Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" січня 2017 р. Справа № 906/1102/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1 - довіреність №Zh007-СЛ-9965-1016 від 26.10.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Житомиргаз"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України (м.Житомир)

про стягнення 2560.55 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 2560,55 грн., з яких 2550,52грн. - борг за виконані роботи та 10,03 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 11.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 29.11.2016.

Ухвалою господарського суду від 29.11.2016 відкладено розгляд справи на 13.12.2016.

Ухвалою господарського суду від 13.12.2016 відкладено розгляд справи на 27.12.2016.

Ухвалою від 27.12.2016 су в порядку ст. 69 ГПК України продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 16.01.2017.

В судовому засіданні від 16.01.2017 в поядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 26.01.2017.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 93).

Відповідач повноважного представника в засідання суду не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується розпискою про перерву в судовому засіданні від 16.01.2017.

В попередніх судових засіданнях відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому відзиві (а.с. 58-62).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (Позивач) виконано роботи за замовленням Філії «Коростенський Райавтодор"» Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги" (Відповідач) з технічного обслуговування на загальну суму 2550,52 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт № 31- 1 від 30.03.2015 та № 31-3 за 3-й квартал 2014 року (а.с. 23,24).

За даними позивача роботи останнім були виконані належним чином, будь-яких претензії щодо якості виконаних робіт відповідачем не пред'являлось.

09.09.2016 позивачем на адресу відповідача направлено претензію № Zh02-CK-8046-0916, в якій вимагав сплатити заборгованість в розмірі 2550,52грн. в період семи робочих днів з дня отримання даної вимоги. Дану претензію відповідачем отримано 13.09.2016 (а.с. 19-22).

Проте відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість в сумі 2550,52грн. не сплатив, що стало підставою звернення до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 01.12.2011 між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (Філія "Коростенський райавтодор" укладено договір № 8-2012-ПП-207 на постачання прриродного газу за регульованим тарифом з додатковими угодами до даного догоовру № 1/2012 від 07.12.2012 та № 1/2015 від 15.06.2015 (а.с. 94-99), з умов якого вбачається, що у відповідача наявні комерційні вузли обліку газу та газоспоживаюче обладнання.

Пунктом 4.2.8. Наказу Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року N 254 "Про затвердження Правил безпеки систем передбачено, що Технічне обслуговування і ремонт об'єктів і споруд систем газопостачання житлових і громадських будинків повинно здійснюватись СПГГ або газовими службами підприємств - власників цих об'єктів.

Враховуючи вищевикладені умови Правил, позивачем для Філії Коростенського райоавтодору були виконані роботи з планово-технічного обслуговування газорегулюючого, газоспоживаючого обладнання, за які відповідач не провів оплати, внаслідок чого у останнього перед позивачем існує заборгованість в сумі 2550,52 грн.

Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 10,03 грн. 3 % річних.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що в Актах приймання виконаних підрядних робіт за 3-4 квартал 2014 року та 1 й квартал 2015 року, на яких грунтуються вимоги позивача, є неналежними доказами з огляду на те, що акти підписані від імені філії відповідача особою, повноваження та посада якої на момент укладення та підписання актів не встановлені.

Звертає увагу суду, що акти від 30.03.2015 № 31-1 на суму 1 342,10 грн. та акт № 31-3 на суму 1 208,42 грн., на яких позивач грунтує позовні вимоги не є належними первинними документами, які підтверджують факт здійснення господарської операції, оскільки не містять всіх необхідних вимог, передбачених для таких документів, що визначені ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема осктанні не містять розфишровки підпису осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами згідно підписаних актів приймання виконаних підрядних робіт № 31-1 та № 31-3 склались правовідносини які випливають із договору надання послуг, укладені в спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем згідно акту № 31-1 від 30.03.2015 були надані відповідачу послуги на загальну суму 1342,10 грн., що вказує на належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань.

Судом встановлено, що в обох випадках надання послуг з технічного обслуговування газопроводів та газового обладнання, господарська операція була зафіксована позивачем у податкових накладних (а. с. 55-56).

Згідно ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.8 наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 №957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 за №1235/26012 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Так, Головним управлінням ДФС у Житомирській області на запит суду повідомлено, що податкова накладна № 162 від 08.12.2014 на суму ПДВ 201,40 грн. судсутня в ЄДРПН, оскільки не підлягала обов'язковій реєстрації, податкова накладана № 6952 від 30.03.2015 на сму у ПДВ 223,68грн. зареєтрована в ЄДРПН 09.04.2015. (а.с.90).

За таких обставин реєєтрація податкової накладної № 6952 від 30.03.2015 в ЄДРПН в квітні 2015 року вказує на вчасне надання відповідачем до податкових органів звітності по спірному акту наданих послуг № 31-1 від 30.03.2015 на суму виконаних робіт 1342,10грн., що неможливо здійснити без отримання цінностей/послуг від контрагента та податкових накладних по вказаних господарських операціях.

Наведене є беззаперечним доказом отримання відповідачем послуг за актом № 31-1 від 30.03.2015 на суму 1342,10грн., а відображення вказаної заборгованості, як податкового кредиту, свідчить про визнання наявності боргу перед позивачем у заявленій позивачем сумі.

Тобто, з квітня 2015 відповідачу було відомо про існування заборгованості перед позивачем за актом приймання виконаних робіт № 31-1 від 30.03.2015, що є закономірним з огляду на наступне.

Згідно п. 5.8. Положення філії "Коростенський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються підприємством, і доручень підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання підприємству статистичної звітності і податкових декларацій.

В п.5.3. вказаного положення зазначено, що за результатами виконаних робіт і послуг філія складає і підписує від імені підприємства акти виконаних робіт, представляє їх підприємству для розрахунків з замовниками.

Згідно ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відтак, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються доводи відповідача про недійсність вчиненого правочину. Реєстрація відповідачем податкової накладаної № 6952 від 30.03.2015 в ЄДРПН свідчить про схвалення відповідачем вчинених філією дій щодо підписання з позивачем акту № 31-1 приймання виконаних підрядних робіт за 1-й квартал 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки сторонами не визначено терміну проведення розрахунків, в даному випадку слід керуватись нормами ч.2 ст. 530 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про сплату існуючої заборгованості за надані послуги, яку останнім отримано 13.09.2016 (а.с.22).

За таких обставин, у відповідача виник обов'язок оплати наданих позивачем послуги за актом № 31-1 від 30.03.2015 до 23 .09.2016 (13.09.2016 - дата отримання вимоги + 7 робочих днів згідно вимоги).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Оскільки відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг ні у встановлений строк, ні станом на час подачі позову до суду не виконав, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1342,10 грн. заборгованості на надані послуги зігдно акту № 31-1 від 30.03.2015 є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про невідповідність акту № 31-1 від 30.03.2015 виконаних робіт вимогам до первинних бухгалтерських документів та відсутності обов'язкових реквізитів: посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції та особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Допущені при складанні спірного акту недоліки, не впливають на результат вирішення спору, оскільки здійснення господарської операції за даним актом підтверджено, зокрема, зареєстрованою в ЄДРПН податковою накладною за даною операцією.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зігдно акту № 31-3 приймання виконаних підрядних робіт за 3-4-й квартал 2014 року, то суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів надання таких послуг.

Суд наголошує, що відповідно до відповіді ГУ ДФС у Житомирські області податкова накладна № 162 від 08.12.2014, яка була складена за результами підписання сторонами акту приймання виконаних робіт за 3-4-й квартал 2014 року не зареєстрована в ЄДРПН.

Водночас відповідач заперечує проти укладення з позивачем договору згідно акту № 31-3 приймання виконаних підрядних робіт за 3-4-й квартал 2014 року, оскільки останній підписано неуповноваженою особою філії підприємства відповідача та містить печатку філії, яка в свою чергу не є юридичною особою та не має повноважень на укладення правочинів за відсутності довіреності.

Згідно з п.3.3 Положення філія може від імені і за дорученням директора Підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності Підприємства, представляти інтереси філії і Підприємства у всіх установах, організаціях, підприємствах, об'єднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що на момент укладення договору надання послуг у спрощений спосіб згідно акту № 31-3 за 3-4-й квартал 2014 року, начальник філії "Коростенський райавтодор" або будь-яка інша особа не мала довіреності та повноважень на укладання цього договору.

Позивачем в ході розгляду справи не подано доказів повноважень керівника філії на укладення вказаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, по факту надання послуг за вказаним актом № 31-3 позивачем виписувалась податкова накладна № 162 (а.с. 56). В свою чергу відповідачем суми податку на додану вартість, зазначені в даній податковій накладній, не віднесені відповідачем до податкового кредиту, що підтверджується письмовою відповіддю ГУ ДФС У житомирській області (а.с.90).

Таким чином, у суду відсутні докази, які свідчать про наступне схвалення умов договору надання послуг згідно акту № 31-3, укладеного між позивачем та філією відповідача та надання позивачем відповідачу послуг згідно акту виконаних робі № 31-3 за 3-4-й квартал 2014 року.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за актом виконаних підрядних робіт № 31-3 за 3-4-й квартал 2014 року на суму 1208,42грн. не підтверджені належними доказами, тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача 10,03 грн. 3 % річних , то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.5) 3% річних заявлено за період прострочення грошового зобов'язання, починаючи з 21.09.2016 по 07.11.2016 на суму заборгованості 2550,52 грн., що становить 10,03 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що нарахування позивачем 3 % річних здійснено невірно, оскільки суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в сумі 1342,10 грн., яка є простроченою з 23.09.2016.

За таких обставин правомірним є нарахування 3 % річних за період з 23.09.2016 по 07.11.2016 на суму простроченої забборгованості 1342,10грн. За розрахунком суду 3 % річних за вказаний період становлять 5,06 грн..

Відтак вимога про стягнення 3 % річних є правомірною такою, що підлягає задоволенню в сумі 5,06 грн.

В частині стягнення 4,97грн. 3% річних (10,03грн.-5,06 грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які она посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін (ст. 32 ГПК України).

За приписами ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню в сумі 1347,16грн., з яких: 1342,10 грн. - основний борг, 5,06 грн.- 3% річних.

В частині стягнення 1208,42 грн. основного боргу та 5,06 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул.Перемоги 75, )

на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз (10002, м.Житомир, вул. Фещенка-Чопівського,35, )

- 1342,10 грн. основного боргу;

- 5,06 грн.- 3% річних.

- 1378,00 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.01.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справву

2- позивачу (згідно заяви)

3- відповідачу (рек. з повід.)