ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа № 926/2768/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 м. Чернівці

на рішення господарського суду Чернівецької області від 09.11.2016р.

у справі № 926/2768/16

за позовом ОСОБА_2 м. Чернівці

до відповідачів: ОСОБА_3 м. Чернівці

2. ОСОБА_4 м. Чернівці

про переведення права та обовязків покупця

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 21.2016 р.;

відповідача 1: не зявився;

відповідача 2: ОСОБА_6 за довіреністю б/н від 21.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 09.11.2016 р. (суддя М.І. Ніколаєв) відмовлено в задоволенні позовних вимог. Вирішено повернути гр. ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 74 400, 00 грн., що внесені на підставі квитанції АБ «Укргазбанк» №18955383 від 03.11.2016 р. на депозитний рахунок господарського суду Чернівецької області у даній справі.

Рішення суду мотивоване тим, що чинне законодавство не обмежує право учасника товариства з обмеженою відповідальністю продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства необхідністю згоди інших учасників товариства на передачу частки.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що згідно ст. 147 Цивільного кодексу України та ст.53 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) іншого учасника пропорційно до розмірів своїх часток. При цьому учасник товариства, який має намір продати свою частку, зобовязаний повідомити інших учасників про такий намір, і якщо упродовж місяця інші учасники не скористаються своїм переважним правом, частка може бути відчужена іншим учасникам або третім особам. Крім цього, скаржник зазначає, що згідно п.8.6 статуту товариства, питання про відчуження частки позивач повинен був винести на загальні збори, оскільки до їх компетенції належить вирішення питання про придбання частки учасника. За таких обставин, укладений договір купівлі-продажу порушує переважне право ОСОБА_2

Відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ст.362 ЦК України, на яку посилається позивач встановлює загальне провило щодо регулювання відносин між співвласниками майна. В даному ж випадку мають місце корпоративні відносини. Таким чином, положення ч.2 ст.147 ЦК України регулюють порядок відчуження частки лише в тому випадку, коли в якості набувача (покупця) такої частки виступає третя особа (особа, яка не є учасником ТОВ на момент відчуження). В разі відчуження частки на користь особи, яка є учасником ТОВ на момент відчуження, правила про переважне право не застосовуються, оскільки відсутня одна з обовязкових передумов для застосування ч.2 ст.147 ЦК України, а саме виступ третьої особи в ролі покупця.

До початку розгляду справи по суті представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі у звязку з тим, що Вінницьким апеляційним адміністративним судом розглядається справа №824/461/16-а щодо скасування наказу Мінюсту, яким було скасовано державну реєстрацію статуту ТОВ «Українська продовольча група», засновником якої є позивач та відповідач.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Межі перегляду справи в апеляційному порядку визначаються ст.101 ГПК України, яка передбачає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Зазначена норма передбачає повторний розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими доказами, які є на час апеляційного перегляду справи, а не тими, які можуть зявитись у майбутньому.

Апеляційна інстанція, користуючись правами, наданими суду першої інстанції, як то передбачено статтею 99 ГПК України, перевіряє законність прийнятого судом першої інстанції рішення саме на момент його прийняття.

Отже, апеляційний перегляд рішення господарського суду Чернівецької області від 09.11.2016р. у даній справі з урахуванням обставин, встановлених після його прийняття в іншій судовій справі, фактично призвів би до перегляду справи по суті на основі, можливо, зовсім інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог розділу ХІІ ГПК України, адже такі обставини могли б враховуватись судом при перегляді судових актів в порядку визначеному розділом ХІІІ ГПК України.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 14.04.2016 р. та статуту, що затверджений зборами учасників від 22.03.2005 р., ТОВ «Українська продовольча група» є юридичною особою, засновниками та учасниками якого є: ОСОБА_4, розмір внеску до статутного фонду якого становить 55800 грн. (при цьому останній також зазначений як керівник підприємства); ОСОБА_7, розмір внеску якого 111600 грн.; ОСОБА_2, розмір внеску якої становить 111600 грн.

Згідно п.п. 1.3, 5.1, 5.2 статуту ТОВ «Українська продовольча група»(в редакції, що затверджена зборами учасників від 24.12.2012 р.) учасниками товариства є: гр. ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Для забезпечення діяльності підприємства за рахунок грошових коштів засновників створено статутний фонд у розмірі 279 000,00 грн.

Статутний фонд складається із 10 часток по 27900,00 грн. кожна із наступним розподілом: ОСОБА_4 55800,00 грн., що становить 2 частки; ОСОБА_7 111600,00 грн., що становить 4 частки; ОСОБА_2 - 111600,00 грн., що становить 4 частки.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.04.2016 р. між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір відступлення (купівлі-продажу) частки в статутному капіталі, згідно якого продавець передає у власність покупцеві частку в статутному капіталі ТОВ «Українська продовольча група», а останній приймає цю частку і сплачує за неї грошову суму в розмірі 111600,00 грн.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №654.

Згідно п. п. 1.6, 2.1, 2.2 вказаного договору, частка в статутному капіталі товариства, що є предметом цього договору сплачена (внесена) продавцем в повному обсязі, що підтверджується свідоцтвом про внесення вкладу (внеску) до статутного фонду ТОВ «Українська продовольча група», виданим цим же товариством 14.04.2016 р., а саме 111 600,00 грн., що становить загальну частку учасника у розмірі 40% статутного фонду товариства.

Продаж частки в статутному капіталі товариства, яка є предметом цього договору, за домовленістю сторін, вчиняється за 111 600,00 грн., які отримані продавцем від покупця готівкою при укладення цього договору.

Своїми підписами під цим договором сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частку в статутному фонді товариства та відсутність у них будь-яких претензій, в тому числі, фінансового характеру один до одного, інших учасників товариства чи самого товариства.

Позивач вважає, що уклавши вказаний договір без пропозиції йому придбати частку товариства, відповідачі порушили ч.1 ст.362 Цивільного кодексу України, а також ч.3 ст.53 Закону України «Про господарські товариства» щодо переважного права купівлі частки учасника пропорційно до розмірів своїх часток.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.362 Цивільного кодексу України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України, які є аналогічними до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що ст.147 ЦК України та ст.53 Закону України «Про господарські товариства» є спеціальними до ст.362 ЦК України, оскільки ст. 362 ЦК України визначає загальне правове регулювання продажу частки у спільній частковій власності, натомість ст. 147 ЦК України та ст.53 Закону України «Про господарські товариства» регулює продаж частки у господарському товаристві.

При цьому, необхідно зазначити, що виходячи з вищевикладених норм ст.147 ЦК України та ст.53 Закону України «Про господарські товариства», переважне право купівлі частки у статутному капіталі товариства виникає лише за умови, якщо статутом не передбачено заборони відчуження частки третім особам. Тобто, учасник товариства, який має намір продати свою частку, пропонує її не лише одному учаснику, а як учасникам товариства, так і третім особам. В такому випадку учасники товариства будуть мати переважне право купівлі перед третіми особами, пропорційно до їх часток.

Таким чином, оскільки у спірній ситуації ОСОБА_7 скористався своїм правом вибору одного покупця, який є учасником товариства, до даних правовідносин не може застосовуватись переважне право на придбання частки пропорційно до своєї частки.

Щодо посилань апелянта на те, що в силу ст.362 ЦК України ОСОБА_7 повинен був повідомити ОСОБА_2 про намір відчужити свою частку, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Виходячи з положень ч.1 ст. 147 ЦК України та ч.1 ст.53 Закону України «Про господарські товариства», якщо учасник не має наміру продавати свою частку третім особам чи іншим учасникам товариства, тобто, право вибору покупця зроблене на користь одного з учасників товариства, в учасника товариства, який має намір відступити свою частку не виникає обовязок пропонувати її іншим учасникам товариства.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на те, що навіть, якщо вважати, що неповідомленням позивача про намір продажу своєї частки було порушено право ОСОБА_2 на отримання інформації про таке відступлення, задоволення позовних вимог шляхом переведення прав покупця фактично призвело б до прийняття судом рішення замість продавця щодо вибору покупця.

Стосовно тверджень апелянта про те, що згідно п.8.6 статуту товариства, питання про відчуження частки належить до компетенції загальних зборів, то такі твердження є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.147 ЦК України, ч.5 Закону України «Про господарські товариства», у разі придбання частки (її частини) учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов'язане реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує одного року, або зменшити свій статутний капітал.

А отже, положення п.8.6 статуту, на які посилається позивач, стосуються виключно випадку, коли частку придбаває саме товариство, як встановлено у вищезазначеній нормі.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ухвала суду прийнята із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 44, 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 09.11.2016 р. у справі № 926/2768/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровувати в господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.01.2017 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_1