РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 902/760/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Грязнов В.В. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Кравченко А.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/760/16

за позовом ОСОБА_2

до Приватного підприємства "Фарвуд"

про визнання рішення № 3 від 10.11.2007 р. недійсним

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі №902/760/16 (суддя Маслій І.В.) у позові ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Фарвуд" про визнання рішення № 3 від 10.11.2007 р. недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі №902/760/16 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що господарський суд Вінницької області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що договір між позивачем та ОСОБА_3 щодо відступлення частки у статутному фонді Приватного підприємства "Фарвуд" повинен був укладатися у письмовій формі, оскільки сума цього договору перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає, що такий договір мав бути підставою для здійснення державної реєстрації змін складу учасників товариства.

Також, апелянт зазначає, що заяву про вихід зі складу засновників (учасників) позивач не складав, договір між позивачем і ОСОБА_3 про відступлення частки в статутному капіталі не тільки нотаріально не посвідчувався, але й у письмовій формі не укладався.

На думку скаржника, прийняття рішення власника №3 від 10.11.2007 року та внесення змін до статутних документів Приватного підприємства "Фарвуд" про введення ОСОБА_3 до складу учасників Приватного підприємства "Фарвуд" відбулося з порушенням вимог закону щодо дотримання порядку переходу права на частку позивача у статутному капіталі товариства до особи, яка не є учасником товариства, з безпідставним включенням ОСОБА_3 до складу учасників товариства, який не здійснив внесення частки до статутного капіталу та яким не було придбано корпоративних прав учасника Приватного підприємства "Фарвуд" внаслідок чого було порушено право власності позивача на частку у статутному капіталі Приватного підприємства "Фарвуд".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. у справі № 902/760/16 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

11.11.2016 р. Приватне підприємство "Фарвуд" надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. без змін.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду -Турович Н.С. від 07.12.16 р. у справі №902/760/16 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Бучинської Г.Б. у період з 07 грудня 2016 р. по 09 грудня 2016 р. включно, та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/760/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 р. розгляд справи відкладено на "17" січня 2017 р. о 14:30 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького,59 у залі судових засідань №2.

17.01.2017 р. на електрону адресу Рівненського апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвоката Оленченка О.В. як голову Громадської організації «Рада адвокатів України», було включено до складу Київської конкурсної комісії відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 26.07.2016 р. №265 «Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників».

Розглянувши дане клопотання в судовому засіданні колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у цьому судовому засіданні.

Враховуючи викладене, Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє скаржнику в клопотанні про відкладення розгляду справи, оскільки представник скаржника був присутній у попередніх судових засіданнях та надавав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції по суті справи, крім того в клопотанні про відкладення розгляду справи скаржником не було зазначено можливості подачі нових доказів, що могли б вплинути на подальший розгляд справи.

У судовому засіданні представник Приватного підприємства "Фарвуд" - Кравченко А.М. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі №902/760/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та наявні у них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 до господарського суду Вінницької області звернувся засновник Приватного підприємства «Фарвуд» ОСОБА_2 з позовом про визнання недійсним рішення власника від 10.11.2007, оформленого протоколом №3.

Позов мотивовано тим, що у 2007 році відбулася державна реєстрація змін до статуту ПП "Фарвуд" на підставі рішення власника №3 від 10.11.2007 року та введено до складу власників громадянина Росії ОСОБА_3 з його часткою у статутному фонді 80 000 грн. Після реєстрації змін, власниками ПП "Фарвуд" стали позивач з часткою у статному фонді 20% і ОСОБА_3 із часткою у статному фонді 80%. Позивач вважає проведені зміни протиправними, такими, що порушують його права та інтереси та не відповідають вимогам чинного законодавства України. У зв'язку з цим позивач просить визнати недійсним рішення власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року в частині ведення до складу власників Приватного підприємства "Фарвуд" громадянина Росії ОСОБА_3 з його часткою у статутному фонді підприємства у розмірі 80% та зменшення частки ОСОБА_2 у статутному фонді Приватного підприємства "Фарвуд" з розміру 100% до 20%, формування статутного капіталу та внесення змін до установчих документів підприємства, державну реєстрацію змін до установчих документів підприємства.

Крім того, позивач просить визнати недійсним повністю нову редакцію статуту Приватного підприємства "Фарвуд", затверджену рішенням власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року та зареєстровану державним реєстратором 14.11.2007 року за №2000172, а також відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2 шляхом спонукання Приватного підприємства "Фарвуд" прийняти рішення про внесення змін до статуту, у зв'язку із зміною складу учасників та доручити ОСОБА_2 представити в державні органи статут Приватного підприємства "Фарвуд" у новій редакції для його державної реєстрації - звернутися до державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - реєстраційної служби Оратівського районного управління юстиції у Вінницькій області щодо здійснення запису про те, що ОСОБА_2 є власником Приватного підприємства "Фарвуд", якому належить право власності на 100% частки у статутному фонді підприємства.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі №902/760/16 у позові ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Фарвуд" відмовлено.

Судова колегія, погоджуючись із висновком місцевого господарського суду про відмову у позові, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2004 р. громадянином України ОСОБА_2 було засновано приватне підприємство «Фарвуд» та затверджено його Статут, який зареєстровано Управлінням економіки Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області 19.05.2004 р.

На час утворення відповідно до розділу 4 Статуту статутний фонд підприємства становив 10000 грн. Цей розділ також передбачав можливість зміни (збільшення або зменшення) розміру статутного фонду.

У розділі 9 Статуту встановлено, що Вищим органом управління Підприємством є Засновник. До виконавчої компетенції засновника належить прийняття, внесення змін та доповнень до Статуту Підприємства.

Відповідно до розділу 14 Статуту зміни та доповнення до Статуту підприємства вносяться за рішенням засновника. Перереєстрація підприємства проводиться в порядку встановленому законодавством України. У разі внесення до Статуту змін або доповнень, які не потребують перереєстрації підприємство повідомляє про це орган, що провів державну реєстрацію, у встановленому чинним законодавством порядку.

Власник Приватного підприємства «Фарвуд» своїм рішенням від 10.11.2007 р. ввів до складу власників підприємства громадянина Росії ОСОБА_3 з його часткою у статутному фонді 80 000 грн., а також прийняв рішення внести зміни до Статуту Підприємства, у зв'язку із зміною власників та збільшенням розміру статутного фонду підприємства, виклавши Статут у новій редакції, затвердив нову редакцію Статуту Приватного підприємства "Фарвуд". Цим же рішенням відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 30.10.2007 року, виданої громадянином Росії ОСОБА_3 доручив підписати нову редакцію Статуту Приватного підприємства "Фарвуд" стосовно себе та другого учасника ОСОБА_3 та провести державну реєстрацію змін до Статуту Приватного підприємства "Фарвуд", викладених у новій редакції, директору Запарнюку Анатолію Миколайовичу.

У 2007 році відбулася державна реєстрація змін до статуту Приватного підприємства "Фарвуд" на підставі рішення власника №3 від 10.11.2007 року.

Згідно з п. 1.3 цієї редакції Статуту власниками підприємства стали громадянин України ОСОБА_2 та громадянин Росії ОСОБА_3.

Відповідно до п. 5.1 Статуту від 10.11.2007 р. статутний фонд підприємства складав 100 000 грн. (сто тисяч). Зазначено, що Статутний фонд створюється за рахунок індивідуальних (особистих) коштів власників, які належать їм на праві власності, і формується протягом 5 років з моменту державної реєстрації підприємства.

Згідно п.5.2. Статуту від 10.11.2007 р. у формуванні статутного фонду беруть участь власники: ОСОБА_3 - з часткою у статутному фонді 80%, що становить 80 000 грн. та ОСОБА_2 - з часткою у статутному фонді 20%, що становить 20 000 грн.

В подальшому, як вбачається з протоколу №15/04-14 зборів власників Приватного підприємства «Фарвуд», ОСОБА_2 вийшов зі складу власників Приватного підприємства "Фарвуд", відступив свою частку в розмірі 20% від статутного капіталу Приватного підприємства "Фарвуд", що складала 20 000 грн. та передав свою частку ОСОБА_3. Протокол містить підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позов засновника ПП «Фарвуд» ОСОБА_2 мотивований порушенням положень закону при прийнятті рішення, оформленого протоколом №3 від 10.11.2007 р. , а саме позивач вважає, що при прийнятті цього рішення і затвердженні нової редакції Статуту були порушені положення статті 208 ЦК України, оскільки відсутній правочин, вчинений у письмовій формі, щодо переходу права на частку у статуті приватного підприємства. Також позивач вбачає порушення закону у здійсненій процедурі реєстрації нової редакції статуту, враховуючи, що на його думку не було дотримано положень ч.3 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Позивач вбачає, що під час прийняття указаного вище рішення були порушені його права як власника підприємства, а відтак просить відновити ці права шляхом визнання недійсним власного одноосібного рішення та затвердженого на його підставі Статуту, а також зобов'язати його як власника вчинити необхідні дії з метою приведення статутних документів приватного підприємства у попередній стан.

Надаючи правову оцінку обставинам, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Правовий статус приватного підприємства регулюється положеннями статті 113 Господарського кодексу, згідно положень якої приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, а також на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Підприємство як організаційна форма господарювання, структура та управління підприємством визначаються відповідно до положень розділу 7 Господарського кодексу України. Зокрема, частина 2 статті 65 ГК України встановлює, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Встановлені у судовому засіданні обставини справи дають підстави для висновку, що оспорюване рішення власника від 10.11.2007, оформлене протоколом №3, прийнято засновником підприємства ОСОБА_2 одноосібно у відповідності з пунктом 9.2 Статуту підприємства в редакції від 19.05.2004, яким визначено виключну компетенцію власника.

Враховуючи, що правове регулювання діяльності приватного підприємства здійснюється, враховуючи положення ст.62,65, 113 ГК України, та не може ототожнюватися з правовим статусом господарського товариства, надаючи оцінку законності прийнятого засновником рішення, суд виходить з положень Статуту приватного підприємства «Фарвуд», згідно з якими усі питання щодо підприємства вирішуються власником, крім тих, що віднесені ним до компетенції директора як органу управління поточною діяльністю.

Що стосується підстав недійсності прийнятого рішення та змін до Статуту підприємства, які позивач пов'язує з правилами статті 208 ЦК України, зазначається наступне.

Судом встановлено на підставі аналізу змісту прийнятого 10.11.2007 рішення та змін, внесених у нову редакцію Статуту приватного підприємства, що засновником прийнято рішення про включення до складу учасників нового учасника і збільшення статутного фонду підприємства за рахунок внесення ним грошового вкладу. Таким чином, після внесення відповідних змін і реєстрації нової редакції Статуту, статутний фонд становив у збільшеному розмірі 100 000 грн. і розподілявся між учасниками у співвідношенні 20% та 80%.

Натомість, позивач помилково вважає, що відбувся перехід права на частку у спільному майні та посилається на положення закону, які вимагають укладання у разі купівлі-продажу або відчуження в інший спосіб письмової угоди. Такими вимогами закону позивач вважає положення ст. 208 ЦК України та ч.3 ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Скаржник обгрунтовує недійсність свого власного рішення № 3 від 10 листопада 2007 року відсутністю укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належної цивільно-правової угоди щодо відступлення у 2007 році відповідної частки у статутному капіталі ПП «Фарвуд» та безпідставністю включення ОСОБА_3 до складу власників товариства, який, на його твердження, не здійснив внесення частки до статутного капіталу.

Апелянт вважає, що підлягає застосуванню ст. 208 ЦК України, у якій передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Також скаржник зазначив, що відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" у редакції чинній на момент внесення змін щодо складу власників приватного підприємства (зокрема, у редакції від 01.01.2007р.), у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається або копія рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників), завірена в установленому порядку, або нотаріально посвідчена копія заяви фізичної особи про вихід зі складу засновників (учасників), або нотаріально посвідчена копія документа про перехід частки учасника у статутному капіталі товариства, або нотаріально посвідчений документ про передання права засновника (учасника) іншій особі, або рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) зі складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

Колегія суддів критично оцінює ці доводи, оскільки позивач помилково розуміє обставини справи і неправильно тлумачить положення закону, які не можуть бути застосовані для даних обставин.

Крім того, є безпідставним посилання на роз'яснення п.2.6. постанови Пленуму ВГС України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» щодо виникнення права власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи, оскільки , як уже зазначалось, апелянт помилково застосовує закон, ототожнюючи правовий статус приватного підприємства і господарського товариства.

З наведеного випливає, що висновок про виникнення права власності на частку у третьої особи з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України), не може бути застосований до обставин у цій справі.

Колегія суддів на підставі оцінки доказів прийшла до висновку, що відбулось включення до складу засновників ОСОБА_3 та внесення відповідних змін до Статуту цілком у відповідності до діючого на той час Статуту, рішенням власника №3 від 10.11.2007, тобто саме того органу, який і мав відповідну компетенцію для прийняття такого рішення.

Крім того, внесення відповідного вкладу до статутного капіталу ПП «Фарвуд» підтверджується документально, у тому числі балансом підприємства станом на 31 грудня 2010 року.

25.04.2014 р. було здійснено державну реєстрацію нової редакції статуту ПП «Фарвуд» єдиним власником (100 відсотків частки у статутному капіталі) якого став ОСОБА_3 у зв'язку із виходом та відступленням ОСОБА_2 його частки ОСОБА_3. У подальшому частка у розмірі 100 відсотків статутного капіталу ПП «Фарвуд» була відступлена Компанії «Вессель Файненс Оверсіз ЛТД», Віргінські Острови. З наведено вбачається висновок, що апелянт неодноразово виявляв волю щодо внесення змін в статутний фонд товариства, приймав відповідні рішення, вчиняв дії щодо їх виконання, що дає підстави для висновку про відсутність порушеного права сторони, яка заявила позов.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною повністю нової редакції Статуту Приватного підприємства "Фарвуд", затвердженої рішенням власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року та зареєстрованої державним реєстратором 14.11.2007 року за №2000172, слід зазначити також наступне.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму ВГС України від 25.02.2016 року № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" підставами для прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів є порушення закону, які не можуть бути усунуті.

Згідно п. 13 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" встановлено, що відповідно до вимог статей 88, 143. 154 ЦК, статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону про господарські товариства, статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов: на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства; порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені: відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Ті обставини, які були встановлені апеляційним судом, не свідчать про порушене право позивача, з огляду на особливості правового статусу приватного підприємства, управління яким, у разі утворення його одним власником, здійснюється одноосібно. Саме власник приватного підприємства одноосібно, у відповідності до Статуту підприємства, затвердженого ним самим, приймає усі рішення щодо його діяльності , крім тих, які делегує іншому органу.

В подальшому 25.04.2014 р. було здійснено державну реєстрацію нової редакції статуту ПП «Фарвуд», єдиним власником (100 % частки у статутному капіталі) став ОСОБА_3 у зв'язку відступленням своєї частки другим учасником ОСОБА_2. У подальшому частка у розмірі 100 відсотків статутного капіталу ПП «Фарвуд» була передана Компанії «Вессель Файненс Оверсіз ЛТД», Віргінські Острови. З наведено вбачається висновок, що апелянт неодноразово виявляв волю щодо внесення змін в статутний фонд товариства, приймав відповідні рішення, вчиняв дії щодо їх виконання, що дає підстави для висновку, що на цей момент позивач не вважав свої права порушеними.

Щодо інших вимог позивача доручити йому вчинити певні дії, пов'язані із реєстрацією змін до статуту ПП "Фарвуд" апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК, та не випливають із положень законодавства. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови як такі, що не відповідають можливим способам захисту прав та інтересів.

Вимоги про зобов'язання вчинити дії є похідними від вимог про визнання недійсними рішення та Статуту, проте, навіть у випадку задоволення позовних вимог про визнання недійсними рішення та Статуту не можуть бути задоволені судом, оскільки прямо суперечать положенням закону, зокрема положенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено у його задоволенні, оскільки за змістом ст.256,261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначалось вище позивач не навів та не надав доказів порушення відповідачем цивільного права чи інтересу позивача, в зв'язку з цим відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/760/16 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №902/760/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.