до статті 111-28 ГПК Уккраїни є обовязковою для застосування для всіх судів, які застосовують зазначену норму.

В акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №1624/01-03/06-11 від 04.12.2013 р. зазначено про встановлення обставин видобування підземних вод для виробничих потреб, а саме для забезпечення водою тваринницьких ферм та для передачі населенню с. Петрівка.

В дозволі на спецводокористування від 13.05.2013 р. Укр № 6452А/Хар, виданому строком до 16.11.2017 р. метою водокористування зазначено сільськогосподарські потреби для вирощування зернових, технічних культур, питні потреби великої рогатої худоби та госппобутові потреби населення.

Отже, як правомірно встановлено господарським судом першої інстанції,

відповідачем відповідно до дозволу на спеціальне водокористування здійснюється використання підземних вод як на сільськогосподарські потреби,так і для передачі води населенню с. Петрівка.

З урахуванням наведеного, СТОВ "Мрія" у період з 08.08.2011 р. по 20.11.2013 р. використовує надра (підземну воду) з артезіанської свердловини не тільки для задоволення господарських і побутових потреб, а й для виробничих потреб, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу на користування надрами, передбаченого ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України по аналогічним справам від 23.06.2015 р. №21-431/а/14; від 01.04.2015 р. №3-32гс15; від 13.10.2015 р. №21-2828а15.

До того ж, як зазначалося вище, правомірність припису в частині необхідності отримання відповідачем дозволу на користування надрами для видобування підземних вод встановлено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 р. у справі № 820/1513/14.

При цьому, з п. 10 висновку КП «ПІвденукргеологія» Харківської комплексної геологічної експедиції № 102 від 16.11.2012 р. вбачається, що якість підземної води, відповідно до хімічного аналізу води, здійсненого лабораторією Красноградської СЕС (протоколи від 25.10.2010 р. № № 650-653) відповідає вимогам ДсанПін 2.2.40171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною».

Відповідно до п. 2.1. ДсанПін 2.2.40171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» вода питна, призначена для споживання людиною-це вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу-водопровідна, фасована, з кюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

З наведеного вбачається, що весь видобутий відповідачем у спірний період обсяг підземних вод для передання населенню с. Петрівка, відноситься до категорії питна вода, у звязку з чим відповідачем у спірний період здійснювалося використання підземних вод як для виробничих потреб, так і для питного водопостачання.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Факт використання відповідачем підземних вод на сільськогосподарські (виробничі) потреби підтверджується: актом перевірки №1624/01-03, яким зафіксовано, що водопостачання СТОВ "Мрія" здійснюється з 4 артезіанських свердловин на сільськогосподарські потреби, госпобутові потреби населення; п. 5 дозволу на спеціальне водокористування від 13.05.2013 р. Укр. № 6452А/Хар, яким визначено, що метою користування підземною водою є сільськогосподарські потреби, госпобутові потреби населення, а саме вирощування зернових та технічних культур; звітами за формою № 2-ТП (водгосп), у відповідності до яких відповідач звітує, що використовує воду на сільськогосподарські потреби.

Таким чином, відповідач повинен був отримати дозвіл на користування надрами не тільки для видобування підземної води для сільськогосподарських потреб, але й для її передання населенню с. Петрівка, що також підтверджується вищенаведеною постановою Харківського апеляційного адміністративного суду.

Зважаючи на наведене, позивач, при визначенні розміру шкоди правомірно врахував весь обсяг видобутої відповідачем у спірний період підземної води, як добутої без отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Статтею 65 Кодексу України про надра встановлено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у самовільному користуванні надрами.

Згідно з ст. 67 даного кодексу підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно з ст. 69 даного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Загальні підстави цивільної відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Згідно з цією статтею майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з цієї норми, підставою для стягнення шкоди є наявність в діях заподіювача шкоди складу цивільного правопорушення, який включає: протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди, прямий причинний звязок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою, наявність вини.

Враховуючи зазначену норму та положення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, прокурор та позивач повинні довести протиправність поведінки заподіювача, наявність шкоди (її розмір), безпосередній причинний звязок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою в заявленому розмірі, а відповідач-відсутність своєї вини в заподіянні шкоди.

З вищенаведених обставин справи вбачається наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає у здійсненні самовільного користування надрами (підземними водами) у спірний період, наявність прямого причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними державі збитками у розмірі 4 059742 грн., який розрахований відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389 та зареєстрована Мінюстом України 14.08.2009 №767/16783.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутності його вини у заподіянні збитків.

Господарський суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача у відзиві на позов на Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015 №867-VIII як на підставу звільнення його від відповідальності за самовільне користування надрами (підземні води), пославшись на наступні підстави.

Відповідно до зазначеного Закону, землевласники і землекористувачі, які на момент набрання чинності цим Законом є сільськогосподарськими товаровиробниками, частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, та розпочали відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та гірничого відводу, не потребують з моменту набрання чинності цим Законом таких спеціальних дозволів та гірничого відводу для видобування підземних вод (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб, а також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без таких спеціальних дозволів та гірничого відводу

Таким чином, ця норма може бути застосована до СТОВ "Мрія" лише у випадку, якщо товариство на момент набрання чинності Закону розпочало процес отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) у встановленому законодавством порядку.

Вимоги до порядку та процесу отримання спеціальних дозволів на користування надрами визначені у постанові Кабінету Міністрів України №615 від 30.05.2011 р. "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами", наказі Міністерства екології та природних ресурсів України №262 від 26.07.2011 р. "Про затвердження Регламенту погодження Мінприроди України надання надр у користування", Кодексом України про надра.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №615 від 30.05.2011 р. встановлено, що дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених пунктом 8 цього Порядку, Держгеонадрами, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.

Так, відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України №615 від 30.05.2011 р., для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1. У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, імя, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті), інформація для здійснення звязку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку.

Пунктом 2 додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України №615 від 30.05.2011 р. встановлено перелік документів, що подаються разом із заявою про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону для видобування корисних копалин.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України №615 від 30.05.2011 р., надання надр у користування, за винятком надання надр на умовах угод про розподіл продукції, погоджується з: Радою міністрів Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими радами - на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, а також для цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин; відповідними районними, міськими, селищними, сільськими радами - на користування ділянками надр, що містять корисні копалини місцевого значення; Мінприроди - на всі види користування надрами.

Порядок погодження Мінприродою України визначений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №262 від 26.07.2011 р. (у редакції станом на 2015 рік), який також передбачає перелік документів необхідний для погодження, що визначений у п. 4 Регламенту.

Відповідачем не надано доказів вжиття заходів відповідно до наведених нормативно-правових актів.

Посилання відповідача на свій наказ №46 від 02.06.2015 р. як на доказ розпочатку процедури отримання дозволу є безпідставними, оскільки: по-перше, наказ видано відповідачем на розпочаток процедури отримання спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а не користування надрами; по-друге, будь-які фактичні дії з дня видання наказу по отриманню дозволу на користування надрами відповідачем у встановленому порядку не вчинялися.

Таким чином, наданий відповідачем наказ №46 від 02.06.2015 р. про початок процедури отримання спеціального дозволу на користування ділянкою надр не є належним та допустимим доказом початку процесу отримання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до вимог законодавства, як це передбачено Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі".

Також господарський суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на пропущення строків застосування адміністративно-господарських санкцій, що визначені у ст. 250 ГК України, оскільки зазначені строки застосовуються лише до адміністративно-господарських санкцій відносно субєкта господарювання.

До адміністративно-господарських санкцій, встановлених ст. 239 ГК України, стягнення збитків, що заподіяні державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства не відноситься.

Таким чином, строки, встановлені у ст. 250 ГК України, не застосовуються до збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16 червня 2016 року у справі № 922/1173/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.