ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа №922/4036/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, свідоцтво №788 від 23.09.2010 року, договори №10/10, №10/10-1, №10/10-2, №10/10-3 від 10.10.2016 року;

першого відповідача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 11.01.2017 року;

другого відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу», м.Київ, (вх.№3448Х/1-40) на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року по справі №922/4036/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд», м.Харків,

до 1. Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу», м.Київ,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція», м.Харків,

про стягнення коштів у розмірі 3091376,22 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року (суддя Суслова В.В.) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» про вжиття заходів забезпечення позову за вх.№41444 - задоволено частково.

Вжито заходи до забезпечення позову по справі №922/4036/16 до вирішення справи по суті.

Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на р/р №2 в ХОД АТ «Райффайзен банк Аваль» м.Київ, у межах заявлених позовних вимог, які належать Державному підприємству «Центр сертифікації і експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8).

Накладено арешт в межах заявлених позовних вимог на грошові кошти, що знаходяться на інших розрахункових рахунках Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8) та його філії, що знаходяться у будь-яких банківських установах.

Накладено арешт на майно Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8) в межах суми заявлених позовних вимог, що знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «НОВААГРО», що знаходиться за адресою: 61002, м.Харків, вул. Чернишевська, 66 (фактична адреса: 61000, Харківська область, Валківський район, смт. Ков'яги, вул. Привокзальна,1).

Накладено арешт на майно та заборонити відчуження майна в межах суми позовних вимог, що належить Державному підприємству «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8) та його філіям.

Ухвалено, що стягувачем за ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» ( 61057, АДРЕСА_1,), а боржником Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (04112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8, ).

Перший відповідач з вказаною ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що заявником (позивачем у справі) не було надано до суду доказів на підтвердження реальної загрози або вчинення будь-яких інших дій першим відповідачем, які б свідчили про вчинення останнім дій спрямованих на утруднення виконання рішення про задоволення позову, а судом не вказано в оскаржуваному судовому рішенні, як і не надано оцінки адекватності таких заходів як накладення арешту на майно (в тому числі на земельні ділянки загальною площею 996,228 га).

На думку скаржника, ухвала господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року не містить належних та допустимих мотивів її прийняття, в ній не наведено доказів та підстав для задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, як і не вказано які саме обставини свідчать про реальну загрозу невиконання першим відповідачем рішення суду або утруднення його виконання. Так, накладення арешту на грошові кошти на будь-яких рахунках в будь-яких банках є процесуально неприпустимим, оскільки законодавцем передбачено вимоги щодо обовязкового надання заявником всіх відомостей щодо рахунків та банківських установ боржника. Крім того, спірною ухвалою суду у спорі предметом якого є стягнення грошових коштів, всупереч приписів процесуального законодавства та практики Верховного Суду України, накладено арешт на майно боржника і яке до того ж не має індивідуально визначених ознак.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, однак спірна ухвала не відповідає вимогам щодо оформлення виконавчого документу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, враховуючи незявлення в судове засідання представників відповідачів, клопотання позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги задоволено, а також задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 17.01.2017 року представник першого відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні 17.01.2017 року пояснив, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник другого відповідача у судове засідання не зявилися, про причини не з'явлення суд не повідомили, хоча був належним чином повідомлений.

Враховуючи те, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, та враховуючи передбачений статтею 102 Господарського процесуального кодексу України пятнадцятиденний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу, проте другий відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обовязком сторони, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника другого відповідача.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно п. 10 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України суддя з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору вчиняє в необхідних випадках при підготовці справи до розгляду таку дію, як вжиття заходів до забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті, забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги та повинен бути співрозмірним, а заборона на вчинення дій може стосуватися лише предмета спору.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Право здійснення забезпечення позову та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Зі змісту статті 66 Господарського процесуального кодексу України випливає, що заходи до забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами та вживаються судом у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідачів із позовом про:

- стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» коштів у розмірі 265489,65 грн., з яких: 118526,68 грн. - сума основного боргу за договором поставки №10/04 ЯЧ від 10.04.2015 року, 64787,39 грн. - сума пені, 4429,00 грн. - 3% річних, 17746,58 грн. - інфляційних втрат, 60000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» 5000,00 грн. за договором поруки б/н від 10.04.2015 року;

- стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» коштів у розмірі 1457193,65 грн., з яких: 935816,76 грн. - сума основного боргу за договором поставки №10/04 ПШ від 10.04.2015 року, 211468,77 грн. - сума пені, 31228,00 грн. - 3% річних, 78680,12 грн. - інфляційних втрат, 200000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» 5000,00 грн. за договором поруки б/н від 10.04.2015 року;

- стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» коштів у розмірі 1316479,48 грн., з яких: 1225096,16 грн. - сума основного боргу за договором поставки №29/04 від 29.04.2016 року, 37669,32 грн. - сума пені, 3714,00 грн. - 3% річних, 50000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» 5000,00 грн. за договором поруки б/н від 17.05.2016 року;

- стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» коштів у розмірі 32213,44 грн., з яких: 22500,00 грн. - сума основного боргу за договором оренди обладнання №0704-2016 від 07.04.2016 року, 1561,44 грн. - сума пені, 152,00 грн. - 3% річних,8000,00 грн. - витрати на послуги адвоката;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістика та дистрибуція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» 5000,00 грн. за договором поруки б/н від 07.04.2016 року;

- стягнення з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 46370,65 грн.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про забезпечення позову, яке обґрунтоване тим, що Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу» не виконує своїх зобов'язань за договорами поставки №10/04 ЯЧ від 10.04.2015р., №10/04 ПШ від 10.04.2015р., №29/04 від 29.04.2016р., а також за договором оренди обладнання №0704-2016 від 07.04.2016р., внаслідок чого рахується заборгованість на загальну суму 3091376,22 грн. Звернення із клопотанням про забезпечення позову у даній справі обумовлено тим, що заявлена до стягнення сума грошових коштів у даній справі є досить великою, а недобросовісність першого відповідача у веденні своєї господарської діяльності свідчить про існування реальної загрози, що при невжитті заходів до забезпечення позову можуть бути вчинені дії, спрямовані на створення таких умов, за якими виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, буде унеможливлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову дійшов висновку, що воно є обґрунтованим та підтвердженим і наявні правові підстави для винесення оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскільки, позовні вимоги мають майновий характер та їх розмір достатньо суттєвий, враховуючи доведеність обґрунтованості доводів позивача стосовно того, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову протягом всього періоду розгляду спору, існує вірогідність неповернення суми грошових коштів позивачу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Державному підприємству «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу», які знаходяться на р/р в ХОД АТ «Райффайзен банк Аваль» і у будь-яких банківських установах у розмірі (в межах) ціни позову 3091376,22 грн.

Щодо доводів скаржника, що накладення арешту на грошові кошти на будь-яких рахунках в будь-яких банках є процесуально неприпустимим, оскільки законодавцем передбачено вимоги щодо обовязкового надання заявником всіх відомостей щодо рахунків та банківських установ боржника, колегія суддів зазначає наступне.

У п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Так, законодавцем передбачено надання заявником відомостей про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті. Проте, стверджувати, що вчинення відповідних дій є беззаперечним обовязком, невиконання якого зумовлює відмову у накладенні арешту на кошти боржника відсутні. Заявнику необхідно надавати такі відомості, у той час, у разі їх відсутності, зокрема, неможливість встановлення таких відомостей, не позбавляє можливості накладення арешту на кошти боржника.

Колегія суддів зазначає, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і під час її виконання є можливим встановлення рахунків боржника з метою накладення арешту на кошти, які на них знаходяться.

Разом з тим, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо накладення арешту на майно Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» в межах суми заявлених позовних вимог, що знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «НОВААГРО» та накладення арешту на майно та заборони відчуження майна в межах суми позовних вимог, що належить Державному підприємству «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та його філіям.

Так, не допускається застосування заходів забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими вимогами, про що також зазначено в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 22.11.2001 у справі за позовом до Акціонерного товариства відкритого типу «Ексімнафтопродукт».

Крім того, арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише на таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.

Місцевий господарський суд на вищевказане уваги не звернув і застосував заходи забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими позовними вимогами, без конкретизації майна, що свідчить про вжиття судом фактично абстрактних (не конкретних) заходів до забезпечення позову.

Згідно з положеннями ч.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, всупереч ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України щодо обов'язковості особи довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову, не надав доказів на підтвердження того, що спірне майно (п. 5 та п. 6 оскаржуваної ухвали), по-перше, використовується будь-ким, по-друге, що внаслідок його використання воно може бути знищене чи втрачена його цінність, позаяк, вжиття такого засобу забезпечення позову є необґрунтованим та застосовано судом першої інстанції безпідставно.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що твердження ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», викладені ним в апеляційній скарзі щодо безпідставності застосування заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та є доведеними, а суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали допустився порушень норм та невірного застосування норм процесуального права, у звязку з чим ухвала господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 101, п.2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу» задовольнити частково.

Пункти 5 та 6 ухвали господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року по справі №922/4036/16 про накладення арешту на майно Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8) в межах суми заявлених позовних вимог, що знаходиться на елеваторі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «НОВААГРО», що знаходиться за адресою: 61002, м.Харків, вул. Чернишевська, 66 (фактична адреса: 61000, Харківська область, Валківський район, смт. Ков'яги, вул. Привокзальна,1); накладення арешту на майно та заборони відчуження майна в межах суми позовних вимог, що належить Державному підприємству «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (, юридична адреса: 01112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8) та його філіям скасувати.

В решті ухвалу господарського суду Харківської області від 05.12.2016 року по справі №922/4036/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 23 січня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.