РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Справа № 918/360/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Тимошенко О.М. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №2-298 від 22 грудня 2016 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №159-юд від 23 грудня 2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Рівнеазот" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.12.16 року у справі №918/360/16 (заява №601-юв від 12 грудня 2016 року ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення суду) (суддя Політика Н.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в сумі 30 601 042 грн. 92 коп. (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог)

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області (суддя Політика Н.А.) від 29 грудня 2016 року у справі №918/360/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 28797152 грн. 60 коп. було відмовлено Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" у задоволенні заяви №601-юв від 12 грудня 2016 року про відстрочку виконання рішення суду.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача. Разом з тим, стягувач також є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та зобов'язаний оплачувати роботу своїх працівників. З матеріалів справи вбачається, що даний субєкт також перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у справі №918/360/16 та прийняти нове рішення, яким заяву ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року у справі №918/360/16 за позовом ПАТ "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "УМГ "Львівтрансгаз" до ПАТ "Рівнеазот" про стягнення компенсаційних втрат, штрафних санкцій та витрат по сплаті судового збору в сумі 2513366,80 грн. строком на 5 років задовольнити. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення фактично ухилився від з'ясування обставин, що мають значення для справи. При вирішені питання про відстрочку виконання рішення, судом першої інстанції проігноровано наявні докази в матеріалах справи, що підтверджують виняткові обставини для ПАТ "Рівнеазот", що унеможливлюють негайне виконання рішення суду. Судом не взято до уваги скрутне фінансове становище, нерентабельність підприємства, наявність боргу перед ним інших контрагентів, зупинка та наявність загрози банкрутства підприємства. Господарський суд Рівненської області, приймаючи оскаржувану ухвалу від 29 грудня 2016 року не надав оцінки дотримання принципу пропорційності, тобто встановлення справедливого балансу між інтересами суспільства в цілому та основних прав стягувача і можливістю тимчасового обмеження його прав на "законне сподівання" отримати заборгованість, стягнуту за рішенням суду у даній справі, яке становить "майно" у значенні статті 1 Першого протоколу. Висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення не відповідають обставинам справи, оскільки в разі примусового виконання рішення є загроза зупинки підприємства та завдання шкоди інтересам суспільства. Однак, суд при винесенні оспорюваної ухвали ухилився від надання належної оцінки дотримання принципу пропорційності справедливого балансу між інтересами суспільства в цілому та правами позивача. Відтак, така ухвала винесена судом без врахування інтересів суспільства, а тому підлягає скасуванню. Судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не було взято до уваги, що вилучення основних засобів в ході примусового виконання судового рішення призведе до зупинки виробничого процесу відповідача та може мати наслідком виникнення аварійно-небезпечної ситуації. Також, не було взято до уваги стратегічне значення ПАТ "Рівнеазот" для регіону, в якому він здійснює господарську діяльність, що відноситься до особливо небезпечних виробництв, а також ймовірність зупинення роботи такого підприємства внаслідок негайного примусового виконання рішення і як наслідок загроза його банкрутства.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 січня 2017 року у справі №918/360/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача та призначено дату судового засідання на 30 січня 2017 року.

Від позивача ПАТ "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що обставини, на які посилається заявник, а саме наявність від'ємного об'єкту оподаткування, кредиторської та дебіторської заборгованості, не створюють виключність обставин в розумінні статті 121 ГПК України, оскільки є результатами його власної господарської діяльності. Тоді як складна політико-економічна ситуація, наявність стрімкого інфляційного зростання є чинниками, що однаково впливають на фінансовий стан як боржника так і стягувача. Адже тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення заходів для покращення фінансово-економічних показників ПАТ "Рівнеазот".

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30 січня 2017 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Дужича С.П. у період з 30 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Тимошенко О.М., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 січня 2017 року у справі №918/360/16 було прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПАТ "Рівнеазот" вищезазначеною колегією суддів.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ", звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" заборгованості в сумі 28797152 грн. 60 коп., з яких: 27199453 грн. 85 коп. основний борг, 1490695 грн. 17 коп. пеня, 107735 грн. 32 коп. 3% річних, 152032 грн. 31 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків за укладеним між сторонами договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року позов було задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", 27199 453 грн. 85 коп. основного боргу, 200 000 грн. 00 коп. пені, три проценти річних у розмірі 158 725 грн. 58 коп., а також 186 146 грн. 56 коп. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року рішення господарського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року у справі №918/360/16 змінено в частині стягнення пені та судових витрат.

В решті рішення залишено без змін.

Резолютивну частину рішення було викладено у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 27 199 453 грн. 85 коп. основного боргу, 1 941 862 грн. 64 коп. пені, 3% річних у розмірі 158 725 грн. 58 коп., а також 196 561 грн. 23 коп. судового збору.

3. Видати наказ.

4. В решті позову відмовити.". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 216 217 грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

28 вересня 2016 року господарським судом Рівненської області на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 грудня 2016 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року у справі №918/360/16 було залишено без змін.

13 грудня 2016 року до місцевого господарського суду від Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" надійшла заява №601-юв. від 12 грудня 2016 року про відстрочку виконання рішення суду, в якій останній просить відстрочити виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року у справі №918/360/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про стягнення компенсаційних втрат, штрафних санкцій та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 513 366 грн. 80 коп. строком на 5 (п'ять) років.

Як зазначалось вище, ухвалою господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у справі №918/360/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 28797152 грн. 60 коп. було відмовлено Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" у задоволенні заяви №601-юв від 12 грудня 2016 року про відстрочку виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

За змістом статті 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Із зазначеного вбачається, що ГПК України не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Аналогічної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України, зокрема у постанові від 19 листопада 2014 року у справі №5019/117/11.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що стягувач також є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та зобов'язаний оплачувати роботу своїх працівників. З матеріалів справи судами вбачається, що даний субєкт також перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Обставини, на які посилається заявник, а саме наявність від'ємного об'єкту оподаткування, кредиторської та дебіторської заборгованості, не створюють виключність обставин у розумінні статті 122 ГПК України, оскільки є результатами його власної господарської діяльності. Складна політико-економічна ситуація, наявність стрімкого інфляційного зростання ж чинниками, що однаково впливають на фінансовий стан як боржника так і стягувача. Адже тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

З огляду на зазначене, суд вважає, що надання у даному випадку відстрочки виконання рішення є невмотивованим, оскільки фактичне зупинення виконання рішення на тривалий період порушує баланс інтересів стягувача та боржника, чим порушуються основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавлено кредитора можливості захистити свої права.

Приписами частини 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення, оскільки заявник не довів належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон повязує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.12.16 року у справі №918/360/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ "Рівнеазот" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/360/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.