ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року Справа № 904/2448/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

суддів: Науменко І.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Подолінний Р.Г., довіреність №962-К-О від 05.01.2017 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_2, довіреність №962 від 23.05.2016 р.;

представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2016 року у справі №904/2448/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Охтирка, Сумська область

про стягнення 10 343 грн. 79 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2016р. по справі №904/2448/16 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" та з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 4828,45 грн. - заборгованості за кредитом, 3254,28 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2261,06 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 1378,00 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, фізична особа ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- в судовому засіданні 02.06.2016р. присутня не була, суд прийняв рішення без її участі, судом порушені процесуальні строки, передбачені ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, повний текст рішення відправлений поштою майже через сім днів після його прийняття;

- Відповідач-1 був залучений до участі у справі неправомірно, з метою незаконної зміни підсудності справи, угода між банком та поручителем є нікчемною;

- судом невірно розподілені судові витрати у справі, бо судовий збір за розгляд позовної заяви покладений лише на Відповідача-2;

- заяву про відкриття поточного рахунку від 18.08.2011р. не підписувала (власний підпис на заяві відсутній), договір на банківське обслуговування не укладала, жодних зобов'язань перед банком стосовно спірних відносин не має.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що після укладення договору про банківське обслуговування від 18.08.2011р. Відповідачу-2 було відкрито банківський рахунок НОМЕР_2, яким останній активно користувався, що підтверджується випискою з особового рахунку клієнта. Наявність заборгованості підтверджується довідкою банку, що міститься у матеріалах справи, а також банківською випискою по рахунку Відповідача-2. Укладення договору між сторонами відбулося на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Відповідача-2 до запропонованих банком умов та тарифів; сторонами здійснені всі дії, що за змістом ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказують на вчинення двостороннього правочину.

Відповідач-1 вимог суду не виконав, відзив на апеляційну скаргу не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за адресою місцезнаходження згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (49000, м. Дніпро, вул. Метробудівська, буд. 3, офіс 181).

Враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, а також те, що наявних матеріалів у справі достатньої для вирішення спору по суті, колегія суддів вважає за можливе вирішити спір в даному судовому засіданні без участі представника Відповідача-1.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, Відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 18.08.2011р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" як банком (надалі - Позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 як клієнтом (надалі - Відповідач-2) підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитків печатки (а. с. 18, том 1).

Згідно вищезазначеної заяви Відповідач-2 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 18.08.2011р. Відповідач-2, згідно вищевказаної заяви, взяв на себе зобов'язання виконувати умови вищезазначених умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до договору Відповідачу-2 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення чи інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Пунктом. 3.2.1.1.1 Умов передбачено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на власний вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнту (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення чи інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

За умовами п. 3.2.1.1.3 умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Сторони погодились, що кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Ліміт овердрафту встановлюється банком на кожний операційний день. У випадку зниження банком ліміту в односторонньому порядку, передбаченому даними "Умовами та правилами надання банківських послуг", клієнт зобов'язується погасити різницю між фактичною заборгованістю і сумою нового ліміту не пізніше дня, вказаного у повідомленні банку про зміну ліміту, спрямованого клієнту у будь-якій з форм, передбачених "Умовами та правилами надання банківських послуг". В іншому випадку грошове зобов'язання вважається порушеним, а зазначена різниця між фактичною заборгованістю і новою сумою ліміту вважається простроченою з дня, зазначеного у повідомленні.

Пункт 3.2.1.1.6 Умов встановлює наступне: ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших).

За змістом п. 3.2.1.2.2 Умов та правил клієнт зобов'язується використовувати кредит на цілі, визначені п. 3.2.1.1.1 даних Умов, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п. п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, повернути кредит у строки, встановлені п. п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17, сплатити банку винагороду відповідно до п. п. 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, 3.2.1.4.11.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань (п. 3.2.1.4.1.2, п. 3.2.1.4.1.3 умов та правил).

Сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно з п.п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2 проводиться в порядку, зазначеному в п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.2.1.4, 3.2.1.2.2.8; відсотки, несплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно з п. 3.2.1.2.3.4). Сплата відсотків може бути проведена клієнтом також з інших належних йому рахунків у встановленому законом порядку (п. 3.2.1.4.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п. 3.2.1.4.4 Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту у відповідності з п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, яке існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Банк може за своїм розсудом не стягувати зазначену комісію у разі, якщо максимальне сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній календарний місяць, не перевищувало 100грн.

За приписами п. 3.2.1.4.5 Умов та правил клієнт сплачує банку винагороду за користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.4. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода оплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату визначеної в даному пункті строку. Нарахування здійснюється в дату сплати.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачу-2 були встановлені наступні кредитні ліміти: 18.08.2011р. - 1000,00 грн, 04.02.2013р. - 1500,00 грн, 04.03.2013р. - 5500,00 грн, що підтверджується довідкою Позивача від 14.03.2016р. за № 08.7.0.0.0/34 (а. с. 34).

Користування Відповідачем-2 кредитними коштами за період з 18.08.2011р. по 11.01.2017р. в межах встановлених лімітів підтверджується банківською випискою по рахунку Відповідача-2 № НОМЕР_2, яка є первинним документом та підтверджує видачу, списання коштів по рахунку.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1-3, ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як було зазначено, Відповідач-2 згідно Заяви про відкриття поточного рахунку в ПАТ КБ "Приватбанк" від 18.08.2011р., приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір банківського обслуговування, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови зазначеного договору.

Зазначені документи у своїй сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування та підтверджують факт його укладення між Позивачем та Відповідачем (зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України - постанова №910/14030/14 від 14.07.2015р., № 909/360/14 від 22.01.2015р.).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 Цивільного кодексу України та частиною 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Враховуючи викладене, за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір банківського обслуговування від 22.03.2011р. є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору на умовах овердрафту.

Відповідно до ч.2 ст. 1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, а також те, що заборгованість Відповідача-2 підтверджується банківською випискою по його особовому рахунку, яка є первинним документом, бо містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (Узагальнююча податкова консультація щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012р. №583), апеляційний суд вважає правомірними позовні вимоги та висновок суду першої інстанції щодо правомірності заявленої Позивачем заборгованості Відповідача-2 (боргу по кредиту - 4828,45 грн, боргу по процентам за користування ним - 3254,28 грн).

Заперечення Відповідача-2 щодо не укладеності договору не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки відповідно до частини 8 статті 181 ГК України визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (постанова ВСУ від 10.02.2009р. № 10/33/08).

Враховуючи викладене, заперечення скаржника щодо не укладеності договору за наявності підтверджуючих доказів його виконання сторонами судом відхиляються. Окрім того, Відповідачем-2 не доведено користування рахунком іншою особою або неправомірні дії працівників банку під час відкриття рахунку на її ім'я, про звернення до правоохоронних органів за ознаками вчинення злочину (шахрайства) також не заявлено.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого пунктами 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (в % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу; а у разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у пункті 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожний день прострочення; сплата пені здійснюється у гривні; у випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати; нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язання, передбаченого пунктами 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане клієнтом (пункт 3.2.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про правомірність стягнення з боржника на користь Позивача пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань у сумі 2261,06 грн за період з 07.05.2013р. по 12.03.2016р.

11.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус" як поручителем (надалі - Відповідач-1) та Позивачем як кредитором був укладений договір поруки №10818SUOWS07Z, за яким Відповідач-1 поручився перед Позивачем за виконання Відповідачем-2 всіх своїх зобов`язань за договором б/н від 18.08.2011р. в тому ж розмірі, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів.

Відповідно до пункту 4 Договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5-ти років (пункт 9 Договору поруки).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було спрямовано Відповідачу-1,2 вимогу від 29.02.2016р. вих.№ 10818SUOWS07Z з проханням погасити прострочену заборгованість у повному обсязі (а.с. 40,41).

Відповіді надано не було, заборгованість не погашена.

Згідно з частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016р. на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду було розміщено оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "Верус".

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Позивача із заявою про визнання грошових вимог за грошовими зобов'язаннями, що виникли на підставі договору поруки, в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "Верус", а строк, встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" для пред`явлення таких вимог, сплив, у задоволенні позовних вимог до Відповідача-1 слід відмовити на підставі статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судом першої інстанції зазначені обставини досліджені не були, внаслідок чого рішення суду в частині задоволення позовних вимог за рахунок Відповідача-1 підлягає скасуванню.

Окрім того, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо припинено діяльність суб'єкта господарювання, який був однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 22.10.2016р. вбачається, що Відповідач-2 27.04.2016р., тобто після порушення провадження у справі № 904/2448/16, яке відповідно до ухвали суду здійснено 05.04.2016р., припинила підприємницьку діяльність.

Приписами п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак, у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 Господарського процесуального кодексу України та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 Господарського процесуального кодексу України, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що припинення фізичною особою підприємницької діяльності та втрата нею статусу суб'єкта такої діяльності не призводять до втрати нею цивільної правоздатності, тому, враховуючи, що суб'єктний склад сторін у даній справі на час порушення судом провадження у справі відповідав вимогам ст. 1 та ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, то фізична особа ОСОБА_3, незалежно від припинення нею діяльності суб'єкта господарювання, є відповідальною за зобов'язаннями, що виникли у спорі. Підстави для припинення провадження у справі відповідно до п. 6 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Не зважаючи на те, що Відповідачем-2 заявлялось клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку із тим, що вона не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності (а.с. 60, том 1), судом першої інстанції оцінка зазначеним обставинам надана не була, клопотання не вирішено.

Позов підлягає задоволенню за рахунок Відповідача-2 як фізичної особи.

Стосовно решти зауважень апелянта апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції Відповідач-2 була повідомлена належним чином, в тому числі і про судове засідання, призначене слуханням на 02.06.2016р. (згідно протоколу судового засідання від 25.05.2016р. була присутня у судовому засіданні, а тому обізнана про час та місце розгляду справи на 02.06.2016р., 25.05.2016р. ознайомлювалася з матеріалами справи - а.с.77, том 1). Тому, прийняття судом першої інстанції рішення у справі від 02.06.2016р. без участі в судовому засіданні Відповідача-2 відбулося із дотриманням норм процесуального права в частині належного повідомлення Відповідача-2 про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Враховуючи, що згідно договору поруки №10818SUOWS07Z від 11.11.2013р. солідарним боржником з Відповідачем-2 перед Позивачем за невиконання умов договору виступив Відповідач-1, договір поруки є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався, укладення договору поруки не вимагає погодження боржника, якщо інше не передбачено договором, апеляційний суд доходить висновку про дотримання Позивачем правил територіальної підсудності вирішення спору.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних відносинах. У задоволенні позову до Відповідача-1 слід відмовити, позов задовольнити за рахунок Відповідача-2 як фізичної особи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав розподіляється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Втім, задовольнивши позовні вимоги за рахунок обох відповідачів солідарно, суд першої інстанції безпідставно зазначив про віднесення судових витрат на Відповідача-2, бо спір доведено з його вини.

Згідно договору поруки Відповідач-1 є солідарним з Відповідачем-2 боржником за договором, тому саме невиконання як Відповідачем-2, так і Відповідачем-1 своїх зобов'язань, несплата заборгованості по кредиту, про що обом, як зазначалось, було надіслано претензію банком, стало причиною виникнення спору.

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність задоволення позовних вимог за рахунок Відповідача-2 як фізичної особи, судові витрати за розгляд позовної заяви в сумі 1378,00 грн. покладаються на неї.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2016 року у справі №904/2448/16 скасувати частково в частині задоволення позову за рахунок Відповідача-1 як солідарного боржника, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити за рахунок Відповідача-2.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; ) 4828,45 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять вісім грн. 45 коп.) - заборгованості за кредитом, 3254,28 грн. (три тисячі двісті п'ятдесят чотири грн. 28 коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2261,06 грн. (дві тисячі двісті шістдесят одна грн. 06 коп.) - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1378,00 грн. - судового збору за розгляд позовної заяви, про що видати наказ.

У задоволенні позову до Відповідача-1 відмовити».

Виконання постанови щодо видачі наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 30.01.2017р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Джихур

Суддя І.М. Науменко