номер провадження справи 8/124/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.01.2017 Справа № 908/4247/14

Розглянута заява ОСОБА_1 акціонерного товариства Енергомашспецсталь про відстрочку виконання рішення суду від 29.01.2015р. № 908/4247/14на два роки

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, Донецька область, м.Краматорськ)

про стягнення 41922021 грн. 40 коп. основного боргу за договором № 055/14-ПР від 18.12.2013 р., 1675294 грн.11 коп. пені, 3914541 грн. 50 коп. штрафу, 279670 грн. 62 коп. річних процентів, 2882744 грн. 55 коп. втрат від інфляції грошових коштів

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 17/65 від 19.11.2015р.

ВСТАНОВИЛА:

16 січня 2017р. від ОСОБА_1 акціонерного товариства Енергомашспецсталь надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду від 29.01.2015р. № 908/4247/14 на два роки.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017р., в звязку зі звільненням судді-доповідача у справі ОСОБА_3, заяву передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.01.2017 р., заява прийнята до розгляду, розгляд заяви призначено на 23.01.2017р.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду від 29.01.2015р. №908/4247/14 ПАТ Енергомашспецсталь вказує на скрутне фінансове становище, наявність значної кредиторської та дебіторської заборгованості, вважає обставини, що викладені ним в заяві винятковими і такими, що в подальшому будуть ускладнювати виконання рішення суду.

Представник стягувача в судове засідання не зявився, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Письмових пояснень стягувач суду не надав.

Заяву розглянуто згідно зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Розглянувши заяву відповідача про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/4247/14, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" заборгованості за поставлений природний газ у сумі 41 922 021,40 грн., пені 1 675 294,11 грн., штрафу 3 914 541,50 грн., 3% річних 279 670,62 грн., інфляційних втрат 2 882 744,55 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.01.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015, позовні вимоги задоволено частково; в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 41 922 021,40 грн. провадження у справі припинено; стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 795 692,95 грн. пені, 1 865 411,14 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 264 245,59 грн. річних процентів, 1 957 270,75 грн. штрафу, 71 475,24 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення суду 14.04.2015 видано відповідний наказ.

Заява ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі №908/4247/14 мотивована скрутним фінансовим становищем, значною кредиторською та дебіторською заборгованістю відповідача, що унеможливлює належне виконання рішення суду у справі № 908/4247/14.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до статті 121 ГПК України (в редакції, чинній на день прийняття ухвали місцевим господарським судом) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з підпунктом 7.2 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами і доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача, так і заперечення відповідача.

Суд звертає увагу, що фінансовий стан підприємства це сукупність показників, які відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні і потенційні фінансові можливості підприємства. Незадовільний фінансовий стан характеризується незадовільною платіжною готовністю, простроченою заборгованістю перед бюджетом, постачальником і банком, недостатньо стійкою потенційною фінансовою базою в зв'язку з несприятливими тенденціями в виробництві тощо.

Тому, доводи відповідача до уваги не приймаються, оскільки відповідно до Закону України Про підприємництво підприємництво це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, в ході здійснення своєї підприємницької діяльності відповідач діє на власний розсуд та має і повинен розуміти всі ризики, які можуть мати його правовідносини з контрагентами.

Інші відповідні документи і докази в обґрунтування того, що фінансові можливості відповідача унеможливлюють виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі, відповідачем не надані.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Отже, при розгляді заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Запорізької області, судом враховуються, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але суд також враховує такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Тяжкий фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобовязань перед кредитором, не робить неможливим виконання рішення суду.

Суд вважає, що сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні статті 121 ГПК України, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Виходячи з вищенаведеного, судом вирішено відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства Енергомашспецсталь про відстрочку виконання рішення суду від 29.01.2015р. № 908/4247/14.

Суд звертає увагу, що законом не обмежується право заявника на захист своїх інтересів у передбачений законом спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 86, 121 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства Енергомашспецсталь про відстрочку виконання рішення суду від 29.01.2015р. № 908/4247/14 на два роки.

Суддя Н.А. Колодій