За позовом Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі:
1) Державного концерну "Укроборонпром"
2) Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка
до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України
про стягнення 34 000 000,00 грн.
Суддя Якименко М.М.
Без виклику учасників судового процесу
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України звернувся в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка (далі - ДП "Івченко - Прогрес") до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення заборгованості в сумі 34 000 000,00 грн..
В обґрунтування позовних вимог прокурор в позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між позивачем 2 та відповідачем Договору № 41 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012 (далі - Договір № 41) в частині зобов'язань щодо своєчасної та повної плати за виконанні роботи, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 34 000 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 року у справі №910/18774/15 позов задоволено повністю; стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 12/2; ) на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка (69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ІВАНОВА, будинок 2; ) 34 000 000 (тридцять чотири мільйони) грн. 00 коп. - заборгованості за договором від 06.12.2012 №41; стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 12/2; ) на користь Держаного бюджету України 680 000 (шістсот вісімдесят тисяч) грн.. 00 коп. - судового збору.

23.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до статті 88 ГПК України, господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо, зокрема, з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення.

08.09.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва військовий прокурор Запорізького гарнізону подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої прокурор просив суд стягнути з відповідача: 2 532 307,09 грн. - пені, 2 711 228,31 грн. - 3% річних, 25 434 213,56 грн. - інфляційних втрат.

Таким чином прокурор також просив суд стягнути з відповідача: 2 532 307,09 грн. - пені, 2 711 228,31 грн. - 3% річних, 25 434 213,56 грн. - інфляційних втрат.

Судом встановлено, що позивач-2 взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та досадно-конструкторських робіт за державні кошти №41 від 06.12.2012 року, а відповідач в порушення умов Договору про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та досадно-конструкторських робіт за державні кошти №41 від 06.12.2012 року не сплатив на користь позивача-2 вартість отриманих послуг, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 34 000 000,00 грн.

Відповідач припустився порушення зобов'язання, а тому прокурор, керуючись п. 5.1. Договору про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та досадно-конструкторських робіт за державні кошти №41 від 06.12.2012 року, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками прокурора становить 2 532 307,09 грн.

Пунктом 5.1. Договору Договір про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та досадно-конструкторських робіт за державні кошти №41 від 06.12.2012 року визначено, що за неналежне виконання обов'язків, передбачених Договором сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на викладене та враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 532 307,09 грн. (пені), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився порушення зобов'язання, а тому позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 2 711 228,31 грн. - 3% річних, 25 434 213,56 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині стягнення з відповідача: 2 711 228,31 грн. (3% річних) та 25 434 213,56 грн. (інфляційних втрат), нормативно та документально доведені, розраховані відповідно до вимог діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню.

З огляду на те, що Господарським судом міста Києва при прийнятті рішення від 07.12.2016 року у справі № 910/18774/15 не було вирішено питання про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 2 532 307,09 грн. (пені), 2 711 228,31 грн. (3% річних) та 25 434 213,56 грн. (інфляційних втрат), то суд приходить до висновку про їх стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Зважаючи на викладене, Господарський суд, керуючись ст.ст. 86, 88 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 12/2; ) на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка (69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ІВАНОВА, будинок 2; ) 2 532 307 (два мільйони п'ятсот тридцять дві тисячі триста сім) грн. 09 коп. - пені, 2 711 228 (два мільйони сімсот одинадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 31 коп. - 3% річних, 25 434 213 (двадцять п'ять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі двісті тринадцять) грн. 56 коп. - інфляційних втрат.

3. Після вступу додаткового рішення в законну силу видати наказ.

4. Додаткове рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту додаткового рішення: 26.01.2017 року.