ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 909/996/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України м.Київ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2016 р.

у справі № 909/996/15

за позовом: військового прокурора Івано-Франківського гарнізону м.Івано-Франківськ в інтересах держави в особі

1) Міністерства оборони України м. Київ

2) Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України м. Івано-Франківськ

до відповідачів: 1) Крихівецької сільської ради с. Крихівці, Івано- Франківської області

2) приватного підприємства «Управляюча компанія «Калинова слобода» м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача: Кабінету Міністрів України м. Київ

про визнання протиправним та скасування рішення 38 сесії Крихівецької сільської ради від 24.07.2009 р., рішення 59 сесії Крихівецької сільської ради від 01.08.2014 р. та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених між відповідачами від 24.11.2014 р. площею 2,3709 га і 3,3836 га та від 22.12.2014 р. площею 0,6382 га і 0,5243га

за участю представників сторін від:

за участю представників сторін від:

прокуратури: ОСОБА_2 прокурор відділу згідно посвідчення №034216 від

03.07.2015р.;

позивача 1: ОСОБА_3 за довіреністю №220/992/д від 16.04.2016р., ОСОБА_4 за

довіреністю №220/824/д від 30.12.2015р.

позивача 2: ОСОБА_5 за довіреністю №11/1534 від 30.12.2015р.;

відповідача 1: ОСОБА_6 за довіреністю б/н від 13.11.2015р.;

відповідача 2: ОСОБА_7 за довіреністю б/н від 14.09.2016р.;

третьої особи: ОСОБА_8- за довіреністю №920/9/32-15 від 28.12.2015р.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2016 р. у даній справі (суддя Малєєва О.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що при вирішенні спору суд виходив з того, що відповідно до ст. 29 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні з даним позовом прокурор визначив орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, Міністерство оборони України та Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району Міністерства оборони України.

Оскаржуваним рішенням Крихівецької сільської ради від 24.07.2009 р. було прийнято від Міністерства оборони України земельну ділянку площею 8,5 га військового містечка №55 в комунальну власність територіальної громади с.Крихівці. Тобто, даним рішенням оформлено передачу земельної ділянки державної форми власності в комунальну власність. В даному рішенні не відображенні питання припинення права користування земельною ділянкою позивачів відповідно до ст. 141 ЗК України. На час його прийняття в ст. 84 Земельного кодексу України було передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що належним позивачем у даній справі має бути Кабінет Міністрів України, як орган, уповноважений здійснювати розпорядження даною земельною ділянкою. За вказаних обставин, суд першої інстанції вважає, що права позивачів даним рішенням не порушені і Міністерство оборони України та Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України не є належними позивачами.

Внаслідок відсутності факту порушеного права позивачів, суд не досліджував обставин пропуску строку позовної давності, заява про застосування якого була подана під час судового розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Така скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування, а згідно ст. 4, ч.1 ст. 3 Закону України «Про управління обєктами державної власності» визначено обєктами державної власності, серед яких міністерства та інші органи виконавчої влади. До обєктів управління державної власності, віднесено серед іншого і майно.

Згідно ж ст.10 Закону України «Про оборону України», Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Державний акт на право користування землею серії В № 023544 видано у 1979 р. Івано-Франківській КЕЧ району виконавчим комітетом Івано-Франківської міської Ради депутатів трудящих і з урахуванням ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» та ст. 77 Земельного кодексу України, даний факт підтверджує належність відповідної земельної ділянки до земель оборони та відповідно, до обєкту права державної власності в особі Міністерства оборони України як органом управління майном.

Згідно належного примірника листа за підписом Міністра оборони України вих. № 220/575 від 13.02.2009 р., міністерство відмовилося від земельної ділянки площею 5,66 га, а не площею 8,5 га, як значиться у нотаріально засвідченій копії, наданій голові Крихівецької сільської ради на підставі якого прийнято органом місцевого самоврядування оскаржуване рішення про вилучення земельної ділянки.

За таких обставин, апелянт вважає, що він і інший позивач Івано-Франківська КЕЧ району є належними в розумінні ст.ст. 1, 21 ГПК України позивачами, незаконним на його думку вилученням із постійного користування земельної ділянки, порушено його та землекористувача права і охоронювані законом інтереси.

Іншими учасниками судового процесу в суді апеляційної інстанції письмових доводів чи заперечень щодо апеляційної скарги не подано.

Присутні у судовому засіданні прокурор та представники позивачів підтримали доводи і клопотання, викладені у апеляційній скарзі, а представники відповідачів висловили заперечення щодо задоволення такої.

При цьому, представник Крихівецької сільської ради не зміг пояснити причину відсутності у матеріалах органу місцевого самоврядування оригіналу листа Міністра оборони України № 220/575 від 13.02.2009 р. про відмову від земельної ділянки та наявністю лише нотаріально засвідченої копії, а також не зміг пояснити, ким вона подавалася до сільської ради.

Крім цього, прокурор, щодо причин строку позовної давності у судовому засіданні повідомив, що довідався про фальсифікацію даних та фактичну підробку листа Міністра оборони України № 220/575 від 13.02.2009 р. про погодження припинення права постійного користування на землю не площею 8,5 га а 5.66 га лише після отримання відповіді (Архівна копія) на запит Державного галузевого архіву Міністерства оборони України, яка зареєстрована у військовій прокуратурі за вх.№ 1673 від 16.06.2015 р., а представник Івано-Франківської КЕЧ району зазначила, що складаючи акт приймання-передачі земельної ділянки на виконання вказаного вище листа Міністра оборони України, представник КЕЧ району ОСОБА_9 не знав і не міг знати, що нотаріально засвідчена копія такого листа, яка містилася у матеріалах Крихівецької сільської ради із зазначеною площею 8,5 га є підробленою, тому другий відповідач, як і прокурор довідалися про порушене право з архівної копії такого листа галузевого архіву.

Враховуючи названі вище доводи та заперечення сторін, розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову в частині визнання недійсним рішення 38 сесії Крихівецької сільської ради від 24.07.2009 р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним, згідно з державним актом на право користування землею серії Б №023544, виданим виконавчим комітетом Івано-Франківської районної ради народних депутатів трудящих в 1979 році, за Івано-Франківською КЕЧ району було закріплено в безстрокове і безоплатне користування 53,9 га землі згідно з планом землекористування. Відповідно до плану землекористування до складу цих земель входила земельна ділянка №3 в с.Крихівці площею 8,5 га.

З плану військового містечка №55, виготовленого 28.10.2014 р., вбачається, що дана земельна ділянка розташована в с.Крихівці Івано-Франківської міської ради, вул. 22 Січня (в/ч №55)

Між Міністерством оборони України та ТОВ «Прикарпатська фінансова компанія» 24.09.2004 р. було укладено договір міни нерухомого майна на житло для військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до якого Міністерство оборони України передало у власність ТОВ «Прикарпатська фінансова компанія» військове майно - будівлі і споруди, зокрема ті, що знаходяться в с.Крихівці Івано-Франківської міської ради по вул. 22 Січня,166а.

До Крихівецької сільської ради невстановленою особою було подано нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу ОСОБА_10 копію листа Міністра оборони України №220/575 від 13.02.2009 (вх. №145 від 13.07.2009 р.) в якому вказано, що на виконання умов договору міни від 24.09.2004 р. Міністерство оборони України надає згоду на припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 8,5 га військового містечка №55 (с.Крихівці Івано-Франківської області).

На підставі такого листа Крихівецькою сільською радою було прийнято рішення від 24.07.2009 р., яким вирішено прийняти від Міністерства оборони України земельну ділянку площею 8,5 га військового містечка №55 в комунальну власність територіальної громади с.Крихівці.

Передача даної земельної ділянки до земель запасу с. Крихівці відбулась відповідно до акту від 20.08.2009 р., підписаного окрім представників сільської ради, виконуючим обовязки начальника Івано-Франківської КЕЧ району ОСОБА_9

Надалі Крихівецькою сільською радою були вчинені дії щодо розпорядження даною земельною ділянкою.

Зокрема, в зв'язку з набуттям ПП «Люкс-Буд» права власності на об'єкти нерухомого майна військового містечка №55 (договір про поділ нерухомого майна від 10.11.2011 р., витяг про державну реєстрацію прав №32015788 від 11.11.2011 р.) даній особі було надано в оренду відповідні земельні ділянки.

Рішенням Крихівецької сільської ради від 01.02.2012 р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «Люкс-буд», цільове призначення якої - будівництво групи житлових будинків з приміщеннями громадського призначення та громадського харчування, по вул. 22 Січня, 166А, площею 5,7549 га, в тому числі: земельна ділянка №1 площею 2,3713 га та земельна ділянка №2 площею 3,3836 га, а також надано дозвіл на укладення відповідних договорів оренди землі.

На підставі даного рішення між Крихівецькою сільською радою та ПП «Люкс-Буд» було укладено договори оренди від 02.02.2012 р. щодо земельних ділянок площею 2,3713га та площею 3,3836 га (зареєстровані 09.02.2012 р. за №00338 та №00337 відповідно) .

Також, між цими ж сторонами було укладено договір оренди землі від 30.08.2013 р. на користування земельною ділянкою для створення озеленених рекреаційних територій загального користування площею 0,5243 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №10558740 від 09.10.2013 р.), договір оренди землі від 30.08.2013 р. на користування земельною ділянкою для створення озеленених рекреаційних територій загального користування площею 0,6382 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №10561928 від 09.10.2013 р.).

У зв'язку із закінченням будівництва «Групи багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення та громадського харчування на вул. 22 Січня, 166а (поштова адреса вул. Двірська в с.Крихівці)», що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №ІФ 57 від 19.12.2013 р., ПП «Люкс-буд» звернулось до Крихівецької сільської ради з заявою №79 від 23.05.2013 р. про припинення дії вищевказаних договорів оренди землі.

Передача житлового комплексу (його частини) з балансу ПП «Люкс-Буд» на баланс ПП «Управляюча компанія «Калинова слобода» здійснено за актом приймання-передачі від 05.05.2014 р.

Згідно повідомлення державного реєстратора від 11.09.2015 р., в цей день внесено запис №19006519 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи приватного підприємства «Люкс-буд».

В зв'язку із зазначеним, ПП «Управляюча компанія «Калинова слобода» звернулося до Крихівецької сільської ради з листом (вх. №146 від 27.05.2014 р.) про укладення договорів оренди земельної ділянки.

Рішенням 58 сесії 6 демократичного скликання Крихівецької сільської ради від 24.06.2014 р. розірвано з ПП «Люкс-Буд» договори оренди реєстраційний № 00338 від 09.02.2012 р., реєстраційний № 00337 від 09.02.2012 р., індексний № 10561655 від 10.07.2013 р., індексний № 10557848 від 10.07.2013 р. з дня реєстрації договорів оренди відповідних земельних ділянок з ПП «Управляюча компанія «Калинова слобода».

Рішенням 58 сесії 6 демократичного скликання Крихівецької сільської ради від 24.06.2014 р. надано дозвіл ПП «Управляюча компанія «Калинова слобода» на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, а саме для обслуговування групи багатоповерхових житлових будинків з приміщеннями громадського призначення та громадського харчування по вул. Двірська, площею 2,3713 га; для обслуговування групи багатоповерхових житлових будинків з приміщеннями громадського призначення та громадського харчування по вул. Двірська, площею 3,3836 га; для обслуговування озеленених рекреаційних територій загального користування по вул. Двірська, площею 0,5243 га; для обслуговування озеленених рекреаційних територій загального користування по вул. Двірська, площею 0,6382 га.

Наступним рішенням 59 сесії Крихівецької сільської ради 6 демократичного скликання від 01.08.2014 р. внесено зміни в рішення 58 сесії 6 демократичного скликання Крихівецької сільської ради від 24.06.2014 р. та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 6,9174 га для обслуговування групи багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення та громадського харчування на вул. Двірська, з них 5,7549 га - прибудинкова територія, 1,1625 га - озеленені рекреаційні території загального користування.

Як вбачається з витягів з рішення Крихівецької сільської ради від 28.10.2014 р., ПП «Управляюча компанія «Калинова слобода» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для обслуговування групи багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського харчування на території с. Крихівці, вул.Двірська, площею 2,3709 га та площею 3,2836 га, надано дозвіл на укладення договорів оренди землі терміном на 5 років. Відповідно, між сторонами були укладені договори оренди землі від 24.11.2014 р. площею 2,3709 та площею 3,3836 га. Вказане речове право зареєстроване, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №31103508 від 17.12.2014 р. та №31100114 від 16.12.2014 р. відповідно.

На підставі рішення Крихівецької сільської ради від 05.12.2014 р. було укладено договори оренди від 02.02.2012 р. щодо земельних ділянок площею 2,3713 га та площею 3,3836 га (зареєстровані 09.02.2012 за №00338 та №00337 відповідно).

Також, між Крихівецькою сільською радою та ПП «Люкс-Буд» укладено договори оренди від 22.12.2014 р. на користування земельними ділянками для створення озеленених рекреаційних територій загального користування площею 0,6382 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №32282151 від 16.01.2015 р.) та площею 0,5243 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №32285282 від 16.01.2015 р.).

Окрім цього, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції була чинною постанова Львівського апеляційного господарського суду у справі №7/61-9/80 від 25.01.2015 р. за позовом Міністерства оборони України до ТОВ «Станіславська торгова компанія», за участю третіх осіб: Міністерства економіки України; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району; Кабінету Міністрів України; Управління культури, національностей та релігій ІваноФранківської обласної державної адміністрації; ТОВ «Карпатська нафтова компанія», ТОВ «Станіславбудкомплект», ПП «Люкс Буд», ВАТ «Державний ощадний банк України», за участю військового прокурора Західного регіону України, про визнання недійсним договору міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців і членів їх сімей від 24.09.2004 р., якою було скасовано рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2015 р. і прийнято нове, яким позов задоволено частково, визнано недійсним договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців і членів їх сімей від 24.09.2004 р., укладений між Міністерством оборони України та ТОВ «Станіславська торгова компанія», а в позові про зобовязання ТОВ «Станіславська торгова компанія» повернути Міністерству оборони України все отримане по договору міни від 24.09.2004 відмовлено.

Вказане рішення апеляційної інстанції враховано судом першої інстанції під час прийняття оспорюваного рішення як приюдиційний факт в розумінні ст. 35 ГПК України.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №50-1638вих16 від 10.05.2016 р. (т.1, а.с.235) прокурор просить суд визнати недійсними вказані у первісному позові оскаржувані два рішення органу місцевого самоврядування та зазначив ідентифікуючі ознаки оскаржуваних договорів оренди земельної ділянки, які укладені між відповідачами, а саме, просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 24.11.2014 площею 2,3709 га, від 24.11.2014 площею 3,3836 га, від 22.12.2014 площею 0,6382 га та від 22.12.2014 площею та 0,5243га., а виходячи виключно із змісту резолютивної частини рішення суду першої інстанції (оскільки у мотивувальній частині щодо прийняття такої заяви нічого не зазначено), її прийнято до розгляду і предметом спору уже замість одного договору оренди враховуючи первинні позовні вимоги, їх стало чотири.

Крім цього, відповідачем-1 до дати прийняття рішення у справі було подано клопотання про застосування строків позовної давності з урахуванням ч.3 ст. 267 ЦК України (т.1, а.с.224)

Під час розгляду справи у апеляційній інстанції, ухвалою суду від 13.10.2016 р. витребувано від галузевого Державного архіву Міністерства оборони України оригінал архівної копії листа Міністра оборони України за вих. № 220/575 від 13.02.2009 р., який надісланий був суду і оглянути у судовому засіданні. Таким оглядом встановлено, що у ньому значиться площа земельної ділянки від якої відмовляється Міністерство оборони України 5,66 га, а не 8.5 га, як значиться у нотаріально засвідченій копії, яка міститься у матеріалах Крихівецької сільської ради. Крім цього, у архівному примірнику листа значиться додаток на 1-му арк. із схематичним зображенням площі 5.66 га, проте у нотаріальній копії такого листа, взагалі не значиться додаток.

Приймаючи дану постанову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції не вірно зроблено висновок, що належним позивачем у даній справі має бути Кабінет Міністрів України, як орган, уповноважений здійснювати розпорядження даною земельною ділянкою, а не Міністерство оборони України та Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району, з огляду на таке.

Так, у відповідності до змісту ст. ст. 141, 142 Земельного кодексу України вбачається, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» (в редакції яка діяла на дату вилучення земельної ділянки) встановлено, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до п. п. 15, 16, 19, 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. № 483, надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України здійснюється в порядку, передбаченому статтею 19 Земельного кодексу України. Відведення земельних ділянок для потреб Збройних Сил України проводиться на підставі рішень Рад, які в межах своєї компетенції надають в користування землі. Земельні ділянки для потреб Збройних Сил України надаються в постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. В рішенні про надання земель вказуються умови користування землею. Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються відповідними радами. За відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, а також командирів військових частин - землекористувачів. Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, командуючими військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження Міністру оборони України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним Кодексом України.

Аналогічної практики притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 12.10.2016 р. у справі № 924/1025/14/3-527гс16.

Окрім цього, у вказаному вище державному акті на право користування землею від 1979 р. значиться саме як землекористувач Івано-Франківська КЕЧ району, що безпосередньо вказує на те, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування безпосередньо стосуються прав та охоронюваних законом інтересів позивача-2.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Застосовуючи вимоги ст.ст.34, 36, 43 ГПК України щодо належності та допустимості письмових доказів і їх оцінки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про внесення неправдивих відомостей до листа Міністра оборони України за вих. № 220/575 від 13.02.2009 р., з якого нотаріусом зроблена і засвідчена копія, і про відповідність фактичним даним і обставинам справи (іншим доказам у справі) щодо площі земельної ділянки, яка зазначена у архівному оригіналі такого листа.

Таким чином, зважаючи на те, що оскільки підставою вилучення спірної земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення Крихівецької сільської ради від 24.07.2009 р., яким вирішено прийняти від Міністерства оборони України земельну ділянку площею 8,5 га військового містечка №55 в комунальну власність територіальної громади с.Крихівці, стала нотаріально засвідчена із неправдивими відомостями копія листа Міністра оборони України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не відповідає фактичним обставинам справи, відповідно чинному законодавству, безпосередньо стосується прав та охоронюваних законом інтересів обох позивачів, тому позов щодо його визнання недійсним є обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що фактично вимоги прокурора щодо визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування не відповідають п.4) ст. 84 ГПК України, проте відповідають способу захисту, зазначеному вище ч.1 ст. 21 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що такі вимоги є тотожними.

Що стосується строку позовної давності, то судом апеляційної інстанції враховується наступне.

Згідно ч.4,5 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України, позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду. (Вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями).

Таким чином, застосовуючи зазначені вище норми чинного законодавства та практику Вищого господарського суду України, а також враховуючи те, що фактично як прокурор, так і позивачі, могли довідатися про наявність недостовірної інформації щодо площі земельної ділянки лише внаслідок порівняння архівної копії (другого примірника) вказаного вище листа Міністра оборони України, такий примірник в адресу прокурора було надіслано згідно припровідного листа від 16.06.2015 р., тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність факту пропуску строку позовної давності, оскільки такий почав свій перебіг для прокурора та позивачів у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, з дня отримання вказаної вище письмової інформації.

Щодо позовної вимоги про визнання недійним іншого рішення рішенням 59 сесії Крихівецької сільської ради 6 демократичного скликання від 01.08.2014 р., то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки ним внесено зміни в рішення 58 сесії 6 демократичного скликання Крихівецької сільської ради від 24.06.2014 р., яке прокурором не оскаржується.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки такі договори, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 10.05.2016 р., прийняті на виконання інших рішень органу місцевого самоврядування, які прокурором у даному спорі не оскаржуються. Такої правової позиції притримується і Вищий господарський суд України, викладеної у п.п. 2.3, 2.4 постанови пленуму №6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги лише в частині вимог про визнання недійсним рішення Крихівецької сільської ради від 24.07.2009 р.

При зміні чи скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Відповідно до ч. 2 ст.49 ГПК України, в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, які допустили порушення закону при прийнятті оскаржуваного рішення, а також те, що у відповідності до п.11) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що існувала на дату подання позову, прокурор був звільнений від сплати судового збору, обовязок по сплаті такого збору за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 218 грн. належить стягнути з обох відповідачів у рівних частинах за однією немайновою вимогою та стягнути з обох позивачів у рівних частинах за пять вимог немайнового характеру за якими обґрунтовано відмовлено у позові у сумі 6090 грн.

За розгляд справи у апеляційній інстанції, враховуючи те, що апелянтом було сплачено лише суму 4 547,4 грн. судового збору, необхідно достягнути в користь державного бюджету суму 3 491,4 грн., а також стягнути з обох відповідачів у рівних частинах на користь апелянта Міністерства оборони України за однією майновою вимогою у сумі 1 339,8 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2016 р. у справі № 909/996/15 скасувати в частині відмови у позові щодо визнання недійсним рішення Крихівецької сільської ради 38 сесії 5-го демократичного скликання від 24.07.2009 р. і прийняти у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Визнати недійсним рішення Крихівецької сільської ради 38 сесії 5-го демократичного скликання від 24.07.2009 р.

4. В решта частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

5. Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект,6) в дохід державного бюджету 3 045 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 491,4 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

6. Стягнути Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (, 76018, м. Івано-Франківськ, вул.Національної Гвардії, 14) в дохід державного бюджету 3 045 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

7. Стягнути Крихівецької сільської ради (, 76493, с.Крихівці, вул. Криховецька, 79 Івано-Франківської області) в дохід державного бюджету суму 609 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь Міністерства оборони України (, 03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект,6) суму 669,9 грн. витрат по оплаті судового збору за розгляд справи у апеляційній інстанції.

8. Стягнути з приватного підприємства «Управляюча компанія «Калинова слобода» , 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 15/97) в дохід державного бюджету суму 609 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь Міністерства оборони України (, 03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект,6) суму 669,9 грн. витрат по оплаті судового збору за розгляд справи у апеляційній інстанції.

Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання даної постанови.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

ОСОБА_15 Матущак

Судді О.П.Дубник

ОСОБА_1