РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017Справа №910/22647/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра

Україна»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман

Страхування»

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1

про стягнення 7286,43 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Зубілевич Т.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи : не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» про відшкодування шкоди в порядку суброгації в сумі 7286,43 грн.

Ухвалою від 12.12.2016р. було порушено провадження по справі №910/22647/16 та призначено її розгляд на 23.12.2016р. Одночасно, вказаною ухвалою судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

Представником позивача 21.12.2016р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Третя особа у судове засідання 23.12.2016р. не з'явилась, проте, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду спору.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника третьої особи, з огляду на клопотання відповідача, враховуючи ненадання в повному обсязі витребуваних документів, ухвалою від 23.12.2016р. розгляд справи було відкладено на 23.01.2017р.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористались, проте, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду спору.

Представник позивача у судовому засіданні 23.01.2017р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач та третя особа не з'явились у судове засідання 23.01.2017р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню спору по суті.

В судовому засіданні 23.01.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016р. у м.Ірпінь Київської області, смт. Гостомель, вул.Мирна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1.Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1, керування яким здійснював ОСОБА_3, та 2. Ford Transit, державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1.

Згідно постанови від 12.02.2016р. Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/1197/16-п дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення водієм автомобіля Ford Transit, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору №04-1.0000287.0001 від 15.12.2015р. добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО страховиком майнових інтересів власника транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1, пов'язаних з володінням та користуванням транспортним засобом, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра Україна».

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 05.02.2016р. ОСОБА_3 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» з заявою про страховий випадок.

05.02.2016р. представниками страховика було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якого складено відповідний акт.

На проведення робіт з відновлення пошкодженого транспортного засобу станцією технічного обслуговування (Фізична особа - підприємець ОСОБА_4) було виставлено рахунки №ЄІ-000111 від 11.03.2016р. на суму 18 344,80 грн. та №ЄІ-00000146 від 08.04.2016р. на суму 2160,60 грн., що загалом складає 20506,40 грн.

На підтвердження виконання ремонтних робіт, ОСОБА_3 та станцією технічного обслуговування було складено та підписано наряди-замовлення №ЄІ-004060 від 13.04.2016р. на суму 18 344,80 грн. та №ЄІ-004152 від 13.04.2016р. на суму 2161,60 грн. У вказаних нарядах-замовленнях вказано про те, що замовником прийнято без жодних зауважень ремонтні роботи, які виконано станцією технічного обслуговування.

Тобто, з наведеного вбачається, що загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 становила 20506,40 грн.

Одночасно, у відповідності до звітів №12617 від 16.02.2016р. про визначення вартості матеріального збитку та №12627/1 від 08.04.2016р. про визначення вартості матеріального збитку (зврахуванням додаткового огляду), які було складено Товариством з обмеженою діяльністю «ЕАК «Довіра» (суб'єкт оціночної діяльності у відповідності сертифіката №14566/13 від 13.04.2013р.), вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, становить відповідно 14 444,22 грн. та 16 489,73 грн.

У заяві від 02.03.2016р. ОСОБА_3 просив страховика перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування.

12.03.2016р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» було складено страховий акт №0011428.02.16/1, відповідно до змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 05.02.2016р. страхового випадку страхового відшкодування в сумі 18 344,80 грн.

11.04.2016р. страховиком прийнято рішення про доплату суми страхового відшкодування ОСОБА_3 в сумі 2161,60 грн., про що складено страховий акт №0011428.02.16/1.

Представленими до матеріалів справи платіжними дорученнями №726 від 12.03.2016р. на суму 18 344,80 грн. та №1063 від 11.04.2016р. на суму 2161,60 грн. підтверджується, що страховиком було перераховано страхувальнику за наслідками настання 05.02.2016р. страхового випадку страхове відшкодування на загальну суму 20506,40 грн.

З полісу №АЕ/3649823 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Ford Transit, державний номер НОМЕР_2 станом на 05.02.2016р. було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Талісман Страхування». Вказаним полісом визначено нульовий розмір франшизи та встановлено ліміт відповідальності страховика по майну на рівні 50 000 грн.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра Україна» звернулось Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» з вимогою №798 від 29.06.2016р. про виплату страхового відшкодування в сумі 20506,40 грн.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем було перераховано на рахунок заявника страхове відшкодування в сумі 13 219,97 грн. Вказані обставини підтверджуються представленою до матеріалів справи банківською випискою з рахунку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна».

Посилаючись на те, що фактичні витрати Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» перевищують суму страхового відшкодування, яка була сплачена відповідачем у досудовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» про відшкодування шкоди в сумі 7286,43 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 4 Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

З аналізу норм ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України полягає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Одночасно, нормами вказаних нормативно-правових актів не передбачено обов'язку страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу лише на підставі оцінки чи у інший спосіб, окрім того, що передбачений договором.

При цьому, судом також прийнято до уваги, що у відповідності до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд зауважує, що з системного аналізу наведених норм вбачається, що під належним чином оціненою шкодою розуміється шкода, оцінена насамперед страховою кампанією. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.02.2015р. Вищого господарського суду України по справі №922/3853/14.

До того ж, суд звертає увагу, що норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до правовідносин, які виникли між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, не застосовуються, а отже, ніяким чином не можуть впливати на порядок визначення заявником суми страхового відшкодування, що підлягає сплаті за наслідками настання певного страхового випадку страхувальнику. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 14.09.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/7462/15-г.

Як вказувалось, позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування у відповідності до умов укладеного між ним та страхувальником договору№04-1.0000287.0001 від 15.12.2015р. добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО, а саме на підставі рахунку станції технічного обслуговування, яка здійснювала ремонт транспортного засобу, що в повному обсязі відповідає умовам розділу 11 вказаного провочину.

За висновками суду, у даному випадку до позивача перейшло право вимоги до відповідача саме в межах фактичних витрат в сумі 20506,40 грн. Аналогічну правову позицію стосовно визначення обсягів (розміру) права вимоги, яке переходить до страховика, який виплатив страхове відшкодування, до особи, що відповідальна за спричинення збитків, наведено у постановах від 15.04.2015р. Верховного Суду України по справі №3-50гс15, від 30.06.2015р., від 10.02.2016 по справі №6-2878цс15 та від 15.12.2016р., від 08.12.2016р. Вищого господарського суду України по справах №910/4873/16 й №910/12754/16.

При цьому, слід наголосити, що за приписами ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку звернення з позовом про стягнення суми страхового відшкодування, виходячи з фактичної вартості відновлювального ремонту та сплаченої суми страхового відшкодування страхувальнику, є обґрунтованим та правомірним.

Таким чином, з огляду на наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» про стягнення 7286,43 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» (04080, м.Київ, вул.Кирилівська, буд.39, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» (36000, Полтавська область, місто Полтава, вул.Пушкіна, буд.47, ) страхове відшкодування в сумі 7286,43 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

30.01.2017р.

Суддя О.М. Спичак