РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №910/21132/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт"

до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про повернення продукції.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Беззубкін С.М., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - відповідач) про повернення продукції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.11.2016 було порушено провадження у справі № 910/21132/16, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.12.2016.

12.12.2016 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

У судове засідання 14.12.2016 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 14.12.2016 судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 11.01.2017.

04.01.2017 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення на відзив.

У судове засідання 11.01.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 11.01.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інко-Профіт» (далі - позивач, позикодавець) та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - відповідач, позичальник) було укладено Договір позики № 1004-3 (далі - Договір), відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику продукцію у відповідній кількості, якості та вартості, відповідно до специфікації № 1 до даного Договору, а позичальник зобов'язується повернути по закінченню строку позики позикодавцю таку ж кількість майна відповідної якості.

Відповідно до п. 1.4 Договору вартість продукції, яка передається за цим Договором, складає 2 675 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 445 833,33 грн.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Договору врегульовано, що продукція передається позичальнику за адресою: база ПТОіК, АР Крим, Сакський район, село Каменоломня, вул. Київська № 7.

Строк позики, на який продукція надається позичальнику, складає 120 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі продукції. Строк, вказаний у п. 2.2. Договору може бути продовжений з письмової згоди сторін.

Відповідно до п. 3.1 Договору по закінченню строку, вказаного у п. 2.2 Договору, позичальник зобов'язаний повернути протягом 60 днів таку ж кількість продукції, відповідної якості, вказаних у актах приймання-передачі, складених у відповідності до п. 2 .1 даного Договору.

Сторонами було підписано Специфікація № 1 (Додаток № 1 до Договору), згідно з якою позивачем було надано відповідачу трубу обсадну діаметром 332,72 (340) * 12,19 мм, № 80 (різьба Buttress) R2, R3, API 5 CT в кількості - 107 тонн, вартістю 2 675 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 445 833,33 грн.

14.11.2013 між сторонами було підписано Акт приймання-передачі № 1 до Договору.

Позивач зазначає суду про те, що у строк, визначений умовами Договору, відповідач позивачу позику не повернув.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає у своєму письмовому відзиві про те, що позивачем не було надано всіх документів, визначених Договором, які підтверджують факт отримання відповідачем товару відповідної кількості та якості.

З аналізу змісту Договору вбачається, що основний документ, який фактично підтверджує факт передачі позики позичальнику є акт приймання-передачі, копія якого наявна у матеріалах справи, підписана обома сторонами. При цьому, позивачем було додано до матеріалів справи копії рахунку-фактури № СФ-00232/1 від 14.11.2013 на суму 2 659 275,00 грн (назва товару: труба обсадна діаметром 332,72 (340) * 12,19 мм, № 80 (різьба Buttress) R2, R3, API 5 CT), видаткової накладної № РН-0000197 від 14.11.2013 (назва товару: труба обсадна діаметром 332,72 (340) * 12,19 мм, № 80 (різьба Buttress) R2, R3, API 5 CT), довіреності на отримання відповідачем від позивача труби обсадної діаметром 332,72 (340) * 12,19 мм, № 80 (різьба Buttress) R2, R3, API 5 CT по Договору, акт приймання-передачі по Договору та копії товарно-транспортних накладних № 197/5, № 197/4, № 197/3, № 197/2, № 197/1.

Вказані вище документи, за виключенням рахунку-фактури № СФ-00232/1 від 14.11.2013, підписані представником відповідача, що підтверджує факт отримання відповідачем позики за Договором та спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві.

Крім того, відповідач зазначає, що не має можливості виконати свої зобов'язання за Договором в частині повернення позики позивачу через обставини, які склались не з вини відповідача, оскільки події, які відбуваються на території Автономної Республіки Крим з 20.02.2014 спричинили блокування ведення відповідачем господарської діяльності, що підтверджується Повідомленням Торгово-промислової палати України № 5668/05-5 від 04.12.2014.

Частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. N 44(5) (далі - Регламент).

Підпунктом 3.3.1 п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3), визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з п. 3.3 Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Отже, вказаними нормами встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, виданим останньою по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 10.02.2016 у справі № 910/9808/15.

В матеріалах справи наявна копія Повідомлення Торгово-промислової палати України № 5668/05-5 від 04.12.2014, в якому зазначено, що внаслідок настання непередбачуваних обставин, а саме, тимчасової окупації території АР Крим внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлення особливого правового режиму на цій території, ДАТ «Чорноморнафтогаз» на має доступу до своїх виробничих потужностей, втратило можливість здійснення своєї господарської діяльності за звичайних умов, в тому числі, виконання власних зобов'язань у порядку, передбаченому чинним законодавством України, починаючи з 27.02.2014 і до відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території АРК здійснення господарської діяльності у відповідності з вимогами законодавства України - неможливе.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

В умовах, які склались на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, єдиним належним доказом неможливості виконання особою зобов'язань за певним договором (контрактом) є Сертифікат Торгово-промислової палати України, в якому є застереження щодо конкретних зобов'язань по конкретному договору.

Повідомлення ТПП України № 5668/05-5 від 04.12.2014 не є Сертифікатом ТПП України в розумінні Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламенту, оскільки не містить посилання на Договір, а відтак і не звільняє відповідача від виконання обов'язків, передбачених ним.

Крім того, господарським судом Київської області у рішенні у справі № 911/3217/14 від 26.11.2015 було встановлено, що з 20.02.2014 до 12.08.2014 Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» перебувало на території Автономної Республіки Крим під дією обставин непереборної сили, а саме, окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя Російською Федерацією. З 12.08.2014 дія форс-мажорних обставин відносно відповідача припинилась. Вказаний факт було встановлено судом на підставі того, що Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до 12.08.2014 знаходилось за адресою: Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, Центральний район, просп.Кірова/пров Совнаркомовський, будинок 52/1, а з 12.08.2014 місцезнаходженням відповідача є: м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 26, офіс 505.

Вказане рішення господарського суду Київської області набрало законної сили та є чинним.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідачем не було спростовано доводів позивача жодним належним та допустимим доказом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача повернути продукцію, а саме: трубу обсадну 339,72 (340) х 12,19 мм, № 80 (різьба Butters) R2, R3, API 5 СТ в кількості 106.371 тн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 26, оф. 505; ідентифікаційний код: 00153117) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Комунарівська, буд. 81; ідентифікаційний код: 30775227) трубу обсадну 339,72 (340) х 12,19 мм, № 80 (різьба Butters) R2, R3, API 5 СТ в кількості 106.371 тн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 26, оф. 505; ідентифікаційний код: 00153117) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (49000, Дніпропетровська обл., м Дніпро, вул. Комунарівська, буд. 81; ідентифікаційний код: 30775227) витрати по сплаті судового збору в розмірі 39 889 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн 13 коп.

Повне рішення складено 27.01.2017.

Суддя О.В. Нечай