РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/19631/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного підприємства «Кондитерський магазин»

про стягнення 372000 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача - Ступака Н.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Кондитерський магазин» про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 372000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів оренди нерухомого майна №1 від 07.09.2012 та №2 від 07.09.2012 сплачував відповідачеві орендні платежі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/28383/15 судом встановлено, що позивач сплатив на рахунок відповідача 372000 грн. в рахунок оплати орендної плати за Договором оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012.

В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/29486/15 Договір оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012 було визнано неукладеним.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача 372000 грн. безпідставно отриманих коштів в якості орендних платежів за Договором оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Крім того, відповідач зазначив, що грошові кошти в розмірі 372000 грн. були отримані не Приватним підприємством «Кондитерський магазин», а генеральним директором відповідача ОСОБА_4 як фізичною особою.

Додатково вказав, що рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/28383/15, яке набрало законної сили, позивачу вже відмовлено у стягненні спірної суми як безпідставно отриманої.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Кондитерський магазин» було укладено договори оренди нерухомого майна №1 від 07.09.2012 та №2 від 07.09.2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/28383/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Кондитерський магазин» про стягнення заборгованості за Договором оренди нерухомого майна №1 від 07.09.2012 в розмірі 497000 грн., залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2016, були встановлені наступні обставини.

Відповідач в особі генерального директора ОСОБА_4 отримав від позивача згідно із розпискою від 17.09.2012 - 80000,00 грн. за перший та останній місяці оренди приміщення, відповідно до договору оренди від 07.09.2012 № 2; згідно з актом розрахунків з оренди відповідно договору № 2 - 292000,00 грн. орендна плата за договором № 2 та 28000,00 грн. за договором № 1.

На дату розгляду даної справи вказане судове рішення набрало законної сили, а отже факт отримання відповідачем коштів в розмірі 372000 грн. в рахунок сплати орендної плати за Договором оренди №2 від 07.09.2012 повторному доказуванню позивачем не підлягає.

Крім того, рішенням господарського суду Херсонської області від 14.01.2016 у справі №910/29486/15 за позовом Приватного підприємства «Кондитерський магазин» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 та частково скасованим постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016, було встановлено, що між Приватним підприємством «Кондитерський магазин» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір оренди №2 від 07.09.2012, відповідно до якого відповідач передає, а позивач приймає у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення кафе загальною площею 143,7 кв.м.

Відповідно до п.2.1. відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та

акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1. даного Договору орендна складає 40000 грн. на місяць.

Згідно з п. 11.1 договору строк оренди встановлений п'ять років.

Вказаним рішенням встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2012 року був підписаний акт приймання - передачі об'єкту оренди, в якому зазначається про хороший стан приміщення.

Разом з тим, як вбачається із постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/29486/15, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а зазначений Договір оренди №2 від 07.09.2012 було визнано судом неукладеним.

На дату розгляду даної справи зазначена постанова Вищого господарського суду України набрала законної сили.

У відповідності до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Факт сплати позивачем на користь відповідача грошової суми в розмірі 372000 грн. підтверджений матеріалами справи, зокрема встановлений у рішенні господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/28383/15, підтверджується наявними у матеріалах справи розпискою мою та відомістю, а також не заперечується представником відповідача.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як вбачається з наданої позивачем довідки про залишкову суму боргу відповідача, станом на 31.10.2016 заборгованість в розмірі 372000 грн. відповідачем не погашена.

З урахуванням викладеного, зокрема факту отримання відповідачем спірної грошової суми за договором, який в подальшому визнано судом неукладеним, за відсутності доказів існування між сторонами фактичних відносин щодо користування майном, що було предметом договору №2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 372000 грн. безпідставно набутих коштів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно того, що грошові кошти в розмірі 372000 грн. були отримані не Приватним підприємством «Кондитерський магазин», а генеральним директором відповідача ОСОБА_4 як фізичною особою, судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.65 Господарського кодексу України Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами (ч.5 ст.65 Господарського кодексу України).

Відповідно до п.8.10 Статуту Приватного підприємства «Кондитерський магазин», для керівництва поточною та оперативною діяльністю підприємства у підприємстві створюється виконавчий орган - Дирекція. До складу дирекції входять генеральний директор та директор виконуючі свої повноваження члени дирекції можуть діяти як разом так і окремо.

Згідно з п.8.12 Статуту, виконавчий орган діє від імені підприємства в межах, встановлених даним статутом та чинним законодавством.

Положеннями п.8.15 Статуту визначено, що виконавчий орган підприємства має право без довіреності діяти від імені підприємства, репрезентувати його у всіх установах, підприємствах і організаціях; укладати будь-які угоди та чинити юридичні дії від імені підприємства в межах своєї компетенції; підписує рахунки, банківські документи, заяви, офіційні листи, декларації, звіти та інші документи, пов'язані з діяльністю підприємства, видає накази та розпорядження, а також здійснює інші фактичні та юридичні дії.

Оскільки грошові кошти були отримані генеральним директором Приватного підприємства «Кондитерський магазин» ОСОБА_4, тобто посадовою особою підприємства яка має право діяти від його імені без відповідної довіреності, у суду відсутні підстави вважати, що останній діяв не від імені підприємства.

Крім того, факт отримання грошових коштів в розмірі 372000 грн. саме генеральним директором Приватного підприємства «Кондитерський магазин» ОСОБА_4 також встановлений в зазначених вище судових рішеннях, даний факт відповідачем не оспорювався.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на наступне.

Відповідно до п.8.16 Статуту, генеральний директор, директор, їх заступники є посадовими особами підприємства, відповідають за заподіяну ними підприємству шкоду відповідно до чинного законодавства України.

Відтак, у разі наявності достатніх підстав вважати, що генеральний директор ОСОБА_4 отримуючи зазначені грошові кошти діяв не в інтересах Приватного підприємства «Кондитерський магазин», а у власних інтересах як фізичної особи, відповідач не позбавлений права звернутись до вказаної особи з вимогою відшкодування збитків, завданих підприємству вказаними діями посадової особи.

Також судом відхиляються доводи відповідача щодо наявності судового рішення щодо стягнення спірної грошової суми, як отриманої без достатніх правових підстав, оскільки на час винесення рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/28383/15 та перегляду його судами вищих інстанцій, договір оренди №2 у судовому порядку не було визнано неукладеним, відтак суди відмовили у стягненні зазначеної суми, як отриманої безпідставно, оскільки грошові кошти було сплачено на підставі договору оренди №2.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин або на підтвердження факту повернення позивачеві коштів.

Витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Кондитерський магазин» (02225, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 47, кв. 120; ідентифікаційний код 31571400) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (73000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 372000 (триста сімдесят двi тисячi) грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5580 (п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 23.01.2017

Суддя Я.В. Маринченко