донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.01.2017 справа №913/892/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача від третьої особи
розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси
на рішення господарського суду Луганської області
від10.10.2016 р. (повний текст оформлено та підписано 17.10.2016 р.)
у справі№ 913/892/16 (суддя Іванов А.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси
до Публічного акціонерного товариства «Укрінком», м. Сєвєродонецьк Луганської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат», м. Бровари Київської області
проВизнання припиненим правовідношення поруки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрінком», м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання припиненим правовідношення поруки.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.08.2016 р. позов було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 913/892/16.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.10.2016 р. у справі №913/892/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси звернулося з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Укрінком», м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання припиненим правовідношення поруки задовольнити в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції скаржник вважає необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню на підставі ст. 104 ГПК України через неправильне застосування норм матеріального права.

Для розгляду апеляційної скарги автоматизованою системою документообігу була сформована колегія суддів у наступному складі: головуючий суддя Сгара Е.В., судді: Геза Т.Д. та Мясищев А.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2016 р. апеляційна скарга у справі № 913/892/16 прийнята до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.11.2016 р.

Ухвалою суду від 21.11.2016 р. на підставі ст. 27 ГПК України було залучено у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство «Ватутінський хлібокомбінат», м. Бровари Київської області. Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.12.2016 р.

Розпорядженням виконуючого обовязки керівника апарату суду № 1676 від 09.12.2016 р., у звязку із неможливістю головуючого судді Сгари Е.В. продовжувати розгляд справи у звязку із тимчасовою непрацездатністю, було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 913/892/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 09.12.2016 р. було визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді Дучал Н.М. та Мартюхіна Н.О.

Ухвалою суду від 09.12.2016 р. справа була прийнята зазначеною колегією суддів до провадження.

Ухвалою суду від 12.12.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено на 24.01.2017 р.

13.12.2016 р. через канцелярію суду від представника третьої особи надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник підтримав доводи апеляційної скарги.

В судове засідання 24.01.2017 р. зявились представники сторін, представник третьої особи в судове засідання не зявився. Представник скаржника в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким визнати припиненими правовідносини поруки, що виникли з договору поруки №2012-11 від 11.04.2012 р. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси та ОСОБА_5 акціонерним товариством «Український інноваційний банк», правонаступником якого є ОСОБА_5 акціонерне товариство «Укрінком», м. Сєвєродонецьк Луганської області. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, з доводами скарги не погоджувався, оскільки вважає її необґрунтованою.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

11.04.2012 між ОСОБА_5 акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (кредитор, банк), правонаступником якого є ОСОБА_5 акціонерне товариство «Укрінком», м. Сєвєродонецьк Луганської області, та ОСОБА_5 акціонерним товариством «Ватутінський хлібокомбінат» (позичальник) було укладено Кредитний договір № 2012-14 (далі кредитний договір) про відкриття мультивалютної відновлюваної кредитної лінії.

У пункті 3.1 кредитного договору визначено, що відповідно до положень та умов цього договору, Банк надає Позичальнику Кредит на умовах мультивалютної відновлюваної кредитної лінії на термін до 10 листопада 2014 року з лімітом заборгованості по кредитній лінії в розмірі 140 000 000,00 (сто сорок мільйонів грн. 00 коп.) гривень. В межах ліміту заборгованості по кредитній лінії кредитні кошти можуть бути використані Позичальником в гривні та/або євро та/або долари США. Ліміт заборгованості за Кредитом розраховується за курсом на дату видачі кредитних коштів.

Відповідно до пп. 3.2.1 п. 3.2 кредитного договору, кредит використовується Позичальником на рефінансування кредитної заборгованості за вказаним в цьому договорі переліком кредитних договорів.

Решта кредитних коштів в розмірі 22 247 293,36 грн. використовується на поповнення обігових коштів.

Підпунктом 3.2.2 п.3.2 кредитного договору сторони визначили, що при нецільовому використанні Кредиту (його частини) Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 10,0 % від суми Кредиту (частини), що використано не за цільовим призначенням.

Відповідно до пп. 3.4.1 пункту 3.4 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти в розмірі: 18,5 % річних в гривні, 15 % річних в євро, 14 % річних в доларах США.

Згідно з пп.3.7.1 пункту 3.7 Кредитного договору, забезпечення зобовязань за цим договором є фінансова порука, у тому числі ТОВ Торговий дім Чарівниця згідно з договором поруки № 2012-11 від 11.04.2012.

Пунктами 8.4. кредитного договору визначено, що зміни та доповнення до цього договору можуть бути внесені тільки у письмовій формі. Будь-які зміни та доповнення, у т.ч. про продовження строку чинності договору, оформлюються додатковими договорами сторін. Всі додаткові договори до цього договору є його невідємними частинами.

Між позичальником та банком до кредитного договору в подальшому було укладено додаткові договори № 1 від 16.08.2012, № 2 від 07.09.2012, № 3 від 03.10.2012, № 4 від 11.04.2012, № 5 від 12.12.2012, № 6 від 14.02.2013, № 7 від 22.04.2013, № 8 від 04.07.2013, №9 від 08.07.2013, № 10 від 29.07.2013, № 11 від 08.10.2013, № 12 від 30.10.2013, № 13 від 11.11.2013, № 14 від 10.12.2013, № 15 від 03.02.2014, № 16 від 10.02.2014, № 17 від 25.03.2014, № 18 від 25.09.2014, № 19 від 12.01.2015, № 19 від 19.03.2015, № 20 від 10.07.2015.

Зокрема, додатковим договором №19 від 19.03.2015 до Кредитного договору, укладеного між Банком та Позичальником, сторони пункт 3.1 «Розмір та строк надання кредиту» Статті III «Кредит та проценти» виклали в наступній редакції: «Відповідно до положень та умов цього договору, Банк надає Позичальнику Кредит на умовах мультивалютної відновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості по кредитній лінії в розмірі 349 031 289,20 (триста сорок девять мільйонів тридцять одна тисяча двісті вісімдесят девять грн.. 20 коп.) або еквівалент в доларах США по курсу НБУ на дату видачі, на термін до 31 березня 2019 року з урахуванням графіку зниження ліміту заборгованості. В межах ліміту заборгованості по кредитній лінії кредитні кошти можуть бути використані Позичальником в гривні та/або долари США. Ліміт заборгованості за Кредитом розраховується за курсом НБУ на дату видачі кредитних коштів».

У забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором, між ОСОБА_5 акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця» (поручитель) 11.04.2012 було укладено договір поруки № 2012-11 (далі договір поруки), відповідно до п. 1.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, що виникають з умов кредитного договору № 2012-14 від 11.04.2012 та всіх додаткових договорів до нього, в тому числі і тими, які будуть укладені пізніше.

У пункті 3.1 договору поруки сторони домовилися, що солідарна відповідальність поручителя та позичальника поширюється на всю суму заборгованості перед банком на момент отримання претензії/повідомлення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами зобовязань за цим та Кредитним договором (п.4.2 договору поруки).

Між поручителем, позивачем у справі, та банком, правонаступником якого є відповідач у справі, укладалися додаткові договори № 1 від 16.08.2012, № 2 від 22.04.2013, № 3 від 04.07.2013, № 4 від 29.07.2013, № 5 від 08.10.2013 до договору поруки № 2012-14 від 11.04.2012, згідно з якими сторони пункт 1.3 розділу 1 «Предмет договору» викладали в новій редакції, збільшуючи суму ліміту за кредитом та продовжуючи термін користування кредитом.

Також додатковим договором № 6 від 30.10.2013 до договору поруки сторони внесли зміни до п.1.2., встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях позичальника Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат», які виникають з умов кредитного договору № 2012-14 від 11.04.2012 р., додаткового договору №1 від 16.08.2012, №2 від 07.09.2012, № 3 від 03.10.2012, № 4 від 11.04.2012, № 5 від 12.12.2012, №6 від 14.02.2013, №7 від 22.04.2013, №8 від 04.07.2013, №9 від 08.07.2013, №10 від 29.07.2013, №11 від 08.10.2013, №12 від 30.10.2013, та додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому (далі Кредитний договір).

Згідно з додатковим договором № 7 від 25.03.2014 до договору поруки сторони внесли зміни, зокрема до п.1.2., встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях позичальника - ПАТ Ватутінський хлібокомбінат, які виникають з умов кредитного договору №2012-14 від 11.04.2012 р. про відкриття мультивалютної відновлюваної кредитної лінії від 11.04.2012, додаткового договору №1 від 16.08.2012, №2 від 07.09.2012, № 3 від 03.10.2012, № 4 від 11.04.2012, № 5 від 12.12.2012, №6 від 14.02.2013, №7 від 22.04.2013, №8 від 04.07.2013, №9 від 08.07.2013, №10 від 29.07.2013, №11 від 08.10.2013, №12 від 30.10.2013, №13 від 11.11.2013, №14 від 10.12.2013, №15 від 03.02.2014, №16 від 10.02.2014, №17 від 25.03.2014, та додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому (далі Кредитний договір).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що додатковим договором №19 від 19.03.2015 до Кредитного договору, укладеним між Банком та Позичальником, сторони пункт 3.1 Розмір та строк надання кредиту Статті III Кредит та проценти виклали в наступній редакції: Відповідно до положень та умов цього договору, Банк надає Позичальнику Кредит на умовах мультивалютної відновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості по кредитній лінії в розмірі 349 031 289,20 (триста сорок девять мільйонів тридцять одна тисяча двісті вісімдесят девять грн.. 20 коп.) або еквівалент в доларах США по курсу НБУ на дату видачі, на термін до 31 березня 2019 року з урахуванням графіку зниження ліміту заборгованості. В межах ліміту заборгованості по кредитній лінії кредитні кошти можуть бути використані Позичальником в гривні та/або долари США. Ліміт заборгованості за Кредитом розраховується за курсом НБУ на дату видачі кредитних коштів. З урахуванням цього, позивач вважає, що даним додатковим договором №19 від 19.03.2015 р. збільшився розмір зобов'язань Позичальника перед Банком, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя, тобто позивача перед Банком, що за твердженнями позивача є підставою для припинення правовідносин поруки, у відповідності до положень ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, оскільки додатковий договір до договору поруки, в звязку із змінами внесеними додатковим договором №19 від 19.03.2015 р. до п. 3.1, між банком та поручителем не укладався, а отже поручителем не надана згода на збільшення обсягу його відповідальності.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 546 та ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання,забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного договору по зобов'язанню.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України ).

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: 1) внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; 2) ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

В п. 4.1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» розяснено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру процентів відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки, що призведе до її збільшення, тощо. Про аналогічні обставини, що збільшують або можуть збільшити обсяг відповідальності поручителя наголошено і в Постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі 6-701цс15.

Отже, змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у цьому випадку - поручителя).

При цьому слід врахувати, що згода поручителя на збільшення обсягу зобовязання, надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

В п. 1.2 договору поруки №2012-11 від 11.04.2012 р. сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями позичальника, що виникають з умов кредитного договору №2012-14 від 11.04.2012 р. та всіх договорів до нього в тому числі і тих, які будуть укладені пізніше.

Сторони договору в п.1.5 також визначили, що зобовязання поручителя перед банком є безумовними і додаткових підтверджень не потребують. Крім того, сторони договору домовились, що солідарна відповідальність поручителя та позичальника поширюється на всю суму заборгованості перед банком, встановлену на момент направлення претензії/повідомлення.

Крім того, додатковим договором №7 від 25.03.2014 р. до договору поруки №2012-11 від 11.04.2012 р. п. 1.2 розділу «Предмет договору» був викладений у новій редакції, згідно до якої сторонами визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, що виникають з умов кредитного договору №2012-14 від 11.04.2012 р, додаткових договорів №1 від 16.08.2012, №2 від 07.09.2012, № 3 від 03.10.2012, № 4 від 11.04.2012, № 5 від 12.12.2012, №6 від 14.02.2013, №7 від 22.04.2013, №8 від 04.07.2013, №9 від 08.07.2013, №10 від 29.07.2013, №11 від 08.10.2013, №12 від 30.10.2013, №13 від 11.11.2013, №14 від 10.12.2013, №15 від 03.02.2014, №16 від 10.02.2014, №17 від 25.03.2014, та додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому.

В подальшому між банком та позичальником укладалися додаткові договори №18 від 25.09.14 р. щодо внесення змін до п. 3.4.1 п. 3.4 щодо порядку нарахування процентів по траншах в гривні та в доларах США та порядку сплати комісії; № 19 від 12.01.2015 та від 19.03.2015 р. щодо зміни ліміту заборгованості по кредитній лінії в розмірі 349 031 289,20 грн., або еквівалент в доларах США по курсу НБУ на дату видачі; №20 від 10.07.2015 р. щодо зміни графіку сплати процентів за червень-грудень 2015 р.

Щодо зазначених змін встановлених додатковими договорами №18-20 до кредитного договору, додаткові угоди з поручителем, повязані із зміною розміру ліміту заборгованості по кредитній лінії, порядку та строків сплати процентів за червень-грудень 2015 р., не укладались.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за змістом п. 1.2 договору поруки та додаткових договорів №6 від 30.10.2013 р. та №7 від 25.03.2014 р. до нього, сторони домовились про те, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, що виникають з умов кредитного договору та додаткових договорів (які були укладені до 25.03.2014 р.) так і додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому (тобто після 25.03.2014 р.) і є фактичним попереднім погодженням з боку позивача змін до кредитного договору, які можуть бути внесені додатковими договорами в майбутньому, в тому числі стосовно змін, умов зобовязання, які призводять або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобовязанням.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів також вважає, що за таких умов укладення додаткових договорів до договору поруки з позивачем, як поручителем в звязку з внесенням змін до кредитного договору №2012-14 від 11.04.2012 р. додатковими договорами №18-19 не є обовязковим і відсутність таких додаткових договорів не є порушенням приписів ст. 547 Цивільного кодексу України і не є свідченням відсутності згоди поручителя на зміну основного зобовязання, а отже відсутні підстави, передбаченні ч. 1 ст. 559 ЦК України, для визнання поруки припиненою.

Інші доводи апелянта судовою колегією не прийняті як необґрунтовані.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є вірним по-суті, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси задоволенню не підлягає.

Судові витрати, повязані з розглядом апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чарівниця», м. Черкаси на рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2016р. у справі № 913/892/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Чарівниця", м. Черкаси до Публічного акціонерного товариства "Укрінком", м. Сєвєродонецьк Луганської області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2016 р. у справі №913/892/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Чарівниця", м. Черкаси до Публічного акціонерного товариства "Укрінком", м. Сєвєродонецьк Луганської області залишити без змін.

3. Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано 8 примір.:

1. позивачу

2. відповідачу

2. третій особі

1. у справу

1. ГСЛО

1. ДАГС