РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/20166/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/20166/16

за позовом Державної іпотечної установи;

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»;

про визнання недійсним договору.

та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»;

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком»;

про визнання недійсним договору.

Представники сторін:

від позивача: Євченко В.Є., довіреність № 6346/15/1 від 19.12.2016р.,

від відповідача-1: Кулак І.О., довіреність б/н від 24.11.2015р.;

від відповідача-2: Григорчук Н.М., довіреність б/н від 08.09.2016р.;

від третьої особи: Мостепанюк В.І., довіреність б/н від 14.12.2016р.

обставини справи:

Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (далі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку, укладеного 11.02.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар», як новим кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком», як первісним кредитором, обґрунтовуючи тим, що за умовами такого договору відповідач-1 набув прав власника (володільця) на поточний рахунок, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей України», Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженого Постановою НБУ від 12.11.2003р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду на 24.11.2016р. та залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

21.11.2016р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву; від відповідача-2 також надійшов відзив на позовну заяву від 21.11.2016р. та супровідний лист від 21.11.2016р. з додатковими документами на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2016р.

24.11.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2016р., надійшли письмові пояснення №5838/15 від 24.11.2016р. та клопотання №5839/16 від 24.11.2016р. про зупинення провадження у справі №910/20166/16 до набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/6052/16.

Крім того, 24.11.2016р. через відділ діловодства суду від представника третьої особи - ПАТ «Дельта Банк», надійшло клопотання №б/н від 23.11.2016р. про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору до товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» та товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку, укладеного між ТОВ «Яблуневий дар», як новим кредитором, та ТОВ «Інвестком», як первісним кредитором, від 11.02.2015р.

Також, 24.11.2016р. через відділ діловодства від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні 24.11.2016р. суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2016р. прийнято позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., до провадження разом із первісним позовом у справі № 910/20166/16, та відкладено ухвалою суду від 24.11.2016р. розгляд справи на 12.12.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-1, неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

07.12.2016р. через відділ діловодства від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву ПАТ «Дельта Банк».

12.12.2016р. через відділ діловодства від позивача надійшли заперечення на позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» та клопотання про витребування доказів, а також від представника відповідача-2 - супровідний лист про доручення доказів до матеріалів справи та від відповідача-1 - відзив на позовну заяву ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016р. суд, на підставі ч. 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк розгляду справи по суті та відклав розгляд справи на 12.01.2017р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів по справі.

10.01.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 отримано документи на вимогу ухвали суду.

12.01.2017р. через відділ діловодства суду від представника ПАТ «Дельта банк» отримано заперечення на відзиви відповідачів, від відповідача-1 - документи на вимогу ухвали суду.

Присутній у судовому засіданні 12.01.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи також підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення як первісної позовної заяви, так і проти позовної заяви третьої особи, зазначивши про безпідставність заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2013р. між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (за договором - банк, далі - третя особа) та Державною іпотечною установою (за договором - клієнт, далі - позивач) було укладено договір банківського рахунку №26/995-070, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно із тарифами банку на банківські послуги, як доведені клієнту в момент підписання цього договору.

Згідно із п. 1.2. договору банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

14.09.2014р. між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (заставодавець, третя особа) та Державною іпотечною установою (заставодержатель, позивач) було укладено договір застави майнових прав №Д-1.1/2014, відповідно до умов якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами, зокрема серед інших, № НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013р., інформація щодо якого та структура його забезпечення наведена у додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

Згідно із п. 1.2. договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає ,46 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору застави майнових прав, майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013р. та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять заставодержателю, виконувати його розпорядження щодо перерахування відповідних сум з рахунку та проводити інші операції у межах законодавства України, а також сплатити відсотки за користування ними у розмірі 15,3% річних.

За рахунок майнових прав задовольняються усі вимоги заставодержателя, які можуть виникнути внаслідок невиконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку (п. 1.4. договору застави майнових прав).

Пунктом 4.1. договору застави майнових прав визначено, що одночасно з цим договором укладається договір відступлення права вимоги.

Як зазначає позивач, 18.02.2015р. відповідач-1 у справі направив Банку заяву б/н від 18.02.2015р. про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, зокрема, про припинення внаслідок зарахування зобов'язань відповідача-1 перед Банком за Кредитним договором у розмірі 6 300 000,00 євро та припинення зобов'язань щодо сплати Банком на користь відповідача-2 заборгованості за Договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р., укладеного між Банком та ТОВ «Яблуневий дар» (відповідач-1) на суму 7 122 150,00 доларів США (що за крос курсом станом на 12 лютого 2015 року складає 6 300 000, 00 євро).

Так, 11.02.2015 між ТОВ «Яблуневий Дар» (за договором - новий кредитор, відповідач-1) та ТОВ «Інвестком» (за договором - первісний кредитор, відповідач-2) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку (далі - спірний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) відступає ТОВ «Яблуневий Дар» (новому кредитору) право вимагати від боржника (ПАТ «Дельта Банк») виплати залишку на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 у розмірі 7122150,00 доларів США.

У відповідності до п. 2.2. договору відступлення прав вимоги, відступлення ТОВ «Інвестком» прав вимоги та їх прийняття ТОВ «Яблуневий Дар» набирає чинності з дати укладення цього договору.

За твердженням позивача, внаслідок укладення спірного договору та проведеного на підставі нього зарахування зустрічних вимог, зменшилось забезпечення за Договором застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., що порушує права та інтереси позивача як заставодержателя.

Отже, заявляючи даний позов, позивач вважає, що укладення спірного договору, на підставі якого відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог про припинення зобов'язання щодо сплати Банком на користь відповідача-2 заборгованості за Договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р., має наслідком зменшення забезпечення за Договором застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., що порушує права та інтереси позивача, а тому просить суд визнати спірний договір недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідачі заперечили проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи недоведеністю порушення прав позивача.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 етапі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Згідно висновку, викладеному Вищим господарським судом України у п. 18 Інформаційного листа № 01-08/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що укладення спірного договору про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку свідчить про передання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» своїх прав Товариству з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» вимагати виплати частини грошових коштів, які наявні на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р. у розмірі 7122150,00 доларів США, та прийняття цих прав ТОВ «Яблуневий Дар», а не зміну володільця рахунку, тобто особи, яка може подати на виконання відповідні розрахункові документи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів та не надав суду належних доказів, які підтверджують, що внаслідок вчинення спірного правочину були порушені його права та інтереси.

Договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014р. не містить застережень про те, що всі права за договорами, в тому числі, за договором кредитної лінії №НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, переходять до Державної іпотечної установи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення цивільного законодавства та умови договору про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015, на підставі спірного договору відповідач-1 отримав право вимагати від ПАТ «Дельта Банк» виплати залишку на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р. у розмірі 7122150,00 доларів США.

Суд зазначає, що укладення 11.02.2015р. між ТОВ «Яблуневий Дар» та ТОВ «Інвестком» договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р. не змінило правового статусу ТОВ «Інвестком» як особи (клієнта за договором), що має виключне право розпоряджатися грошовими коштами.

Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016р. у справі № 910/6052/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про визнання недійсними Договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. та Договору застави майнових прав № Д-1.1./2014 від 04.09.2014р. задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк».

Отже, судом визнані недійсними договори, на які посилається позивач, як на підставу виникнення права, яке було порушене відповідачами, у зв'язку з укладенням оспорюваного правочину.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач не довів яким чином спірний правочин порушує права та інтереси позивача, як і не довів наявності підстав, в силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним.

Всі інші доводи та підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом відхиляються, як такі, що не спростовують наведеного вище судом висновку.

Також, суд вважає позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовані тим, що укладення відповідачами оспорюваного Договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 року призвело до порушення саме прав AT «Дельта Банк» як кредитора ТОВ «Яблуневий дар» за Кредитним договором №НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013р., що спричинило припинення зобов'язання за ним та зменшення ліквідаційної маси Банку внаслідок вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача-1 від 18.02.2015 року за вих. №148.

Укладення між ТОВ «Яблуневий дар» та ТОВ «Інвестком» Договору відступлення прав вимоги за Договором банківського рахунку від 11.02.2015 року не призвело до виникнення грошового зобов'язання AT «Дельта Банк» перед відповідачем-1, адже статус власника (клієнта, володільця) рахунку зберігається за відповідачем-2 - ТОВ «Інвестком».

Разом з цим, відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2013 року №492 (надалі - Інструкція) (у редакції від 06.11.2014 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, він не передбачає можливості зміни власника рахунку (заміна сторони у зобов'язанні), що виключає наявність у відповідача-1 будь-яких прав кредитора перед AT «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку, укладеного між Банком та ТОВ «Інвестком».

З огляду на що, оскільки єдиним володільцем (клієнтом) рахунку є відповідач-2, на думку AT «Дельта Банк», свідчить про порушення умовами Договору відступлення прав вимоги за Договором банківського рахунку від 11.02.2015 року вимог ст. ст. 203, 512, 514 ЦК України, пункту 1.8 Інструкції та є підставою для визнання його недійсним на підставі частини першої статті 215 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведені положення цивільного законодавства та умови договору про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015р., на підставі спірного договору ТОВ «Яблуневий Дар» отримав право вимагати від ПАТ «Дельта Банк» виплати залишку на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009р.

11.02.2015р. ТОВ «Яблуневий Дар» та ТОВ «Інвестком» підписано спільне повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, яке було направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення у цінний лист від 16.02.2015р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Враховуючи викладене, відповідачі скористались правом вільного укладення договору, виборі контрагента та визначенні умов спірного договору, та при укладенні договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015 року сторони керувалися положеннями статей 512,513,514 Цивільного кодексу України, і спірний правочин відповідає вимогам зазначених статей.

Тобто, спірний правочин укладений відповідачами з дотриманням вимог чинного законодавства.

Всі інші доводи та підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом відхиляються, як такі, що не спростовують наведеного вище судом висновку.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє посилання банку на недійсність спірного договору, як такі, що не доведені належними засобами доказування в порядку статей 33, 34 ГПК України, а тому такий договір є дійсним та таким, що створює цивільні права та обов'язки позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, пов'язані з розглядом первісної позовної заяви - покладаються на позивача, а пов'язані з розглядом позовної заяви третьої особи з самостійними позовними вимогами - покладаються на ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовити повністю.

2. У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.01.2017р.

Суддя А.І. Привалов