ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
24 січня 2017 року Справа № 909/902/15
Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 року колегією суддів у складі: Куровського С.В. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Ткаченко Н.Г. касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" залишено без задоволення, а Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року у справі №909/902/15 залишено без змін.
Мною, Катеринчук Л.Й., при прийнятті зазначеної постанови було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому:
Статтями 79, 80, 87 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що акціонерне товариство припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим підприємницьким товариствам-правонаступникам (шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Перетворенням акціонерного товариства визнається зміна організаційно-правової форми акціонерного товариства з його припиненням та передачею всього майна, прав і обов'язків підприємницькому товариству-правонаступнику згідно з передавальним актом. Акції товариства, що перетворюється, конвертуються в частки (паї) підприємницького товариства-правонаступника та розподіляються серед його учасників. Розподіл часток (паїв) підприємницького товариства-правонаступника відбувається із збереженням співвідношення кількості акцій, що було між акціонерами у статутному капіталі акціонерного товариства, що перетворилося.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про акціонерні товариства", акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.
Отже, у разі перетворення акціонерного товариства у господарське товариство іншої організаційно-правової форми, в його акціонера виникає право на одержання частки (паю) у товаристві-правонаступнику пропорційно до кількості його акцій у статутному капіталі акціонерного товариства.
Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній з 19.01.2013 року (далі - Закон про банкрутство), передбачено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не включаються зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника-юридичної особи, що виникли з такої участі.
У справі про банкрутство №909/902/15 апеляційним судом встановлено обставини звернення громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 22 190, 76 грн. щодо виплати їм заробітної плати, а саме матеріальної допомоги для пільгового придбання акцій за 1995 рік у ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" згідно наказу №93 від 29.12.1995 року, обґрунтовуючи віднесенням таких виплат до структури заробітної плати як інших заохочувальних та компенсаційних виплат відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці".
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відомість з розподілу персоніфікованого прибутку, направленого як одноразову матеріальну допомогу для пільгового придбання акцій за 1995 рік згідно з наказом №93 від 29.12.1995 року, відповідно до якої сума акцій (млн.) ОСОБА_5 - 24, ОСОБА_6 - 11, ОСОБА_9 - 19, ОСОБА_7 - 5 (том 2, а.с. 7 - 13).
Отже, спірними кредиторами було використано надану їм у 1995 році одноразову матеріальну допомогу за цільовим призначення та придбано акції у статутному капіталі ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" з видачею їм Сертифікатів на право на володіння простими іменними акціями, що свідчить про набуття ними статусу акціонерів ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118", правонаступником якого є боржник - Товариство з додатковою відповідальністю "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" (запис в ЄДР про перетворення від 05.07.2014 року) (том 1, а.с. 25, 107, 109, 111, 113).
За результатами розгляду спірних кредиторських вимог у судовому засіданні від 12.10.2016 року суд апеляційної інстанції прийняв рішення про їх часткове визнання в розмірі 8 838, 79 грн., що становить загальну суму коштів, спрямованих ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" на викуп майна працівниками - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, та включив до реєстру вимог кредиторів Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" у першу чергу задоволення, визначивши правову природу спірних вимог як вимог по заробітній платі.
Однак, такі висновки апеляційного суду про правову природу спірних вимог як таких, що є заборгованою заробітною платою, не відповідають положенням статей 79, 80, 87 Закону України "Про акціонерні товариства" та є помилковими з огляду на встановлені апеляційним судом обставини фактичного використання виділених їм підприємством коштів на придбання акцій ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" з виданням заявникам Сертифікатів на право на володіння простими іменними акціями ВАТ "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118".
Отже, кредиторські вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на загальну суму 8 838, 79 грн. не можуть вважатися вимогами по заробітній платі та не підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у першу чергу.
Спірні вимоги могли б обґрунтовуватися порушенням корпоративних прав заявників на участь у перетвореному Товаристві з додатковою відповідальністю "Івано-Франківська пересувна механізована колона-118" і визнаватися у справі про банкрутство після прийняття відповідного судового рішення за наслідком розгляду корпоративного спору про порушення прав акціонерів, вимоги яких за належними їм акціями не було конвертовано в частки (паї) підприємницького товариства-правонаступника та за умови стягнення на їх користь грошової компенсації за належні їм частки.
Однак, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин прийняття такого судового рішення, внаслідок чого визнання вимог спірних кредиторів, а тим більше включення їх до першої черги вимог задоволення як таких, що прирівнюються до заборгованості по заробітній платі, є незаконним.
З огляду на зазначене, вважаю, що постанову апеляційного суду від 12.10.2016 року у справі №909/902/15 слід скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, а ухвалу місцевого господарського суду від 31.03.2016 року про відмову у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід залишити в силі.
Суддя
Вищого господарського суду України Катеринчук Л.Й.