ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р.Справа № 923/494/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Лисенко В.А.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від субєкта оскарження: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22 листопада 2016 в порядку ст.121-2 ГПК України

по справі № 923/494/13

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Славія"

субєкт оскарження: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

про стягнення 5441,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016 Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулось до господарського суду Херсонської області зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби, відповідно до якої скаржник просив визнати дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 які виявилися у винесенні незаконного повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та повернення судового наказу № 923/494/13 від 09.07.2013 без виконання неправомірним. Зобовязати дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийняти наказ № 923/494/13 від 09.07.2013 до виконання і виконати рішення суду.

Скарга товариства мотивована тим, що державним виконавцем в порушення ч.ч.1, 2 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» не було вжито заходів примусового виконання рішень встановлених законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення, а повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі ч.2 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» - безпідставним.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.11.2016 (суддя Гридасов Ю.В.) відмовлено в задоволенні скарги позивача № 07/04-00655 від 17.10.2016 року на дії заступника начальника Дніпровського РВ ДВС м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Такий висновок суду мотивований тим, що позивач (стягувач за виконавчим провадженням) не був обмежений жодними строками для пред'явлення виконавчого документа на виконання, як до набрання чинності новою редакцією Закону України "Про виконавче провадження", так і після набрання ним чинності, що також унеможливлює застосування до спірних правовідносин положення частини 4 статті 51 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і прийняти постанову, якою задовольнити скаргу ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконну і необґрунтовану ухвалу, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта, місцевим господарським судом не було враховано, що при прийнятті державним виконавцем постанови, скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобовязано головного державного виконавця Каховського МВДВС ГТУЮ у Херсонській області прийняти наказ до виконання, визнано факт, що на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження діяв ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, яким не передбачалося надання стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження квитанції про сплату авансового внеску.

Також скаржник зазначив, що судом першої інстанції помилково було визначено момент реалізації скаржником свого права на виконання рішення суду, в порушення ст.24 КУ, ст.115 ГПК України.

В судове засідання представники учасники судового процесу не зявились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать копія реєстру вихідної кореспонденції Одеського апеляційного господарського суду та роздруківки з офіційного сайту Державного підприємства Укрпошта. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому, враховуючи скорочений 15-денний термін розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, справу розглянуто за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.06.2013 у справі №923/494/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" задоволені. Стягнуто з підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Славія" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" 2340грн.24коп. заборгованості за спожиту активну електроенергію, з ПДВ; 2865грн.66коп. заборгованості за понад договірне споживання електричної енергії, без ПДВ, на поточний рахунок № 8166 в ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, код 05396638: 11грн.70коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції; 48грн.60коп. з урахуванням 3% річних; 175грн.52коп. пені; 1720грн.50коп. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

09.07.2013 господарським судом Херсонської області на виконання зазначеного рішення суду від 18.06.2013, яке набрало законної сили видано відповідний наказ на примусове виконання рішення

Положеннями ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваної ухвали помилково встановлено, що заява про відкриття виконавчого провадження зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції ДВС лише 07.10 2016 року, після набрання чинності новою редакцією зазначеного Закону, а тому скаржник відповідно до положень п.8 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції з 05.10.2016) повинен був сплатити авансовий внесок.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 04.10.2016 року (згідно поштового штемпелю) цінним листом з описом вкладення, Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" було направлено на адресу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Заяву про відкриття виконавчого провадження та наказ у справі № 923/494/13, про що свідчить квитанція «Укрпошти» (а.с.95).

11 жовтня 2016 року заступником начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено повідомлення (постанову) про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягував не надав підтвердження сплати авансового внеску передбаченого ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.91).

У відзиві на скаргу державний виконавець зазначає, що заява про відкриття виконавчого провадження у журналі вихідної кореспонденції була зареєстрована 07.10.2016 року, тому дана заява розглядалась за вимогами Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Законом України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року сплата авансового внеску передбачена не була, Публічне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Херсонобленерго, м. Херсон зазначає, що відповідна заява була подана через відділення пошти до вступу в силу нового Закону України Про виконавче провадження, а тому дії державного виконавця з повернення наказу є неправомірними.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII в новій редакції.

Відповідно до абз.1 частини 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до абз.1 частини 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, визначений Порядок "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби". Так, п.2.3 Порядку передбачено, що конверти зберігаються і додаються до документів у разі, коли лише за конвертом можна встановити адресу відправника, час відправлення та одержання документа або коли у конверті відсутні окремі документи чи встановлено невідповідність номерів документів номерам на конверті.

Пунктом 2.8. порядку передбачено, що зареєстровані в установленому порядку документи розглядаються керівником Відділу не пізніше наступного робочого дня з дня надходження кореспонденції до Відділу, а документи за рішеннями, що підлягають негайному виконанню, - в день їх надходження.

Оскільки стягувач звернувся до виконавчої служби 04.10.16, до набрання законної сили Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, вказані правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, в редакції, що діяла станом на 04.10.16.

В даному випадку державним виконавцем неправомірно було застосовано норми Закону України Про виконавче провадження в новій редакції від 02.06.2016 року, оскільки Публічне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Херсонобленерго, м. Херсон подало заяву до вступу в силу такого закону, а момент реєстрації заяви в органах виконавчої служби не є моментом подання відповідної заяви, оскільки заява подана поштою і датою її подання є відбиток штемпелю поштового відділення про дату прийому поштового відправлення до пересилки на поштовому конверті.

Враховуючи викладене, судова колегія визнає дії державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, які полягають у винесені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016 року неправомірними, а висновок суду першої інстанції в цій частині про недоведення скаржником факту подання виконавчого документу не 07.10.2016 року, а 04.10.2016 року є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Одночасно з цим, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, в редакції, що діяла станом на 04.10.2016 року передбачено, вимоги до виконавчого документу, а саме, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" в старій редакції державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За приписами частини 1 статті 22 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року виконавчі документи могли бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Херсонобленерго, м. Херсон звернулось за примусовим виконанням наказу більш, ніж через три роки після його видачі господарським судом Херсонської області.

У скарзі на дії державного виконавця Публічне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Херсонобленерго, м. Херсон зазначає, що 04.10.2016 року нібито повторно предявило до виконання наказ про примусове виконання рішення суду від 18.06.2013 року у справі № 923/494/13 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, але будь-яких доказів цього матеріали справи не містять.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання винесено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до наданого скаржником фіскального чеку «Укрпошта» від 04.10.2016 встановлено, що стягувачем направлено на адресу Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавчий документ на виконання 04.10.2016 року.

Отже, державний виконавець приймаючи рішення по вищевказаному провадженні, повинен був керуватися Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХIV, яким не передбачалося надання стягувачем до заяви про примусове виконання рішення квитанції про сплату авансового внеску.

Таким чином судова колегія дійшла висновку про задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця з прийняття повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу з підстави відсутності доказів сплати авансового платежу та про відмову в частині вимог про зобовязання державного виконавця відкрити виконавче провадження в звязку з безпідставністю.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Херсонської області від 22.11.2016 року у справі № 923/494/13 частково не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Херсонської області від « 22» листопада 2016 року по справі № 923/494/13 скасувати частково.

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" про бездіяльність органів Державної виконавчої служби в порядку ст.121-2 ГПК України задовольнити частково.

Визнати дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, під час винесення незаконного повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та повернення судового наказу господарського суду Херсонської обласні № 923/494/13 від 09.07.2013 року без виконання неправомірними.

Відмовити у задоволенні скарги щодо зобовязання Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області відкрити виконавче провадження.

В іншій частині ухвалу господарського Херсонської області від 22.11.2016 року у справі № 923/494/13 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „27 січня 2017 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя В.А. Лисенко