ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року Справа № 904/7854/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Джихур О.В., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Легкодух Ю.В., представник, довіреність №590 від 18.01.2017 р.;

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року у справі № 904/7854/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан", м. Суми

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг

про стягнення 23 627,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 18299,81 грн боргу за поставлений товар, 3366,91 грн пені, 3429,33 грн 3% річних та 531,86 грн інфляційних втрат, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки ЛФМ №3/0708, укладеного між сторонами 07.08.2015 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2016 року по справі №904/7854/16 (суддя Воронько В.Д.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" основний борг у сумі 16299,81 грн., пеню у сумі 2947,51 грн., 3% річних у сумі 3429,33 грн та інфляційних нарахувань у сумі 531,86 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1353,54 грн., в решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем порушено обумовлені договором строки оплати поставленого йому товару та вчасно не оплачено отриману ним продукцію, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 16 299,81 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що господарський суд не повно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права та не правильно застосував норми матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що господарським судом не забезпечено право на участь у судовому засіданні, розглянувши справу у першому ж судовому засіданні без його участі. Крім того скаржник не ознайомлений з матеріалами справи, оскільки не отримував від позивача копії позовної заяви з додатками і тому не може сформувати свої заперечення проти позову.

Також скаржник зазначає, що сума пені у 2 947,51 грн. не відповідає розміру збитків, яких зазнав позивач.

Крім того, сума 3-х процентів річних у розмірі 3 429,33 грн. є нелогічною при сумі основного боргу лише у 16 299,81 грн. за договором, що був укладений 07.08.2015 року. Стягнута сума 3-х процентів річних складає понад 20 % від суми основного боргу при тому, що договір було укладено близько одного року тому.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Виноградник О.М. (доповідач) суддів: Дмитренко Г.К., Джихур О.В., апеляційну скаргу було прийнято до розгляду та призначено на 13.12.2016 року.

12.12.2016 року розпорядженням керівника апарату суду Нурулаєвою Г.Ю. відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/7854/16 у зв'язку з звільненням судді - доповідача Виноградник О.М.

Таким чином, в результаті повторного автоматичного розподілу, справу №904/7854/16 було передано судді - доповідачу Іванову О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено у судовому засіданні на 19.01.2017 року.

Скаржник (відповідач), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 19.01.2017 року не з'явився (а.с. 75).

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представника скаржника.

В судовому засіданні 19.01.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

07.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" ( постачальник ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( покупець) було укладено договір поставки ЛФМ №3/0708 (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки є алкідна лакофарбова продукція (далі - товар), що придбається покупцем з метою подальшого продажу, чи власного використання.

Відповідно до п. 1.3 договору поставка товару здійснюється на підставі видаткової накладної. Видаткова накладна за цим договором є документом на підставі якого здійснюється поставка і в якому вказується найменування та асортимент товару, ціна на кожну асортиментну позицію товару, кількість товару.

Пунктом 5.1 договору продавець вправі в односторонньому порядку відкоригувати ціну на поставлений та не оплачений товар, шляхом направлення покупцю коригувального рахунку-фактури на оплату, видаткової накладної, податкової накладної (для платників ПДВ), покупцю було надано видаткові накладні з коригуванням ціни у зв'язку з її зміною.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 18299,81 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №382795 від 17.11.2015 на суму з корегуванням ціни 160,94 грн, строк оплати за якою настав 24.11.2015;

- №385358 від 24.11.2015 на суму з корегуванням ціни 62,92 грн, строк оплати - 01.12.2015;

- № 386978 від 27.11.2015 на суму з корегуванням ціни 1344,48 грн, строк оплати - 04.12.2015;

- № 387318 від 01.12.2015 на суму з корегуванням ціни 3145,90 грн, строк оплати - 08.12.2015;

- № 390527 від 09.12.2015 на суму 2045,78 грн, строк оплати - 16.12.2015;

- №391560 від 11.12.2015 на суму 2054,14 грн, строк оплати -18.12.2015;

- №397440 від 22.01.2016 на суму з корегуванням ціни 1069,60 грн, строк оплати - 29.01.2016;

- № 428276 від 05.04.2016 на суму 1496,26 грн, строк оплати - 12.04.2016;

- № 453900 від 29.04.2016 на суму 5454,72 грн, строк оплати - 06.05.2016;

- № 480545 від 10.06.2016 на суму 1465,07 грн, строк оплати - 17.06.2016.

Відповідачем було прийнято товар без зауважень, що підтверджується підписом та печаткою його підприємства на зазначених вище видаткових накладних, але в порушення взятих на себе зобов'язань товар відповідачем не був оплачений.

31.08.2016 року відповідачем було частково сплачено основну заборгованість за поставлений товар у сумі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13 від 31.08.2016 року (а.с.38).

Отже, предметом цього спору з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є стягнення з відповідача 16 299,81 грн. боргу за поставлений товар, 3366,91 грн пені, 3429,33 грн 3% річних та 531,86 грн інфляційних втрат.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки № 3/0708 від 07.08.2015 року Позивач в період часу з 17.11.2015 року по 10.06.2016 року за вищенаведеними видатковими накладними поставив покупцю товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 18 299,81 грн., який був прийнятий покупцем, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками Відповідача і наявні в матеріалах справи (а.с. 12-24).

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. договору сторони встановили наступний порядок і строки оплати товару: за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товару не перевищує 20 000 грн. покупець зобов'язаний оплатити товар протягом 7 календарних днів з дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається. Якщо останній день відстрочення припадає на вихідний (неробочий день), погашення заборгованості повинно бути здійснено напередодні в останній робочий день. У випадку, якщо сумарна вартість поставленого товару, за умови здійснення поставки наступної партії товару, перевищить встановлений у даному пункті ліміт, покупець зобов'язаний погасити перевищення ліміту в день поставки цієї партії.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі змісту пп. 5.2.1 п. 5.2. договору обов'язок покупця сплатити отриманий товар протягом 7-ти календарних днів виникає з дати поставки кожної партії товару.

Наявні у справі видаткові накладні мають усі обов'язкові реквізити первинних бухгалтерських документів.

Отже, Відповідач не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про виконання ним своїх обов'язків за вищенаведеним договором поставки № 3/0708 від 07.08.2015 року.

Враховуючи умови договору, положення ч. 1 ст. 530, ч.1 ст. 692 ЦК України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище накладними, є таким, що настав.

Відповідач свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару не виконав, доказів оплати поставленого товару не надав, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 16 299,81 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підставно задоволені господарським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Пунктом 8.5. договору за затримку розрахунку за товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі 1% від суми прострочення, але не менше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день існування такої заборгованості. Крім того, до покупця застосовуються відповідальність передбачена ст.625 Цивільного Кодексу України, а саме: зобов'язання сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати товару, а також 36% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі договору та приписів законодавства позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 25.11.2015 року по 29.08.2016 року за кожною накладною окремо пеню на загальну суму 3 366,91 грн., 36 % річних, що у загальній сумі складає 3 429,33 грн. та інфляційні втрати у загальній сумі 531,86 грн.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 36 % річних та інфляційних втрат прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, правомірно задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 36 % річних у сумі 3 429,33 грн. та інфляційні втрати у загальній сумі 531,86 грн. за загальний період з 25.11.2015 року по 29.08.2016 року, оскільки прострочення оплати вартості поставленого товару з боку відповідача мало місце.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що сума процентів річних у розмірі 3 429,33 грн. є нелогічною при сумі основного боргу лише у 16 299,81 грн. за договором, оскільки договором встановлено розмір річних не 3%, а 36 % від простроченої суми, що відповідає ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити окрім іншого три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку саме договором встановлений інший розмір процентів річних.

Стосовно ж розрахунку пені, то господарський суд підставно не погодився з розрахунком позивача через невірно визначений позивачем період та кількість днів, які значно перевищують допустимий строк встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Оскільки за розрахунком суду шестимісячний період у відповідності до нормативно-правових норм законодавства за кожною накладною окремо складає меншу кількість днів, ніж зазначено позивачем, то загальна сума пені, яка є вірною та підлягає до стягнення становить 2 947,51 грн.

Доводи скаржника що сума пені у розмірі 2 947,51 грн. не відповідає розміру збитків, яких зазнав позивач, є безпідставними, оскільки позивач не заявляв жодних вимог про стягнення збитків, їх розмір ані позивачем, ані судом та скаржником не встановлено, тому твердження про невідповідність розміру пені розміру збитків є передчасним.

Крім того, виходячи із правової природи даних понять, є очевидним, що сплата неустойки є наслідком порушення зобов'язання і жодним чином не пов'язана із завданням та розрахунком збитків.

Дана позиція викладена у п. 1 ст. 624 ЦК України, відповідно до якого, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків, а також у п. 1 ст. 550 ЦК України, відповідно до якого право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у зв'язку з проведенням судового засідання за відсутності відповідача не дотримано прав останнього, передбачених ст. 22 ГПК України, порушено засади рівності та змагальності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідач був позбавлений можливості реалізації своїх процесуальних прав, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про порушення провадження у справі було направлено відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отримання Відповідачем судової повістки та ухвали про порушення провадження у справі підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу господарського суду з відміткою про вручення судової повістки уповноваженому представнику відповідача (а.с. 36).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідача було належним чином повідомлено про судове засідання, однак останній не скористатися передбаченим ст.ст.22,28 Господарського процесуального кодексу України правом бути присутнім у судовому засіданні та надати суду письмові заперечення, докази, тощо.

Відповідно до вимог ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, ніщо не заважало відповідачеві скористатися передбаченим ст.ст.22,28 Господарського процесуального кодексу України правом та надати суду письмові заперечення, докази, тощо, або направити для участі у судовому засіданні представника, оскільки законодавцем кількість представників, що можуть представляти інтереси сторін, не обмежено.

У зв'язку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що при винесенні рішення судом його було позбавлено можливості реалізації своїх процесуальних прав, було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов'язань місцевий господарський суд, встановивши в його діях склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення суми основного боргу, пені. 36 % річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року у справі № 904/7854/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 24.01.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Джихур

Суддя М.О. Дармін