ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

24 січня 2017 року Справа № 5/191/10-11

Миколаїв

Банкрут: Приватне акціонерне товариство МИКОЛАЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД, 54011, м.Миколаїв, вул.Індустріальна, 1/6

Кредитор: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Ліквідатор: ОСОБА_2, 54001, АДРЕСА_2

Прокуратура Миколаївської області, 54001, м.Миколаїв, вул.Спаська, 28

Суддя Ткаченко О.В.

При секретарі: Сулеймановій С.М.

За участю представників:

від кредитора: ОСОБА_1

від банкрута: ліквідатор ОСОБА_2

від прокуратури: ОСОБА_3

від ГТУ юстиції у Миколаївській області: ОСОБА_4, дов. від 20.01.2017

Суть справи: про визнання кредиторських вимог у сумі 59398,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 18.10.2016 у справі про банкрутство ПрАТ МИКОЛАЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД

Розглянувши в судовому засіданні 24.01.2017 матеріали справи та заслухавши присутніх представників учасників провадження у справі, суд встановив:

Справу про банкрутство боржника порушено 19.10.2010 за заявою Державної акціонерної холдингової компанії Чорноморський суднобудівний завод.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2010 введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.11.2012 введено процедуру санації, керуючим санацією боржника призначено його керівника ОСОБА_6, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2014 припиненні повноваження керуючого санацією боржника ОСОБА_6, розпорядника майна ОСОБА_5 та призначено керуючим санацією арбітражного керуючого ОСОБА_2

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 визнані грошові вимоги кредитора щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 9881,27 грн. (1-а черга).

Згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 у справі № 915/788/14 стягнуто з банкрута на користь кредитора 9674,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в задоволенні моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. відмовлено.

Згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2014 у справі № 915/900/14 стягнуто з банкрута на користь кредитора 15879,45 грн. матеріальних збитків недоотриманої допомоги по безробіттю.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 9674,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (1-а черга) на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 у справі № 915/788/14.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 15879,45 грн. матеріальних збитків недоотриманої допомоги по безробіттю (4-а черга) на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2014 у справі № 915/900/14.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 10568,45 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2014 по 15.10.2014 (1-а черга).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2015 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 11950,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.10.2014 по 12.03.2015 (1-а черга).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2016 визнані вимоги кредитора до банкрута у сумі 9291,69 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01.02.2014 по 12.03.2015 та зобовязано ліквідатора ОСОБА_2 включити ці вимоги до 1-ї черги реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2016 заяву кредитора задоволено частково, визнані вимоги кредитора до банкрута у сумі 31,91 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати за період з серпня 2013 по січень 2014, відхилені вимоги кредитора до банкрута у сумі 4781,84 грн. індексації невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2014 по 12.03.2015, у сумі 37568,70 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.02.2014 по 29.06.2016 та 21675,00 грн. моральної шкоди.

Кредитор, 31.08.2016 подав заяву від 31.08.2016 б/н, а 13.01.2017 подав заперечення на відзив ліквідатора з уточненнями від 12.01.2017 до заяви від 31.08.2016 б/н, з урахуванням яких він просить визнати та стягнути кредиторську заборгованість у сумі 59398,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з 13.03.2015 по 18.10.2016 та зобовязати ліквідатора банкрута включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів банкрута, посилаючись на ст.ст. 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці».

В судовому засіданні 24.01.2017 кредитор підтримав свої вимоги у повному обсязі.

Ліквідатор банкрута, посилаючись на ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, від 15.10.2013 № 1-18/2013, постанову Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14, заперечує проти вимог кредитора з підстав, вказаних у відзивах, поданих до суду 20.09.2016 та 24.01.2017, у звязку із спливом строку позовної давності.

13.01.2017 від кредитора надійшли заперечення на відзив ліквідатора щодо невизнання кредиторських вимог та уточнення суми кредиторських вимог від 12.01.2017 б/н, в яких кредитор вказує, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки з ним не проведено остаточного розрахунку.

Враховуючи, що:

Згідно зі ст.41 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) .

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

В даному випадку, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 року, застосовуються приписи Закону в редакції з 19.01.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст.10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК), та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство ( Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року за № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)").

За приписами ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Кредитор з 05.01.2005 р. по 31.01.2014 р. знаходився з банкрутом у трудових правовідносинах, 31.01.2014 р. був звільнений з роботи за скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обґрунтовуючи свої вимоги кредитор посилається на те, що з ним остаточно не проведений розрахунок по заробітній платі у сумі 31,91 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати за період з серпня 2013 по січень 2014, тому він має право на визнання кредиторських вимог щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.03.2015 по 18.10.2016 у сумі 59398,72 грн.

Згідно виданої ліквідатором довідки від 08.08.2016 № 47289, середньомісячний заробіток кредитора становить 3099,14 грн.

Отже, згідно розрахунку кредитора, розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2015 по 18.10.2016 (567 робочих днів) становить 59398,72 грн. (3099,14 грн. х 12 місяців / 355 днів на рік без урахування святкових днів х 567 днів затримки виплати заробітної плати).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9рп/2013 у справі № 1-18/2013, на яку посилається ліквідатор банкрута, зазначено, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Згідно постанови Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14, на яку також посилається ліквідатор банкрута, зазначено, що спеціальних норм про позовну давність Законом про банкрутство не встановлено.

Оскільки, з кредитором, станом на день розгляду його заяви, банкрут з ним фактично не розрахувався, тому твердження ліквідатора про пропущення кредитором строку для звернення до суду з заявою про визнання кредиторських вимог щодо середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, є помилковим.

Крім того слід зазначити, що стягнення заборгованості передбачено в позовному провадженні, а у справі про банкрутство суд визнає кредиторські вимоги, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Згідно звітів ліквідатора та наданого до суду реєстру вимог кредиторів станом на 24.01.2017 (арк. спр. 47-56, т. 29), ліквідаційна процедура триває на стадії завершення, на даний час ліквідатор, відповідно до вимог ст. 45 Закону про банкрутство, розраховується з кредиторами шостої черги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява кредитора від 31.08.2016 б/н, з урахуванням уточнень від 12.01.2017 до заяви від 31.08.2016 б/н, підлягає задоволенню у повному обсязі, а вимоги кредитора підлягають визнанню у сумі 59398,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.03.2015 по 18.10.2016.

Керуючись розділом ІІІ Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, - господарський суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 від 31.08.2016 б/н, з урахуванням уточнень від 12.01.2017 до заяви від 31.08.2016 б/н, задовольнити.

Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банкрута - ОСОБА_7 акціонерного товариства МИКОЛАЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД у сумі 59398,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.03.2015 по 18.10.2016 та зобовязати ліквідатора ОСОБА_2 включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_7 акціонерного товариства МИКОЛАЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД.

Суддя _________________ О.В. Ткаченко