КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/11643/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: Мельник Н.В., довіреність № 83 від 13.12.2016,

відповідача: Рощахівська - Чантурідзе С.А., довіреність № 06-5/689 від 29.08.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2016

у справі №910/11643/16 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 379 948,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 379 948,00 грн за договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420492 від 01.11.12.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.2016 у справі № 910/11643/16 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Київпастранс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 у справі № 910/11643/16 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, а в судовому засіданні просив суд рішення залишити без змін.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" та Комунальним підприємством "Київпастранс" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2012 № 420492 (надалі Договір).

Згідно з пп. 1.1, 1.2, 2.1, Договору і відповідно до законодавства України Позивач постачає теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності з Відповідачем для потреб опалення в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, яку Відповідач зобов'язаний оплачувати своєчасно та в повному обсязі. Визначення кількості спожитої протягом розрахункового періоду теплової енергії здійснюється за приладами обліку (п. 5.1. Договору), звіт про яку подається Відповідачем за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця не пізніше 27 числа звітного місяця (п. 5.9. Договору). У випадку встановлення приладів обліку не на межі балансової належності, до спожитої теплової енергії, що врахована приладами, додаються теплові втрати на ділянці від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку (п. 5.2. Договору), які Відповідач також сплачує (п. 6.3. Договору).

Відповідно до п. 6.4. 6.5 Договору Відповідач щомісячно з 07 по 14 число отримує у Позивача оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табулеграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії за поточний місяць з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають у себе вартість теплової енергії, спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію, і самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця. Розрахункові документи Відповідач отримує у Позивача під підпис уповноваженої особи.

Даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, позивачем було поставлено теплову енергію на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420492 від 01.11.12 за період з 01.11.2013 по 01.05.2015. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, станом на час прийняття рішення по справі заборгованість відповідача складає 210 472,35 грн, що підтверджується особистими картками (табулеграми), довідкою про розрахунок суми боргу.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати поставленої теплової енергії, що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420492 від 01.11.12 позивачем нараховано відповідачу 83 643,85 грн інфляційних втрат, 9 470,99 грн 3 % річних, 71 062,83 грн пені за період прострочення вказаний у розрахунку до позовної заяви.

Згідно з пунктом 9.2 договору в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню за кожний прострочений день у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Згідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до пені застосовується спеціальна позовні давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 63314,70 грн такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому судом враховується те, що про застосування строку позовної давності відповідачем було заявлено при розгляді справи судом першої інстанції у відзиві на позов.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене судова колегія вважає обґрунтованими вимоги про стягнення 83 643,85 грн. інфляційних втрат та 9 470,99 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 у справі № 910/11643/16 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 у справі № 910/11643/16 змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м.Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Євро-реконструкція" (01011, м.Київ, вул. Панаса Мирного, буд.28, оф.20, ) 210 472 (двісті десять тисяч чотириста сімдесят дві) грн 55 коп. заборгованості, 83 643 (вісімдесят три тисячі шістсот сорок три) грн 85 коп. інфляційних, 9 470 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят) 3% річних та 4 553,80 грн судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Євро-реконструкція" (01011, м.Київ, вул. Панаса Мирного, буд.28, оф.20, ) на користь Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м.Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) 501,60 грн судових витрат за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/11643/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран