РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Справа № 918/400/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 13.01.2017р.,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №2805 від 17.10.2016р.

від органу ДВС: представник не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 28.11.16р. у справі № 918/400/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого Підрозділу "Рівненська АЕС"

до відповідача ОСОБА_3 міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 938 234,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (надалі Позивач) звернулось з позовом до ОСОБА_3 міського комунального підприємства (надалі-Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 938 234 грн. 28 коп., з яких 833 642 грн. 21 коп. - заборгованість за грудень 2015 року, лютий 2016 року, 68 105 грн. 31 коп. - пеня, 4 839 грн. 22 коп. - 3% річних, 31 647 грн. 54 коп. - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 міського комунального підприємства на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 833 642 грн. 21 коп. заборгованості за грудень 2015 року, лютий 2016 року; 47 673 грн. 72 коп. пені, 4 839 грн. 22 коп. 3% річних; 31 580 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 14 072 грн. 48 коп. витрат по оплаті судового збору.

18 липня 2016 року на виконання цього рішення видано відповідний наказ.

29.08.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про арешт коштів божника, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, що знаходяться в Рівненській філії ПАТ КБ "ПриватБанк", філії Рівненського обласного УАТ "Ощадбанк" та АТ "Укргазбанк".

Не погоджуючись з діями державного виконавця, вчиненими в ході примусового виконання наказу №918/400/16 від 18.07.2016 року, Відповідач 14.09.2016 року подав відповідну скаргу до господарського суду Рівненської області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28.11.2016 року (а.с. 94-100) скаргу боржника на дії органу ДВС та постанову про арешту коштів Комунального підприємства від 29.08.2016 року задоволено частково. Визнано дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/400/16, по зведеному виконавчому провадженню №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "ПриватБанк" №3090, в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, рахунку відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк" №2861 та рахунку відкритого в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне №1567 незаконними.

Визнано недійсною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині судового наказу №918/400/16 від 30.06.2016р. про стягнення 931 807,66 грн. (ВП №51852876) в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб. Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про арешт коштів боржника від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №2861 в ПАТ КБ "ПриватБанк" та рахунок №1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне в частині суми 931 807,66 грн. по судовому наказу №918/400/16 від 30.06.2016р.. (ВП №51852876). В частині визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/400/16, по зведеному виконавчому провадженню №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "ПриватБанк" №2459,, також в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про арешт коштів боржника від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк", - відмовлено.

Вищевказана ухвала мотивована тим, що з рахунку №3090, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк", виплачується заробітна плата працівникам, сплата єдиного соціального внеску та податок з доходів фізичних осіб, а держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю, відтак накладати арешт на даний рахунок заборонено. Крім того, суд вказав, що рахунок №2861 є спеціальним рахунком для зарахування та виплати страхових коштів, а рахунок №1567 відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання , який використовується для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, а тому накладення арешту на дані рахунки є неправомірним.

Щодо рахунку №2459, суд першої інстанції встановив, що вказаний рахунок використовується Центром зайнятості для зарахування коштів на фінансування громадських робіт, а строк дії договору№00001 від 29.04.2016 року, по якому відкритий даний рахунок, закінчився 30 червня 2016 року. Так як постанова про арешт коштів боржника винесена 29 серпня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відносно даного рахунку відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (а.с.105-110), в якій просить поновити строки на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу господарського суду Рівненської області скасувати в частині визнання недійсною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016 р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №3090 в ПАТ КБ «Приватбанк» в частині судового наказу №918/400/16 від 30.06.2016р. про стягнення 931807,66 грн. (ВП № 51852876) в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_3 міського комунального підприємства в цій частині відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що вказана ухвала винесена при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та при невірному правозастосуванні. Посилається на те, що суд дійшов неправомірного висновку , що дії постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо винесення постанови про арешт коштів Відповідача від 29.08.2016р. саме на рахунок № 3090 суперечать нормам Закону України "Про виконавче провадження ", так як дані рахунки не є захищеними відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, отже скарга Відповідача не підлягає задоволенню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2016 року (а.с. 104) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено на 10 січня 2017 року на 12 годин 00 хвилин колегією суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.. суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.).

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду через канцелярію суду надійшов відзив Відповідача ОСОБА_3 комунального підприємства на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує вимоги апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін (а.с. 134-138).

В судовому засіданні від 10.01.17р. представник позивача апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, надала пояснення в обгрунтування своєї правової позиції та подала клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів.

Водночас представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 клопотання позивача про продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 25.01.2017р. на 11 год. 20 хв. (а.с.144-145).

В судовому засіданні від 25.01.17р. представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили з підстав, викладених у відзиві, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 10.01.2017 р. подано виписки по рахунку №1567 та копії Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, про схвалення інвестиційних прогарам ОСОБА_3 міського комунального підприємства на 2014 та 2015 роки.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників по справі, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться зведене виконавче провадження №44201994, до якого входить, зокрема наказ господарського суду Рівненської області № 918/400/16 від 18.07.2016 року (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №51852876 від 05.08.2016 року).

У межах зведеного виконавчого провадження відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про арешт коштів боржника від 29.08.2016 року, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, що знаходяться в Рівненській філії ПАТ КБ "ПриватБанк", філії Рівненського обласного УАТ "Ощадбанк" та АТ "Укргазбанк".

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.ч. 1- 4 ст. 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В силу ч. 3 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно п.п. 10.1., 10.3., 10.4., 10.9., 10.11. Постанови Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на підставі постанови державного виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком державного виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 10.6 цієї глави. Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів. Кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

Колегія суддів, розглядаючи скаргу в частині боржника від 29.08.2016 року, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк", вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 24.06.2014 року між боржником (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір № 81-1 банківського рахунку №3090, за п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору.

Зазначений рахунок використовується боржником, у тому числі для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб, що стверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку № 3090, долученими скаржником до матеріалів справи.

В ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одночасно з цим, згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати №95 від 01.07.1949, ратифікованої Україною 04.08.1961, дана конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Крім того, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року у справі №918/45/16, від 21.12.2016 року у справі № 918/161/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним, у зв'язку з чим скарга в цій частині підлягає задоволенню. А відтак і підлягає задоволенню скарга в частині визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/400/16, по зведеному виконавчому провадженні №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "Приват Банк" №3090, в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати.

Переглядаючи ухвалу суду в частині визнання недійсної та скасування постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016 року, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках №2861 та № 2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.06.2014 року між боржником (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір № 81-1 банківського рахунку, за п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору. В подальшому, заявником у ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито, зокрема рахунок №2861.

Балансовий рахунок 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання" є спеціальними рахунком для зарахування та виплати страхових коштів.

Зазначене також стверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку № 2861 за період з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року, долученими скаржником до матеріалів справи.

За приписами ч. 1 ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено, зокрема на такі виплати: допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; допомогу по догляду за дитиною; допомогу на лікування; допомогу на поховання.

У силу вимог ч. 2 ст. 21 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Тобто на рахунок №2861 зараховуються страхові кошти, які використовуються боржником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та які не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що накладення арешту на рахунок №2861 є неправомірним.

Вивчивши обставини накладення арешту на рахунок №2459, колегія суддів встановила наступне.

29 квітня 2016 року між ОСОБА_3 міським центром зайнятості та ОСОБА_3 міським комунальним підприємством було укладено договір №00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації (а.с. 71-72), предметом якого є здійснення організації громадських робіт та фінансування їх організації відповідно до ст. 31 Закону України "Про зайнятість населення", Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого Постановою КМ України від 20.03.2013 року № 175, та цього договору (п. 1.1. договору).

Підпунктом 2.1.14. п. 2.1. договору сторони передбачили, що роботодавець зобов'язався відкрити у банку окремий рахунок для зарахування коштів на фінансування громадських робіт, яким є рахунок №2459. Даний рахунок використовується Центром зайнятості для зарахування коштів на фінансування громадських робіт.

Відповідно до п. 5.1. зазначеного договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє в межах відповідного бюджетного періоду по 30 червня 2016 року. Договір не містить пунктів, які б свідчили про автоматичне продовження строку дії договору №00001 від 29.04.2016 року.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що строк дії договору №00001 від 29.04.2016 року закінчився 30 червня 2016 року, а постанова про арешт коштів боржника винесена 29 серпня 2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для визнання недійсною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на вказаний рахунок відсутні. Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення скарги в частині визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/400/16, по зведеному виконавчому провадженні №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "Приват Банк" №2459.

Колегія суддів, розглянувши скаргу боржника в частині вимог про визнання недійсної та скасування постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016 року, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №1567, в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження", забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст.ст. 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Так, з матеріалів справи встановлено, що 02.12.2013 року між боржником та ПАТ "Ощадбанк" в особі філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" укладено договір банківського рахунку № 286, за п. 1.1. якого відповідно до законодавства України, у т.ч. Постанови, нормативно-правових актів НБ України, банк відкриває клієнту поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 1567 (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) в гривні України та надає послуги з розрахункового обслуговування за цими рахунком з урахуванням особливостей його функціонування, встановленого Постановою КМ України від 09.10.2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

За п.п. 1.2. вказаних договорів рахунки використовуються для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови. Використання коштів з рахунків у будь-яких інших цілях забороняється.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов'язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій. Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

Як вбачається із Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок та їх використання встановлюється Постановою КМ України від 09.10.2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

У свою чергу, дія цієї Постанови поширюється на суб'єктів господарювання, які в установленому законодавством порядку отримали відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, на право провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (ліцензіати).

Згідно з Постановою КМ України від 09.10.2013 року № 750 власниками коштів на спеціальному рахунку є ліцензіати. Ліцензіати зобов'язані використовувати кошти із спеціального рахунка виключно для виконання інвестиційних програм згідно з графіком на планований та прогнозний періоди. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється (п. 7 Постанови).

Тому накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на інші цілі, ніж це передбачено, суперечить вимогам ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 19-1, 26-1 Закону України "Про теплопостачання", ст. 18-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Постанові КМ України від 09.10.2013 року № 750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що накладення арешту на рахунок №1567 є неправомірним.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції надав правильну правову оцінку спеціальним нормам у даних правовідносинах.

Колегія судді констатує, що державний виконавець з метою недопущення у своїй діяльності прав та законних інтересів боржника не був позбавлений можливості отримати від банків, у яких накладеного арешт на кошти боржника, інформацію щодо цільового використання таких коштів та можливості звернення стягнення на них.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Разом з тим, апелянт не надав суду доказів, які б свідчили про правомірність дій державного виконавця при накладенні арешту на вищевказані рахунки, а господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників боржника, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, як і коштів, які знаходяться на рахунках із спеціальним режимом використання.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу господарського суду такою, що відповідає чинному законодавству, так як відсутні підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування відповідної ухвали.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" від 09.12.16р. на ухвалу господарського суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року у справі №918/400/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/400/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.