РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017Справа №910/22652/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ БЛ «Башта № 5»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 322 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Щербина Я.М. - по дов. № б/н від 28.12.2016

Неділько Є.М. - по дов. № б/н від 28.12.2016

Москалець П.О. - по дов. № б/н від 28.12.2016

від відповідача Клименко Я.М. - по дов. № 91/2016/10/25-2 від 25.10.2016

Сєлін С.А. - по дов. № 91/2017/01/17-4 від 17.01.2017

Свистун О.І. - по дов. № 91/2017/01/17-3 від 17.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ БЛ «Башта № 5» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 322 000,00 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладений договір про постачання електричної енергії № 33967 від 11.08.2015, за умовами якого відповідач має постачати позивачу електричну енергію з дотриманням граничних показників якості, визначених державними стандартами. 21.06.2016 близько о 18:00 у бізнес-центрі «Башта № 5», власником якого є позивач, було виявлено у трансформаторній підстанції (ТП) 6434 за адресою: м. Київ, вул. Рибальська, 22 задимлення та загорання трансформаторів Siеmens (інвентарні номери № В117998, № В17999, 2007 року). Після прибуття аварійної бригади відповідача відновити електропостачання виявилось неможливим. Непридатність трансформаторної підтверджується протоколами їх випробування ТОВ НВП «Альта» № 32/Т-1 від 22.06.2016 та № 32/Т-2 від 19.07.2016. Аварія та пошкодження трансформаторів позивача спричинена зміною напруги, а тому відповідач внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань має відшкодувати позивачу збитки в розмірі вартості трансформаторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22652/16 та призначено справу до розгляду на 10.01.2017.

Відповідач у поданому 29.12.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що аварія сталась 21.06.2016, а поданий позивачем акт складений 22.09.2016, тобто через три місяці після аварії. Зазначає, що належним доказом порушення умов договору є двосторонній акт, складений у відповідності до п. 6.45 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996. Але в порушення вказаних правил акт від 22.09.2016 складений та підписаний представниками позивача в односторонньому порядку, запис про неприбуття представників відповідача у визначений термін у акті відсутній. Докази про виклик представників відповідача для складення двостороннього акту порушень відсутні. Відповідач повідомляв позивача листом № 149 від 22.06.2016 про те, що коливання напруги в мережі Київського енерговузла 21.06.2016 сталося з незалежних від ПАТ «Київенерго» причин. Згідно з розділом 4 договору постачальник несе відповідальність за постачання електроенергії споживачу, зокрема із дотриманням граничних показників якості електроенергії на межі балансової належності електромереж в точці продажу. Відповідно до акту розмежування до договору встановлено, що відповідальність за технічний стан та експлуатацію електрообладнання, що перебуває на балансі позивача несе сам споживач. Вважає, що висновки позивача щодо вини відповідача у аварійному підвищенні напруги, що призвело до виходу з ладу трансформаторів не відповідають фактичним обставинам справи. Висновки ТОВ НВП «Альта», виконані в протоколах № 32/Т-1 від 22.06.2016 та № 32/Т-2 від 19.07.2016 не можуть прийматися до уваги, оскільки складені особою, строк ліцензії якої сплинув 13.07.2016. Вважає, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і завданою матеріальною шкодою та наявності вини відповідача в заподіянні шкоди його майну.

Позивачем в судовому засіданні 10.01.2017 подано клопотання про витребування у відповідача доказів.

Суд розглянувши заявлене позивачем клопотання про витребування доказів відмовив в його задоволенні оскільки воно не відповідає вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, та документи, які просить витребувати позивач, не підтвердять обставини, що мають значення для вирішення даного спору.

В судовому засіданні 10.01.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 19.01.2017.

Позивачем 18.01.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення щодо необхідності витребування у відповідача доказів.

В судовому засіданні 19.01.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ БЛ «Башта № 5» (споживач, позивач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 33967 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язались керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Згідно з п. 2.2.2 договору постачальник зобов'язався постачати споживачу електроенергію як різновид товару з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Пунктом 4.4 договору визначено, що у разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох сторін договору у двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акту, має право внести до акта свої зауваження.

Сторона, яка виявила порушення свої прав, зобов'язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитися від складання та підсипання акта.

У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в ньому має бути запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше трьох уповноважених представників сторін договору, що складала акт.

Відповідно до п. 6.45 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 у разі порушення цих Правил або умов договору постачальником електричної енергії та/або електропередавальною організацією споживач, у якого укладені із зазначеними суб'єктами господарювання відповідні договори, викликає представника постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації для складання двостороннього акта порушень.

Акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається постачальнику електричної енергії або електропередавальній організації. Представник постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови представника постачальника електричної енергії або електропередавальної організації від підпису або неприбуття у визначений споживачем термін в акті робиться відповідний запис. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менш ніж трьома уповноваженими представниками споживача.

Поданий позивачем акт № 1 від 16.09.2016, яким встановлено порушення умов п. 2.2.2 договору відповідачем та зафіксовано, що 21.06.2016 аварія на трансформаторній підстанції (ТП) 6434 та пошкодження трансформаторів Siеmens сталося внаслідок підвищення напруги та в якому зазначено про неприбуття представників ПАТ «Київенерго», не приймається судом в якості належного доказу, оскільки відсутнє підтвердження того, що позивач повідомляв ПАТ «Київенерго» про необхідність складання акта порушення (відсутні належні докази направлення або вручення листа № 205 від 13.09.2016).

Поданий позивачем акт від 22.09.2016, яким встановлено порушення умов п. 2.2.2 договору відповідачем та припущення, що 21.06.2016 аварія на трансформаторній підстанції (ТП) 6434 та пошкодження трансформаторів Siеmens сталося внаслідок підвищення напруги, не приймається судом в якості належного доказу, оскільки він складений лише за участю представників позивача; в ньому відсутній запис про відмову відповідача від його підписання. Матеріали справи не містять доказів повідомлення ПАТ «Київенерго» про необхідність направлення 22.09.2016 його представників для складання акту порушення.

Більше того, вказані акти складено позивачем через три місяці після аварії.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності протиправної поведінки і вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 322 000,00 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем договірних відносин не подано.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ БЛ «Башта № 5» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.01.2017.

СуддяВ.В. Сівакова