номер провадження справи 33/123/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 Справа № 908/3097/16

за позовом Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Кияшко, 14)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1 довіреність № 230/20-19 від 11.07.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 503 від 22.07.2016 р.;

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, м. Запоріжжя, звернувся в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100322 від 01.10.2006 р. в сумі 80600,08 грн., з яких: основний борг у сумі 62365,80 грн., пеня в сумі 7901,18 грн., 3% річних в сумі 1915,83 грн. та втрат від інфляції 8417,27 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання укладеного між сторонами договору № 100322 від 01.10.2006р. купівлі-продажу теплової енергії, позивачем в період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. відпущено відповідачу теплову енергію на суму 62365,80 грн., вартість якої, в порушення умов договору та Закону відповідач не сплатив. Невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором, за доводами позивача, є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді обумовленої договором пені та передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та втрат від інфляції. Посилаючись на приписи статей 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, Закон України Про теплопостачання, Правила користування тепловою енергією та умови договору № 100322 від 01.10.2006р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 р. порушено провадження у справі № 908/3097/16, розгляд якої призначено на 19.12.2016 р.

В судовому засіданні 19.12.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 18.01.2017 р.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив, що розрахунок пені позивачем виконано невірно. Надав свій контррозрахунок, згідно якого, сума пені складає 7839,32 грн. Посилаючись на приписи ст. 83 ГПК України, просить при прийнятті рішення у справі зменшити розмір пені до 1000,00 грн., а також розстрочити виконання рішення на шість місяців зі сплатою рівними частинами. В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, наявність значної дебіторської та кредиторської заборгованості.

Представник позивача проти зменшення пені та надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення заперечив. Вказує, що підприємство позивача також знаходиться у негативному фінансовому становищі.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 18.01.2017 р. представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

В судовому засіданні 18.01.2017 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.10.2006 р. між позивачем (Теплопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 100322 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір), за умовами якого, Теплопостачальна організація зобовязалась відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно з п. 3.2.6. Договору Споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

За змістом п. 6.3 Договору, оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок Теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюється Споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.6 Договору (в редакції Додаткової угоди № 5 від 26.01.2015 р. до Договору) Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії.

Пунктом 6.6.1 Договору передбачено, що отриманий акт прийманняпередачі теплової енергії Споживач повинен підписати, належним чином оформити і повернути акт прийому-передачі позивачу на протязі пяти днів з дати отримання.

Згідно із п. 6.6.2 Договору у разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити із Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.6.1 Договору строк. У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у встановлений договором термін, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 6.6.3 Договору, при отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь.

Відповідно до пункту 7.2.8 Договору у разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати. .

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 01 жовтня 2006 р. і діє до 01 жовтня 2007 р.

Згідно із п. 10.2 Договору він припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди про його припинення; прийняття відповідного рішення Господарським судом; ліквідації однієї із сторін.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік від дати, вказаної в п.10.1, якщо не відбулася ні одна із обставин, вказаних у п. 10.2 (п. 10.4 Договору).

Доказів припинення Договору Сторонами не надано.

Як встановлено судом, факт подачі позивачем теплової енергії відповідачу підтверджуються актами приймання - передачі теплової енергії за: грудень 2014 р. (на суму 4997,27 грн.), січень 2015 р. (на суму 4962,97 грн.), лютий 2015 р. (на суму 4225,96 грн.), березень 2015 р. (на суму 3971,82 грн.), квітень 2015 р. (на суму 2813,62 грн.), жовтень 2015 р. (на суму 4547,20 грн.), листопад 2015 р. на суму 6741,01 грн.), грудень 2015 р. (на суму 7898,36 грн.), січень 2016 р. (на суму 10135,14 грн.), лютий 2016 р. (на суму 7016,54 грн.), березень 2016 р. (на суму 4511,60 грн.), квітень 2016 р. (на суму 544,31 грн.), всього на суму 62365,80 грн.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були направлені позивачем відповідні рахунки (арк. справи 51-62).

Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період містять підпис Споживача та печатку підприємства.

Відповідач за спірний період заборгованість не сплатив.

Позовні вимоги про стягнення з ВАТ Запоріжжяобленерго заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100322 від 01.10.2006 р. в сумі 80600,08 грн., з яких: основний борг у сумі 62365,80 грн., пеня в сумі 7901,18 грн., 3% річних в сумі 1915,83 грн. та втрат від інфляції 8417,27 грн., стали предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період врегульовані укладеним між ними Договором № 100322 від 01.10.2006р., за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 62365,80 грн. (арк. справи 39-50).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 6.3 Договору оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок Теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюється Споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обовязків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобовязаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманої теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період станом на момент розгляду справи складає 62365,80 грн.

До матеріалів справи позивачем надано копію Довідки (вих. № 77/09 від 17.01.2017р.), згідно якої, станом на 16.01.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 100322 від 01.10.2006 р., за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., складає суму 62365,80 грн.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача суми 62365,80 грн. основного боргу за договором обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього: 3% річних та інфляційних витрат заявлені позивачем обґрунтовано, виходячи з їх правової природи.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство. При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період.

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. За заявлений позивачем період, окремо за кожним актом приймання-передачі теплової енергії, належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 1910,65 грн., але не суму 1915,83 грн., яку заявлено позивачем до стягнення, тому в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

При цьому, вимога про стягнення втрат від інфляції в сумі 8417,27 грн. задовольняється судом у повному обсязі.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 7.2.8 Договору, яким передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати. .

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманої за Договором теплової енергії, позивачем нарахована до сплати пеня у розмірі 7901,18 грн.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми пені, заявлена позивачем обґрунтовано.

При цьому, перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд відзначає, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу за кожним ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії окремо, належний до стягнення розмір пені становить суму 7851,80 грн., але не суму 7901,18 грн., яку заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, ВАТ Запоріжжяобленерго у своєму письмовому відзиві, посилаючись на приписи ст. 83 ГПК України, просить при прийнятті рішення у справі зменшити розмір пені до 1000,00 грн., а також розстрочити виконання рішення на шість місяців зі сплатою рівними частинами.

Дане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що на момент розгляду справи на підприємстві існує заборгованість по виплаті заробітної плати, яка зростає та станом на 12.01.2017р. склала 99 255 000 грн. При цьому, у відповідача відсутня можливість погашення наявної заборгованості, яка є основною та першочерговою виплатою на підприємстві.

За результатами господарської діяльності відповідача за перше півріччя 2016 року збитки склали 2 402 тис, грн., що відображено в Звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) та свідчить про критичний негативний фінансовий стан підприємства.

Так, одним з показників надкритичної неплатоспроможності відповідача стала систематична та довготривала відсутність грошових коштів на поточних рахунках, що фактично паралізує ведення господарської діяльності відповідачем. При цьому, така ситуація, за доводами відповідача, утворилась не з його вини, а стала наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики НКРЕКП. Наголошує, що відповідач фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП щодо встановлення або нульового відсотку відрахувань, або встановлення щодобових мільйонних відрахувань, кошти на зарахування яких завідомо не надійдуть на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, що ускладнить виконання рішення суду в повному обсязі.

Вказує, що свою чергу, відповідач неодноразово звертався до НКРЕКП з проханнями щодо відновлення розрахункового нормативу відрахувань коштів на поточні рахунки відповідача. Однак, листи відповідача були залишені з боку НКРЕКП без задоволення.

Разом з тим, відповідач має щомісячно проводити виплату заробітної плати працівникам, сплачувати податки (станом на 01.11.2016 р. відповідач має податковий борг в розмірі 50,7 мли. грн., крім того за вересень 2016 р. податкові зобов'язання з податку на додану вартість складають 13,1 млн. грн.), здійснювати платежі за придбання бензину, сировини та матеріалів, комунальні платежі, оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, тощо. Розмір виплат на обов'язкові платежі на місяць складає 69 742 тис. грн. Отже, відсутність грошових коштів на поточних рахунках відповідача призведе до неможливості здійснення останнім обов'язкових виплат у зв'язку з відсутністю єдиного можливого джерела для їх оплати.

Вказує, що оскільки, оплата основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат здійснюється виключно з поточних рахунків відповідача, відсутність грошових коштів на поточних рахунках значно ускладнить виконання рішення суду.

Звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день існує заборгованість відповідача перед ДП «Енергоринок» за куповану електричну енергію у розмірі 1 279 207 308,99 грн., яка обумовлена систематичним порушенням умов розрахунків за спожиту електричну енергію споживачами.

Відносно ВАТ «Запоріжжяобленерго» органами державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення на користь ДП «Енергоринок» на загальну суму 31914 916,27 грн. Згідно постанов Департаменту ДВС від 28.12.2016 р. на кошти, що містяться на поточних рахунках відповідача накладено арешт в межах суми 31 914 916,27 грн.

Вказує, що надання відповідачу розстрочки виконання рішення свідчить не про його ухилення від виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а про часткове погашення заборгованості позивачу, яке буде здійснюватися в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить виконання рішення суду по даній справі.

Присутній у судовому засіданні представник позивача проти клопотання відповідача про зменшення пені та надання розстрочки виконання судового рішення заперечив. Вказав, що підприємство позивача також перебуває у тяжкому фінансовому стані.

Слід зазначити, що вирішуючи клопотання відповідача, суд враховує фактичні обставини справи: причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та майновий стан сторін та відзначає наступне.

Статті 614 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України передбачають, що особа за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Згідно з п. 3 та п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» вбачається наявність збитків у розмірі 2402 тис.грн.

На даний час у відповідача існує заборгованість перед ДП «Енергоринок» за придбану електричну енергію у розмірі 1 279 207 308,99 грн. Згідно пояснень відповідача, наявність вказаної заборгованості обумовлена особливостями господарської діяльності відповідача (постачання електричної енергії виключно всім споживачам Запорізької області) та систематичним порушенням умов розрахунків за спожиту електричну енергію споживачами. Так, станом на 01.12.2016 р. заборгованість споживачів - юридичних осіб за спожиту електричну енергію перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» складає 1 050 724,4 тис. грн., заборгованість фізичних осіб - 189 457,4 тис. грн. Тобто, в цілому дебіторська заборгованість споживачів за використану електричну енергію станом на 01.12.2016 р. складає 1240 181,8 тис. грн., що підтверджується наданою Довідкою №007-33/30 від 16.01.2017 р. Недоплата споживачів за спожиту електричну енергію за 2015 р. склала 837 млн.грн., у зв'язку з чим, заборгованість за куповану електричну енергію в 2015 р. відповідача перед ДП «Енергоринок» зросла на 606 млн. грн. та як наслідок, відповідач недоотримав у 2015 році за відпущену електроенергію на поточні рахунки 492 млн. грн., за 6 місяців 2016 р. заборгованість за куповану електричну енергію зросла на 79 млн. грн., а відповідач недоотримав за відпущену електричну енергію на поточні рахунки 298 млн. грн., що підтверджується довідкою № 005-09/216 від 24.10.2016р.

Крім того, відносно ВАТ «Запоріжжяобленерго» органами державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення на користь ДП «Енергоринок» на загальну суму 31914916,27 грн. Згідно постанов Департаменту ДВС від 28.12.2016 р. на кошти, що містяться на поточних рахунках відповідача накладено арешт в межах суми 31 914 916,27 грн. (копії постанов наявні в матеріалах справи).

Станом на 12.01.2017 р. на підприємстві відповідача існує заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 99255000 грн.

Також, станом на 01.11.2016 р. відповідач має податковий борг в розмірі 50,7 млн. грн., крім того за вересень 2016 р. податкові зобов'язання з податку на додану вартість складають 13,1 млн. грн. Розмір виплат на обов'язкові платежі на місяць складає 69 742 тис. грн., що підтверджується довідкою № 005-09/218 від 24.10.2016 р.

В підтвердження факту відсутності грошових коштів відповідач надав довідки про залишки грошових коштів на поточних рахунках, згідно яких, на поточних рахунках відповідача, відкритих у філії ЗРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ«УкрСиббанк», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ЗОД «Райффайзен банк ОСОБА_1», Філії - ЗОУ АТ «Ощадбанк», ПАТ «Акцент-банк», ПАТ «Кристалбанк», ПАТ «Таскомбанк», вбачається наявність грошових коштів. Однак, на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, накладено арешт в межах відкритого за заявою ДП «Енергоринок» виконавчого провадження в межах суми 31914916,27 грн. (копії довідки про залишки грошових коштів та постанови про арешт коштів боржника містяться в матеріалах справи).

Таким чином, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків за теплову енергію, приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені частково і застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача - до суми 4000,00 грн. При цьому в іншій частині клопотання відповідача (про зменшення розміру пені до суми 1000грн.) суд залишає без задоволення, оскільки заявлене відповідачем зменшення до суми 1000грн. пені, є надто значним і в свою чергу, негативно вплине на майновий стан самого позивача у справі.

Також, враховуючи наведені вище доводи відповідача, суд знаходить підстави для часткового задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів»).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Вирішуючи питання про надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення, суд приходить до висновку, що підприємство відповідача, наразі, дійсно знаходиться у скрутному фінансовому стані, який обумовлений низкою обєктивних обставин, що документально підтверджено відповідачем. Наведені відповідачем обставини свідчать про тяжкий фінансовий стан відповідача і є виключними обставинами, що свідчать про реальне утруднення виконання судового рішення.

В той же час, співвставляючи майнові інтереси обох сторін та з огляду на те, що прострочення виконання зобовязань за договором у відповідача виникло ще з грудня 2014р. і продовжується досить тривалий час, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення задовольнити частково, надавши розстрочку виконання судового рішення на чотири місяці, зі сплатою рівними частинами, але не на шість місяців, як просить відповідач.

Згідно з п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 21.02.2013 р., за змістом статті 121 ГПК господарський суд не позбавлений права в порядку, передбаченому цією статтею, вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зокрема і в тій частині, що стосується стягнення сум судового збору (або інших судових витрат).

Отже, позовні вимоги задовольняються частково, в іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1311,16 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Кияшко, 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Дніпровського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А, ) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 62365 (шістдесят дві тисячі триста шістдесят пять) грн. 80 коп. основного боргу, розстрочивши виконання рішення господарського суду строком на 4 (чотири) місяці, починаючи з лютого 2017 р., зі сплатою рівними частинами по 15591 (п'ятнадцять тисяч пятсот девяносто одна) грн. 45 коп. щомісячно.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Кияшко, 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Дніпровського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А, ) на поточний рахунок №1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. пені, суму 1910 (одна тисяча девятсот десять) грн. 65 коп. 3% річних, суму 8417 (вісім тисяч чотириста сімнадцять) грн. 27 коп. втрат від інфляції та суму 1311 (одна тисяча триста одинадцять) грн. 16 коп. витрат зі сплати судового збору, розстрочивши виконання рішення строком на 4 (чотири) місяці, починаючи з лютого 2017 р., зі сплатою рівними частинами по 19501 (девятнадцять тисяч пятсот одна) грн. 22 коп. щомісячно.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України та ч.3 ст. 51 ГПК України 20.01.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко