КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/32579/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.01.2017 року по справі №910/32579/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р.

у справі №910/32579/15 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 5 024 917,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-відповідач) заборгованості в розмірі 5 024 917,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/32579/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р., позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. та постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р., відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2016р. касаційну скаргу задоволено частково, рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р. у справі №910/32579/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Вищий господарський суд України зазначив, що у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повідомляло суд про те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000135 за фактами фіктивного підприємництва та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом; у зазначеному кримінальному провадженні розслідуються обставини створення фіктивних підприємств, зокрема, ТОВ "Володар". Як вказав відповідач, зазначені відомості було отримано від ГСУ НП України (лист від 29.02.2016 № 4677/24/1/2-2016), на підтвердження чого до відзиву додано копію цього листа. Однак, наведені доводи відповідача залишені поза увагою судів попередніх інстанцій, належна правова оцінка їм та вищезазначеному листу Головного слідчого управління Національної поліції України судами не надана. Крім того, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заявляло суду клопотання про надіслання матеріалів справи №910/32579/15 до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для розгляду питання про наявність порушень законності, що містять ознаки кримінальних дій, та зупинення провадження у справі до закінчення судового розгляду кримінального провадження №0002240. На підтвердження викладених у клопотанні обставин відповідач додав до клопотання, зокрема, копію зазначеного витягу із кримінального провадження. Місцевий господарський суд не знайшов підстав для направлення матеріалів справи №910/32579/15 до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про що зазначив у своєму рішенні. Проте, всупереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України у рішенні суду першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, наведеним у вищезазначеному клопотанні, та не вказано доводів, за якими суд відхилив клопотання щодо надіслання матеріалів справи до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. У свою чергу, апеляційний господарський суд також не надав належної оцінки обставинам, наведеним у зазначеному клопотанні ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Таким чином, оскаржувані судові рішення прийнято без належної правової оцінки спірних правовідносин з урахуванням вищевикладеного та положень ст. 517 ЦК України, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/32579/15 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення" 5 024 917,50 грн. основного боргу та 75 373,76 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 23.11.2016р., відповідач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, в яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

10.01.2017р. представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/12311/16.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що оскільки у справі №910/12311/16 розглядається спір щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, на який посилається позивач у даній справі як на основну підставу своїх позовних вимог, вирішення справи №910/32579/15 є неможливим до вирішення пов'язаної з нею справи №910/12311/16.

Розглянувши в судовому засіданні дане клопотання, яке відбулося 26.01.2017р., та заслухавши представників сторін, судова колегія дійшла до висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки зазначені відповідачем обставини не впливають на самостійне встановлення всіх істотних обставин при розгляді даної, і в залежності від встановленого вирішити цей спір. Крім того, зазначені обставини для зупинення провадження не впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

03.05.2012р. між відповідачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар", як виконавцем, був укладений Договір про закупівлю послуг №40-02 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2012 році надати замовнику консультативні послуги в наукових і технічних галузях, суміжних з будівництвом; проведення першочергових геологорозвідувальних робіт на нафту і газ (Детальні багатокомпонентні 2D сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищі газу), а замовник прийняти і оплатити послуги на умовах, передбачених даним договором. Детальний перелік та обсяг послуг зазначені у Геологічному завданні на надання послуг Додаток №1 (Геологічне завдання) та Календарному плані на надання послуг Додаток № 2.

За умовами п.п.3.1, 3.2 ціна даного Договору становить 41 974 812, 00 грн. з ПДВ та може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

У відповідності до п.4.1 Договору після укладення цього договору замовник може перерахувати на рахунок виконавця авансовий платіж у розмірі 70 відсотків від суми зазначеної у п. 3.1 Договору, що становить 29 382 368, 40 грн.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що далі розрахунки за послуги проводяться шляхом поетапної оплати замовником наданих послуг, після отримання замовником рахунку на оплату, якісно підготовленої відповідно до вимог Геологічного завдання та Календарного плану звітної документації, та після підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг по кожному виконаному етапу. При цьому із суми, яка повинна бути сплачена, вираховується питома частка авансового платежу.

Розрахунки проводяться протягом 5 банківських днів від дати підписання замовником без зауважень до наданих послуг акту здачі-приймання наданих послуг та отримання документів, передбачених цим пунктом.

Цей договір набирає чинності з дати підписання договору уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до 31.12.2012 в частині надання послуг, а в частині здійснення розрахунків - до повного їх завершення (п.10.1 Договору).

03.05.2012р. було затверджено Геологічне завдання на надання послуг "Детальні багатокомпонентні 2D сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищі газу", що є Додатком №1 до Договору.

Додатком №2 до Договору сторони погодили Календарний план надання послуг "Детальні багатокомпонентні 2D сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищі газу", за умовами якого:

І етап - Складання, затвердження проектно-кошторисної документації і проходження Державної геолекспертизи. Термін виконання - 1 місяць. Вартість етапу - 100,500 тис. грн. Завершення етапу - Проект та кошторис. Експертний висновок Держгеолекспертизи ПКД. Інформаційний звіт.

ІІ етап - Комплекс топографо-геодезичних робіт. Підготовка та проведення польових багатокомпонентних 2Д сейсмічних досліджень. Супервізія досліджень. Створення проектної бази геолого-геофізичної та геолого-промислової інформації. Обробка та інтерпретація даних ГДС. Термін виконання - 2,5 місяці. Вартість етапу - 25124,587 тис. грн. Завершення етапу - Інформаційний звіт.

ІІІ етап - Стандартна та детальна обробка багатокомпонентних сейсмічних польових матеріалів. Інтерпретація геолого-геофізичних матеріалів та побудова геолого-геофізичної моделі. Рекомендації щодо можливості розширення ПСГ. Підготовка, оформлення та захист звіту за результатами наданих послуг. Термін виконання - 4 місяці. Вартість етапу - 16749,725 тис. грн. Завершення етапу - Звіт про надані послуги.

Згідно із п.6.1.3 Договору відповідач протягом 30 календарних днів з дня отримання звітної документації, визначеної Геологічним завданням та Календарним планом, акту здачі-приймання наданих послуг повинен надати виконавцю підписаний вищезазначений акт або мотивовану відмову від прийняття послуг.

При цьому, згідно із п.6.1.2 Договору відповідач зобов'язаний приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг, якщо результати наданих послуг відповідають умовам договору.

Таким чином, акт здачі-приймання наданих послуг підписується відповідачем лише у випадку надання йому виконавцем звітної документації, яка відповідає всім умовам укладеного договору про закупівлю послуг, в тому числі Геологічному завданню та Календарному плану. Відповідний акт належним чином підтверджує, що результат надання послуг відповідає умовам договору про закупівлю послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 41 974 812,00 грн. з ПДВ, про що свідчать Зведений акт №1 здачі-приймання наданих послуг від 17.08.2012р. і Зведений акт № 2 здачі-приймання наданих послуг від 20.12.2012р., які підписані представниками сторін без заперечень та скріплені печатками.

Вищевказані акти були підписані представниками ТОВ "Володар" та відповідача, а також скріплені печатками відповідних юридичних осіб.

Отже, наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт надання послуг ТОВ "Володар", які відповідали умовам Договору.

Крім того, результати виконаних робіт та досліджень з геологічного вивчення надр, викладені у геологічних чи науково-дослідних звітах або у виданих картах геологічного змісту, після їх затвердження в установленому порядку передаються на постійне зберігання до ДНВП "Державний інформаційний геологічний фонд України".

Приймання й облік геологічних матеріалів ДНВП "Геоінформ України" здійснює відповідно до Порядку обліку робіт і досліджень, пов'язаних із геологічним вивченням надр, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.06.2013р. за № 262, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.04.2013р. за № 1156/23688, окремого доручення Державної служби геології та надр України від 31.10.2013р. № 06-02 та Порядку обліку, зберігання та користування фондовими матеріалами, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.11.2000р. за №217, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2000р. за № 910/5131

Так, згідно із п. 1.5 Порядку обліку робіт і досліджень, пов'язаних із геологічним вивченням надр результати виконаних робіт і досліджень, пов'язаних із геологічним вивченням надр, відповідно до установлених вимог викладаються у геологічних чи науково-дослідних звітах або у виданих картах геологічного змісту, які після їх затвердження в установленому порядку передаються на постійне зберігання до Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України".

В матеріалах справи міститься повідомлення №63700 ДНВП "Геоінформ" про прийняття на зберігання звіту: "Детальні багатокомпонентні 2В сейсморозвідувальні роботи на Краснопопівському підземному сховищі газу", виконаного ТОВ "Володар".

Таким чином, факт надання послуг та отримання відповідачем необхідної звітної документації підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Доводи відповідача про відсутність доказів передання відповідачу рахунку на сплату суми заборгованості від ТОВ "Володар", судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки рахунок на оплату відповідно до умов Договору не визначений як підстава для оплати.

Крім того, після відступлення права вимоги позивач направляв відповідачу вимогу, яка містила усі необхідні реквізити для оплати заборгованості.

В свою чергу, відповідач надані послуги у повному обсязі не оплатив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у сумі 5 024 917,50 грн.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар", як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра інтегровані рішення" (нова назва якого - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення"), як новим кредитором, був укладений Договір відступлення права вимоги від 16.06.2015р. (далі-Договір від 16.06.2015р.), відповідно до умов якого первісний кредитор передає свої права (відступає права вимоги), а новий кредитор набуває усі права первісного кредитора по Договору №40-02 від 03.05.2012р. про надання послуг: консультативні послуги в наукових і технічних галузях, суміжних з будівництвом, проведення першочергових геологорозвідувальних робіт на нафту і газ (Детальні багатокомпонентні 2D сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищі газу).

У відповідності до п.1.2 Договору від 16.06.2015р. правами для цілей договору розуміються усі існуючі права вимоги кредитора до НАК "Нафтогаз України" (боржника), у обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення, у т.ч. права вимоги грошових та інших зобов'язань по "Основному договору".

Пунктом п.2.1 Договору від 16.06.2015р. сторони погодили, що відступлення права вимоги заборгованості за основним договором до боржника новому кредитору здійснюється без компенсації первісному кредитору вартості такої заборгованості.

Пунктами 3.3, 3.4 Договору від 16.06.2015р. передбачено, що внаслідок передачі (відступлення) за даним договором новому кредитору прав первісного кредитора по основному договору відбувається заміна кредитора у зобов'язанні та новий кредитор набуває усіх прав первісного кредитора, зокрема право вимагати від боржника усіх грошових та інших зобов'язань.

Відступлення права вимоги первісним кредитором та набуття новим кредитором права вимоги набувають чинності у момент укладення цього договору, за умови його належного підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п. 6.1. Договору від 16.06.2015р.).

02.07.2015р. позивач направив на адресу відповідача вимогу №0210713, відповідно до якої повідомив останнього про заміну кредитора у зобов'язанні, а також просив протягом трьох банківських днів погасити заборгованість за основним договором №40-02 від 03.05.2012р. у сумі 5 024 917,50 грн.

Проте, відповідач суму заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до Господарського суду міста Києва за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Згідно із ст.905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи положення пункту 4.2 основного договору та статей 530, 905 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був виконати свої зобов'язання з оплати за надані послуги не пізніше 27 грудня 2012 року.

Відповідно до 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна за змістом норма міститься у ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 ЦК України).

Згідно із ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищезазначені правові приписи, на підставі Договору від 16.06.2015р. до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів у сумі 5 024 917,50 грн. за послуги, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" (первісний кредитор) згідно із основним договором про закупівлю послуг №40-02 від 03.05.2012р.

У відповідності до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами ст. 610, 614 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При цьому, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч.2 ст.218 ГК України).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" послуги за основним договором про закупівлю послуг №40-02 від 03.05.2012р. підлягає стягненню на користь нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення".

Щодо застосування до вимог позивача строків позовної давності, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як було встановлено вище, відповідач повинен був виконати свої зобов'язання з оплати за надані послуги не пізніше 27.12.2012р., відтак перебіг строку позовної давності, передбачений ст.257 Цивільного кодексу України починається з 28.12.2012р. та закінчується 28.12.2015р.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 25.12.2015р., тобто в межах строку позовної давності.

Щодо тверджень відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про направлення матеріалів даної справи до слідчих органів, судова колегія зазначає наступне.

07.11.2016р. через відділ діловодства суду першої інстанції представником відповідача подано пояснення №14/4-2110 від 04.11.2016, в яких відповідач просить суд надіслати матеріали справи №910/32579/15 до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для розгляду питання про наявність порушень законності, що містять ознаки кримінальних дій. Також, відповідач просив суд зупинити провадження у справі №910/32579/15 до закінчення судового розгляду кримінального провадження № 002240 та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання відповідач вказував на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції провадиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000135 за фактами фіктивного підприємництва та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом. В зазначеному кримінальному провадженні розслідуються обставини створення фіктивних підприємств, зокрема ТОВ "Володар", про що зазначено в листі №4677/24/1/2-2016 від 29.02.2016р.

Крім того, відповідач зазначав, що 21.03.2016р. він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення у зв'язку з обґрунтованими сумнівами у дійсності та законності факту переходу прав вимоги до відповідача від ТОВ "Володар" до позивача. Відповідно до витягу з кримінального провадження №0002240 слідчим Печерського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві було встановлено, що в липні 2015 року працівники ТОВ "Надра Інтегровані Рішення" діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, зловживаючи довірою та видаючи себе за правонаступників ТОВ "Володар", направили лист-вимогу на адресу НАК "Нафтогаз України" про сплату боргу у розмірі 100 442 097,00 грн., тим самим здійснили замах на заволодіння грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку надсилання господарським судом матеріалів справи прокурору або органу досудового розслідування.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч.1 ст.79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадку надсилання господарським судом матеріалів справи прокурору або органу досудового розслідування (п.2 ч.2 ст.79 ГПК України).

Виходячи зі змісту ч.2 ст.79 ГПК України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог. Водночас надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів за відсутності прямої вказівки на це у законі не може мати на меті ініційоване судом отримання (добування) доказів.

Надіслання матеріалів справи органу досудового розслідування можливе відповідно і до приписів ч.4 ст.90 ГПК України якою визначено, що якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування. Тобто, повідомлення прокурору або органу досудового розслідування надсилається господарським судом на стадії вирішення спору - прийняття судового рішення. Повідомлення з конкретних справ повинні надсилатись відповідним органам, як правило одночасно з вирішенням спору.

Відтак, ні приписи ст. 90 ГПК України, ні приписи п.2 ч.2 ст.79 ГПК України не пов'язують надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі саме з неможливістю з'ясування певних обставин та надання оцінки доказів, які надані сторонами при вирішенні господарського спору.

Крім того, відповідачем відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України не надано доказів того, що вироком суду були встановлені обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, та взагалі не доведено існування самого вироку суду.

Таким чином, наведене вище спростовує доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Отже, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано було задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Судовою колегією враховано посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику Вищого господарського суду України в подібних правовідносинах (справа №30/19 та №910/11087/14).

При цьому, відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, нормами ст.111-28 ГПК України передбачено, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Натомість щодо Вищого господарського суду України, то положеннями ст.111-12 ГПК України визначено обов'язковість вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Проте, до даної справи норми ст.111-12 ГПК не підлягають застосуванню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/32579/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. у справі №910/32579/15 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/32579/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна