ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" січня 2017 р.Справа № 916/2977/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Чебан К.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (директор);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №1 від 08.01.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна»

до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «РТС Україна»

про стягнення, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РТС Україна» 2 409 400,00 грн. Також позивач просить суд витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між ТОВ «ДСЛ Україна» та ТОВ «РТС Україна» договору про тимчасову фінансову допомогу (на поворотній основі) № 27078 від 27.07.2015р. щодо повернення наданої відповідачу суми позики в строки, визначені договором.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.11.2016р. порушено провадження по справі № 916/2977/16 за даним позовом, розгляд справи призначено на 07.12.2016р.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 07.12.2016р.

- продовжено строк розгляду справи до 23.01.2017р. - згідно ст. 69 ГПК України;

- розгляд справи відкладено на 11.01.2017р. згідно ст.77 ГПК України.

06.01.2017р. до господарського суду Одеської області від ТОВ «РТС Україна» надійшов супровідний лист з документами (вх. № 237/17), до якого відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що частково сплатив суму позики та визнає суму боргу в сумі 2 359 400,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2017р. розгляд справи відкладено на 23.01.2017р. в зв`язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

В судовому засіданні 23.01.2017р. позивачем надано суду заяву (вх. № 2-394/17), згідно якої ТОВ «ДСЛ Україна» - на підставі ст. 22 ГПК України просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 2 359 400 грн.

Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Також, в судовому засіданні 23.01.2017р.:

- представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити;

- представник відповідача визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 23.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд встановив наступне.

27.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (далі - позивач, позикодавець, ТОВ «ДСЛ Україна») та товариством з обмеженою відповідальністю «РТС Україна» (далі - відповідач, позичальник, ТОВ ««РТС Україна») було укладено договір про тимчасову фінансову допомогу (на поворотній основі) № 27078, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає та зобовязується повернути позикодавцю суму коштів по закінченню строку, встановленого договором (п.1.2 Договору).

Сума позики становить 2 266 000 грн. Вказана сума позики надається позичальнику строком до 30.07.2016р. Вищевказана позика є безвідсотковою (п.п.1.3, 1.4. договору).

Згідно п. 2.1 договору сторонами узгоджено порядок розрахунків шляхом перерахування/повернення суми позики на/з поточний рахунок позичальника.

Датою надання/повернення суми позики вважається дата зарахування/повернення грошових коштів на/з поточний рахунок позичальника (п. 2.2 договору)

П. 3.2 договору встановлено, що позикодавець зобовязується перерахувати суму позики відповідно п.1.3 Договору на протязі 30 днів з моменту укладання договору.

Позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики не пізніше 30 липня 2016 р. (п.3.4 Договору).

П. 4.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

10.12.2015р. сторони уклали додаткову угоду 1/1 до договору № 27078 від 27.07.2015р., в якій внесли зміни до п. 3.2 договору та визначили, що позикодавець зобовязується перерахувати суму позики в порядку, встановленому в п.1.4 договору. При цьому, перерахування суми позики може бути проведено частками за розсудом позикодавця

30.07.2016р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, в якій внесли зміни до договору № 27078 від 27.07.2015р. та визначили, що згідно п. 1.3 договору сума позики складає 2 776 000грн., зазначена позика є безвідсотковою та надається позичальнику до 30 серпня 2016р. (п. 1.4 Договору) Позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики не пізніше 31 серпня 2016р. (п. 3.4 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору в період з 27.07.2015р. по 29.08.2016р. він перерахував на рахунок відповідача 2 775 800 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними дорученнями: №7 від 27.07.2015р. на суму 327 000 грн., №19 від 27.08.2015р. на суму 158 800 грн., №20 від 28.08.2015р. на суму 350 000 грн., № 24 від 25.09.2015р. на суму 215 000 грн., № 25 від 25.09.2015р. на суму 236 000 грн., № 976 від 22.10.2015р. на суму 35 000 грн., № 27 від 22.10.2015р. на суму 29 000 грн., № 28 від 27.10.2015р. на суму 690 000 грн., № 50 від 17.12.2015р. на суму 145 000 грн., № 1103 від 23.12.2015р. на суму 80 000 грн., № 1741 від 26.08.2016р. на суму 210 000 грн., № 1746 від 29.08.2016р. на суму 300 000 грн.

Відповідач частково повернув отриману фінансову допомогу на суму 416 400 грн., що підтверджується банківськими випмсками: від 01.10.2015р. на суму 11 000 грн., від 31.03.2016р. у сумі 116 400 грн., від 24.05.2016р. на суму 25 000 грн., від 08.07.2016р. на суму 2 000 грн., від 19.07.2016р. на суму 2 000 грн., від 20.07.2016р. на суму 10 000 грн., від 19.09.20116р. на суму 5 000 грн., від 20.09.2016р. на суму 5 000 грн., від 22.09.2016р. на суму 190 000 грн., від 05.10.2016р. на суму 10 000 грн., від 28.10.2016р. на суму 40 000 грн.

При цьому, частину позики в сумі 2 359 400грн. відповідач позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення ТОВ «ДСЛ Україна» до господарського суду з даним позовом та уточненнями до нього, відповідно до яких він просить суд стягнути з ТОВ «РТС Україна» 2 359 400 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір про тимчасову фінансову допомогу №27078, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає та зобовязується повернути позикодавцю суму коштів по закінченню строку встановленого договором.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача 2 775 800 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

П. 1.4. та п. 3.4 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.07.2016р. до договору) сторони передбачили, що сума позики надається позичальнику строком до 30.08.2016р. Вищевказана позика є безвідсотковою та позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики не пізніше 31 серпня 2016р.

Як встановлено судом, сума позики була повернута відповідачем не в повному обсязі, а лише в сумі 416 400 грн., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи. При цьому, частина позики в сумі 2 359 400грн. так і залишилась неповернутою в строки, встановлені договором.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, та не заперечуються сторонами, з огляду на що суд вважає цілком обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «ДСЛ Україна» щодо стягнення з ТОВ «РТС Україна» 2 359 400грн. заборгованості за договором про тимчасову фінансову допомогу № 27078 від 27.07.2015р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на все вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог, що є підставою для їх повного задоволення.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РТС Україна» (65009, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 18, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ДСЛ Україна (68800, Одеська область, Кенійський район, м. Рені, вул. Дунайська, 188 В, ) 2 359 400 (два мільйони триста пятдесят девять тисяч чотириста) грн. заборгованості та 35 391 (тридцять пять тисяч триста девяносто одну) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2017р.

Суддя Мостепаненко Ю.І.