ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р.Справа № 922/3695/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Аграфуд Трейдінг", м. Київ
до СФГ "Цилюрик", с. Зрубанка
про стягнення 47000,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 26.08.2016 року;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.12.16 року,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Аграфуд Трейдінг" (м. Київ) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з СФГ "Цилюрик" (с. Зрубанка) штраф за договором № 06/04/16-2 від 06.04.16р. поставки сільськогосподарської продукції в сумі 47000,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.11.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.11.16р.

20.12.16р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує, що позивачем порушено умови договору в частині несплати попередньої оплати, що є умовою для здійснення відповідачем поставки. У зв`язку з чим, заперечує і проти нарахування штрафу. Таким чином, відповідач вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими та незаконним та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою суду від 20.12.16р. строк вирішення спору продовжено по 16.01.17р.

16.01.17р. представник позивача надав додаткові письмові пояснення по справі в яких підтримав позовні вимоги та вказав, що твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необгрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.17р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.17р проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРАФУД ТРЕЙДІНГ" (далі ТОВ "АГРАФУД ТРЕЙДІНГ" або позивач) та СЕЛЯНСЬКИМ (ФЕРМЕРСЬКИМ) ГОСПОДАРСТВОМ "ЦИЛЮРИК" (далі СФГ "ЦИЛЮРИК" - відповідач) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №06/04/16-2 від 06.04.2016 року (далі - Договір).

Відповідно до п.6 вищевказаного договору, термін поставки - до 15.04.2016 року включно. Датою поставки Товару та переходу права власності на Товар від Постачальника до Покупця вважається вказана у перевізному документі дата приймання вантажу одержувачем у місці поставки.

Пунктом 7 договору поставки, сторони передбачили, що покупець здійснює попередню оплату Товару протягом 1 (одного) банківського дня, з моменту отримання нижчезазначених документів:

- Договір - оригінал з мокрою печаткою;

- Рахунок-фактура - факсова копія або сканована копія по електронній пошті.

Оригінали документів, перелічених вище, в тому числі видаткова накладна, як доказ поставки, підтверджена залізничною накладною при з/дорожньому, перевезенні чи товарно-транспортною накладною при авто перевезенні з відміткою вантажоодержувача чи станції призначення, повинні бути передані покупцеві протягом 5 (п'яти) робочих днів після здійснення поставки товару.

Оплата вважається здійсненою з моменту списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Постачальник зобов'язаний надати Покупцю попередньо узгоджену з ним податкову накладну в електронному вигляді з печатками та електронним підписом сформованою та зареєстрованою в програмі МЕDОС, та зареєструвати таку податкову накладну в Єдиному державному реєстрі у встановлені Законом строки.

Позивач вказує, що станом на час звернення з даною позовною заявою до суду відповідач так і не здійснив поставку Товару відповідно до умов Договору.

Таким чином, позивач вважає, що позивачем не виконано умови договору щодо поставки товару у строк до 15.04.16р., що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодекс.

За приписами ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Як вбачається з умов договору, а саме п.3 (а.с. №12-13) сторони передбачили, що предметом договору є поставка товару з попередньою оплатою.

Умовами договору, а саме п. 13 (а.с. №13), сторони виклали адреси та реквізити, включаючи поштові адреси та номери банківських рахунків, необхідних для здійснення розрахунків між сторонами шляхом переказу коштів.

Докази здійснення передоплати позивачем за товар в матеріалах справи відсутні. Факт відсутності попередньої оплати за товар підтверджено сторонами в судових засіданнях.

Посилання представника позивача на те, що позивач не здійснив передоплату лише тільки з підстав неотримання рахунку - фактури (факсової копії або сканкопії по електронній пошті), суд не приймає до уваги, оскільки розмір передоплати та необхідні реквізити (розрахунковий рахунок, тощо) були визначені сторонами у самому договорі. Таким чином, потреби у додаткової інформації для здійснення передоплати у позивача не виникало та перешкод для здійснення передоплати у позивача також не виникало. Крім того, листів до відповідача з проханням надіслати рахунок - фактуру на адресу позивача, не надходило. Інших доказів звернення позивача до відповідача з вимогами щодо надіслання на адресу позивача рахунку - фактури, - до суду не надано.

Суд приходить до висновку, що, оскільки позивачем, у відповідності до положень п. 3,7 вищезазначеного договору не було здійснено попередню оплату, то у відповідача не виникло обов`язку щодо здійснення поставки товару. Тобто, за вказаними вище нормами вбачається, що у разі нездійснення позивачем попередньої оплати товару зобов'язання відповідача щодо поставки товару не виникло.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд під час розгляду справ №№910/22251/14, 922995/15,910/4629/15-г.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на те, що обов'язку щодо поставки товару у відповідача не виникло, тому посилання позивача на порушення умов та/або строку поставки з боку відповідача - не підтверджуються.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, то судові витрати у даній справі залишаються за позивачем повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України; ст.ст. 11, 16, 509, 538, 525, 629, 693, 712 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3