ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Справа № 910/10057/16

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Кондратової І.Д.,
Могил С.К,,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.11.2016
у справі№ 910/10057/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
про за участю від позивача: від відповідача:визнання відсутності прав, визнання недійсним та скасування рішення, Банах О.Л., Карасова Н.В., Літвінов О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 у справі № 910/10057/16 (суддя Лиськов М. О.) в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем дія мораторію, яка встановлена пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71 -VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", не розповсюджувалась. Разом з тим, місцевий господарський суд зазначив, що в акті № 6 від 24.09.1015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296 перевірка здійснювалась до 26.08.2015, тобто в межах, визначених договором.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16 (у складі колегії суддів Рудченко М. А. - головуючого, Дідиченко М. А., Пономаренка Є.Ю.) рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 у справі № 910/10057/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16, Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16, і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: визнати відсутність права у Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву на проведення поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон" Старт" від 23.07.2010 № 1296 та складання акта № 6 від 24.09.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон"Старт" від 23.07.2010 № 1296; визнати недійним та скасувати рішення Регіонального відділення ФДМ України по м. Києву, викладене в протоколі від 28.12.2015 комісії з питань оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації; визнати відсутність права у Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву на здійснення контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон" Старт" від 23.07.2010 № 1296.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суди встановили, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (відповідач, продавець) та ТОВ "Голден Хаус" (позивач, покупець) 23.07.2010 уклали договір № 1296 купівлі-продажу спортивного комплексу "Старт" (договір купівлі-продажу), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26-28/4, що належав до державної власності, шляхом продажу за некомерційним конкурсом.

Відповідно до умов вказаного договору покупець серед іншого взяло на себе зобов'язання здійснити реконструкцію об'єкта приватизації, зберігати профіль об'єкта приватизації, створити умови для забезпечення діяльності наявних спортивних полів, майданчиків та споруд, забезпечити можливість відвідування спортивних споруд громадянами тощо.

Відповідно до п. 1.3. договору купівлі-продажу право власності на об'єкт приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної ціни придбаного об'єкта приватизації. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", у редакції, що була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з п. 2.1., 2.2. договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний внести податок на додану вартість в сумі 1666666,67 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 3 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Покупець зобов'язаний внести 8333333,33 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Суди встановили, що на виконання зазначених умов договору купівлі-продажу та норм Закону України "Про приватизацію державного майна" позивач перерахував на користь відповідача останній платіж за договором в сумі 7337573,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 88 від 21.08.2010. Платіж проведено банком 25.08.2010.

Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в трьохденний термін після сплати повної ціни об'єкта приватизації.

Позивач у позовній заяві зазначає, за актом від 27.08.2010 об'єкт приватизації передано товариству.

Позивач 31.08.2015 отримав від відповідача лист від 27.08.2015 № 30-03/8669 "Про надання документів про стан виконання умов договору купівлі-продажу від 23.07.2010 № 1296". Зазначеним листом відповідач повідомив позивача, що відповідно до затвердженого графіку перевірок на III квартал 2015 року призначена перевірка виконання умов договору купівлі-продажу від 23.07.2010 № 1296. На виконання даного листа товариству необхідно надати документи, перелік яких міститься в листі.

Позивач зазначає, що він 11.09.2015 надав відповідачу необхідні документи з довідками щодо виконання умов договору купівлі-продажу.

Листом від 25.09.2015 р. № 30-03/9791 "Про направлення акта перевірки виконання умов договору купівлі-продажу № 1296 від 23.07.2010" РВ ФДМУ по м. Києву надіслало на адресу позивача акт № 6 від 24.09.2015 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296 (далі - акт), який отримано, як зазначає позивач, 02.10.2015.

Акт складено як результат поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" та підписано головним спеціалістом відділу малої приватизації та договірного менеджменту РВ ФДМУ по м. Києву Голішевською JI.M.

Керуючись Порядком оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації у державному органі приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 07.04.2005 № 878, позивач оскаржив результати перевірки до РВ ФДМ України по м. Києву, а саме: позивач 12.10.2015 за вих. № 13 подав заяву про оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації.

Листом № 30-10/11094 від 03.11.2015 відповідач повідомив позивача, що РВ ФДМУ по м. Києву не вбачає законних підстав для скасування акта № 6 від 24.09.2015.

В подальшому позивач 17.11.2015 звернувся із заявою № 19 від 17.11.2015 про незгоду з прийнятим рішенням за заявою про оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації.

Листом № 30-03/08 від 04.01.2016 Регіональне відділення ФДМ України по м. Києву повідомило позивача, що комісією з питань оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу прийнято рішення (протокол від 28.12.2015) про залишення без змін акта № 6 від 24.09.2015.

У зв'язку з незгодою позивача з проведеною відповідачем перевіркою, складанням акта та винесенням рішення про залишення відповідачем акта без змін, позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання відсутності прав, визнання недійсними та скасування рішення.

Апеляційний господарський суд правомірно погодився з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України, окрім іншого, у сфері приватизації державного майна здійснює контроль за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76 VIII (далі - Закон № 76 VIII) передбачено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином законодавчий орган на період з січня по червень 2015 року встановив певні обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання всіма контролюючими органами. Проте такі обмеження згідно із Законом № 76 VIII не поширюються на перевірки, які проводяться у вказаний період Державною фіскальною службою України та Державною фінансовою інспекцією України.

Одночасно, Верховною Радою України 28.12.2014 прийнято Закон №71 VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон № 71 VIII), відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 01.01.2015 на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 01.07.2015 на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Проаналізувавши наведені правові норми, що прийняті законодавцем одночасно, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що норми Закону № 76 VIII, зокрема, щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону № 71 VIII є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Саме така оцінка положень вказаних нормативних актів робить логічною та послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийнято різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

Крім цього, із приписів вказаного Закону від 28.12.2014 N 71-VIII вбачається, що він направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, як і Податковий кодекс України відповідно до пункту 1.1 статті 1 якого визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

При цьому, наведеною нормою чітко визначено, що цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у пункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - ДФС) Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Водночас, відповідно до пункту 41.4 статті 41 цього Кодексу інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач не є органом, сфера дії якого поширюється на сферу справляння податків і зборів, тому норми Закону від 28.12.2014 № 71-VIII правомірно не застосував відповідач при проведенні оскаржуваної перевірки.

Посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 "Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами", якою введені обмеження на проведення перевірок протягом серпня-грудня 2014 року, є необґрунтованими, виходячи наступного.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" статтею 31 такого змісту: "Установити, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки".

У зв'язку із запровадженням ст. 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами, Кабінет Міністрів України постановою від 13.08.2014 № 408 "Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами" встановив, що надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних об'єктів суб'єктів електроенергетики та суб'єктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження. Надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Враховуючи те, що Закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року, тому станом на 01.01.2015 постанова Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 вичерпала свою дію.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Міністерства юстиції України, викладеною в листі від 04.12.2015 N 2112/14157-0-4-15/8.1 "Щодо мораторію на проведення перевірок підприємств, фізосіб-підприємців контролюючими органами", Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.02.2016 № 3632-06/4703-03 "Щодо розгляду депутатського звернення" та Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 11.02.2016 № К/800/3373/16 у справі № 805/4926/15-а.

Таким чином суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком суду першої інстанції, що на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем під час здійснення оскаржуваної перевірки дія мораторію не розповсюджувалась.

Щодо твердження позивача на незаконність перевірки РВ ФДМУ по м. Києву у зв'язку з тим, що остання була здійснена поза граничним строком здійснення контролю за виконанням зобов'язань за договором купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

Приватизація державного та комунального майна здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Згідно з п. 4. ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (далі - єдиний майновий комплекс підприємства); об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані; окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано; акції (частки, паї), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, заснованих на базі об'єднання майна різних форм власності; об'єкти соціально-культурного призначення, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації.

Як вже зазначалось, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" 23.07.2010 уклали договір № 1296 купівлі-продажу спортивного комплексу стадіону "Старт" що належав до державної власності, шляхом продажу за некомерційним конкурсом.

Відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу право власності на об'єкт приватизації переходить до позивача з моменту сплати повної ціни придбаного об'єкта приватизації. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 27 ЗУ "Про приватизацію державного майна", у редакції, що була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу. Об'єкт приватизації 25.08.2010 перейшов у власність позивача.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного майна" державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших законів України з питань приватизації.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" строк виконання зобов'язань, визначених у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років. Для об'єктів групи Г та інших підприємств і установ, приватизація яких здійснюється на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Кабінет Міністрів України визначає строк виконання зобов'язань та затверджує порядок здійснення контролю за їх виконанням.

Контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації.

За результатами перевірки виконання умов договору купівлі-продажу складається акт за формою, встановленою Фондом державного майна України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

"На підставі" - означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" - означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" - означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суди встановили, що зі змісту оскаржуваного акта № 6 від 24.09.2015 р. поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплекс "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296, поточну перевірку здійснив відповідач до 26.08.2015, тобто в межах, визначених договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.4. договору купівлі-продажу покупець (позивач) зобов'язувався виконувати умови некомерційного конкурсу, визначені протоколом засідання конкурсної комісії від 04.03.2010 р. № 2 та умови, визначені бізнес-планом приватизації, який є невід'ємною частиною цього договору, а саме:

- здійснювати реконструкцію об'єкта приватизації;

- зберігати профіль діяльності об'єкта приватизації;

- реконструкцію об'єкта приватизації підтверджувати документального у порядку, визначеному чинним законодавством України;

- забезпечувати вимоги екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час реконструкції та подальшої експлуатації об'єкта приватизації;

- питання землекористування вирішувати самостійно згідно з чинним законодавством України;

- передбачити комплексний благоустрій та впорядкування території з максимальним збереженням зелених насаджень;

- забезпечити можливість відвідування спортивних споруд громадянами за рахунок доступності цін;

- створити умови для забезпечення діяльності наявних спортивних полів, майданчиків та споруд, що фактично розміщенні на території.

План виконання умов конкурсу:

- 1 рік - придбання спортивного конкурсу "Стадіон "Старт": укладення охоронного договору з головним управлінням культурної спадщини Київської міської державної адміністрації; процедура оформлення землекористування та укладання договору оренди на земельну ділянку; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 2 рік - розробка проекту реконструкції спортивного комплексу "Стадіон "Старт", з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом на вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 3 рік - розробка проекту реконструкції спортивного комплексу "Стадіон "Старт", з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом на вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням, погодження проекту, отримання дозволу на будівництво (6 місяців); підготовка території; будівництво підземного паркінгу; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 4 рік - будівництво підземного паркінгу; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 5 рік - реконструкція спортивного комплексу "Стадіон "Старт" та прилеглих спортивних будівель та споруд; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; благоустрій та озеленення території; утримання стадіону та паркової зони; продаж житлової нерухомості, продаж офісної нерухомості, продаж паркомість, продаж торгівельно-розважальних приміщень.

Реалізація проекту планується за рахунок власних коштів покупця у обсязі 5000000 USD (доларів США), за рахунок кредитних ресурсів у вигляді кредитної лінії у розмірі 11644000 USD (доларів США) та за рахунок надходжень від продажу об'єктів нерухомості протягом останнього року прогнозованого періоду. Об'єм поточного кредитування буде визначатися виходячи з обсягів виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.6. договору купівлі-продажу покупець зобов'язується надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору. Не перешкоджати продавцю у здійсненні контролю за виконанням умов цього договору.

Відповідно до п. 5.7. договору виконання зобов'язань, які не мають визначеного строку реалізації, здійснюються протягом 5 років з дати переходу права власності на об'єкт приватизації. Аналогічна норма містить ст. 27 Закону про приватизацію, відповідно до якої орган приватизації здійснює контроль за виконанням зобов'язань за договором купівлі-продажу протягом терміну дії таких зобов'язань, який не повинен перевищувати п'ять років.

Відповідно до п. 6.1. договору продавець зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням умов цього договору.

Відповідач, в межах, встановлених чинним законодавством та умовами договору, 24.09.2015 провів поточну перевірку виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплекс "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296 та складено акт № 6 поточної перевірки від 24.09.2015, в якому зафіксовані наступні правопорушення:

- за умовами конкурсу: не здійснено реконструкцію об'єкта приватизації, не вирішено питання землекористування, не передбачено комплексний благоустрій та впорядкування території з максимальним збереженням зелених насаджень;

- за планом виконання умов конкурсу: не оформлено землекористування та не укладено договір оренди на земельну ділянку; не розроблено проект реконструкції спортивного комплексу "Стадіон "Старт", з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом по вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням, не погоджено проект та не отримано дозвіл; не підготовлено територію, не здійснено будівництво підземного паркінгу, житлової частини, та офісної частини; не внесено інвестиції .

Відповідач за порушення умов договору нарахував пеню у сумі 10 413782,97 грн. на підставі п. 7.8. договору купівлі продажу.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов'язання є сплата боржником неустойки.

Суди встановили, що відповідно до п.п. 7.6, 7.8 договору, у разі невиконання зобов'язань, визначених цим договором, покупець несе відповідальність згідно з чинним законодавством України. У разі порушення покупцем встановлених умовами цього договору розміру та строку внесення інвестицій, покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі 0,1 % обсягу невнесених інвестицій за кожний день прострочення.

Умовами договору встановлена відповідальність за порушення позивачем розміру та строків внесення інвестицій, а поточною перевіркою відповідач встановив порушення позивачем зобов'язання щодо внесення інвестицій, тобто порушення умов договору купівлі-продажу, тому суди дійшли до правильного висновку, що у відповідача відповідно до умов договору та законодавства виникає право на нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16 Господарського суду міста Києва прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 910/10057/16 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 910/10057/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя: Корнілова Ж.О.
Судді:Кондратова І.Д.
Могил С.К.