ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 року Справа № 904/8989/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач)

суддів: Білецька Л.М.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 4 від 03.01.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 по справі № 904/8989/16 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення 6718047,05 грн., -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 601342,71 грн. 3% річних, 324014,02 грн. пені, 3992303,90 грн. інфляційних втрат, 73764,91 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване порушенням відповідачем умов договору та наявністю заборгованості відповідача перед позивачем за поставку природного газу, яка підтверджується рішенням господарського суду від 21.09.2015 по справі № 904/6405/15, що є підставою для нарахування у відповідності до умов п. 7.2. договору (за невиконання п. 6.1. договору) пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення у сумі 648028,04 грн., 3% річних у сумі 601342,71 грн., інфляційних втрат у розмірі 5468676,30 грн.

Судовим рішенням з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшено розмір пені, яка заявлена до стягнення до 50 % з 648028,04 грн. до 324014,02 грн.

Крім того, у звязку з неправильним врахуванням позивачем періодів нарахування інфляційних (нарахованих на суму боргу наростаючим підсумком, а не заборгованості за кожний місяць оренди окремо) судом здійснено власний розрахунок інфляційних, які складають 3992303,90 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду позивач (апелянт) звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині зменшення розміру пені на 50% та прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552 ЦК України та процесуального права, зокрема ст. ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Апеляційні вимоги скаржника фактично зводяться до того, що при винесенні рішення про зменшення розміру пені судом не враховано майновий стан та інші інтереси сторін та не надано належної правової оцінки доказам, наданих сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків, що на думку апелянта є порушенням ст. 233 ГК та 551 ЦК України.

22.12.2016 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прийнято до розгляду в судову засіданні на 16.01.2017.

16.01.2017 до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просив залишити рішення господарського суду по даній справі без змін, а скаргу ПАТ НАК «Нафтогаз України» без задоволення.

16.01.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, або продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі відповідач, або покупець) укладено договір № 654/14-БО-5/ПТ купівлі-продажу природного газу (далі договір) та додаткові угоди до нього №№ 1,2,3,4,5,6. Відповідно до умов п. 1.1. договору продавець зобовязався передати у власність покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями (п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди №1).

Згідно п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 газ обсягом до 12380,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м.).

Згідно п. 3.1. договору, продавець передає покупцеві газ в пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4. договору покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору в редакції додаткових угод № № 1,2,3,4,5,6 (а. с. 24-29) до договору, сторонами визначалася ціна за 1000 куб м. газу без урахування податку на додану вартість, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифи на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами з ПДВ 20%.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору, позивачем протягом січня-серпня, жовтня-грудня 2014 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 15988140,64 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу (а. с. 30-40) та відповідачем не заперечується.

Відповідач підписав та скріпив вказані вище акти печаткою підприємства, однак в порушення умов договору оплату за отриманий природний газ здійснив не в повному обсязі та зі значним порушенням строку встановленого договором.

Рішенням господарського суду від 21.09.2015 по справі № 904/6405/15 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» заборгованість за договором № 654/14-БО-5/ПТ купівлі-продажу природного газу від 05.12.2013 за отриманий газ протягом січня - серпня, жовтня - грудня 2014 року, основну суму боргу у сумі 15788140,64 грн., 3% річних за період з 15.02.2014 по 28.04.2015 у сумі 373274,25 грн., інфляційні втрати за період лютий 2014 березень 2015 у сумі 5838527,28 грн.

У позові по даній справі позивачем здійснені донарахування пені, 3% річних за порушення грошового зобовязання починаючи з 29.04.2015, інфляційні збитки - з квітня 2015.

Статтею 193 ГК України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В розумінні ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Втрати внаслідок інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобовязання за певний період і вони є невідємною складовою суми основного боргу.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати за прийнятий природний газ, позивач донарахував йому до сплати 3 % річних за загальний період з 29.04.2015 по 04.08.2016 у сумі 601342,71 грн. за зобовязання з січня по серпень 2014 року, з жовтня по грудень 2014 року за загальний період з 29.04.2015 по 04.08.2016.

Розрахунок 3 % річних перевірений колегією суддів, відповідає матеріалам справи та не заперечується відповідачем.

Крім того, позивач заявив до стягнення суму інфляційних втрат в розмірі 5468676,30 грн. за зобовязання з січня по серпень 2014 року, з жовтня по грудень 2014 року за загальний період з квітня 2015 по травень 2016.

Згідно п. 3.2. Постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14» від 17.12.2013, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Оскільки позивачем інфляційні втрати нараховані на суму боргу наростаючим підсумком, а не на заборгованість за кожний місяць оренди окремо, суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким також погоджується й колегія суддів про те, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат не відповідає чинному законодавству України через неправильно враховані періоди нарахувань.

За розрахунком суду інфляційні втрати складають 3992303,90 грн., за зобовязання з січня по серпень 2014 року, з жовтня по грудень 2014 року за загальний період з квітня 2015 по травень 2016.

Розрахунок інфляційних збитків перевірений колегією суддів, відповідає матеріалам справи та не заперечується відповідачем.

В силу п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 648028,04 грн. за зобовязаннями листопада 2014 - грудня 2014 за період прострочення з 29.04.2015 по 14.07.2015 у сумі 648028,04 грн., розмір яких місцевим господарським судом на підставі ч. 3 ст. 551, ЦК та п. 3 ст. 83 ГПК України зменшено на 50 % до 324014,02 грн.

Здійснений позивачем розрахунок пені в повному обсязі відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, а тому є нарахованим правильно у сумі 648028,04 грн.

В той же час, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК України передбачено, що не лише майнові інтереси сторін є визначальними критеріями для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відтак, законодавством передбачена можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 223 ГК України.

При зменшенні суми належної до стягнення пені, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, на 50 % місцевим господарським судом враховано, що відповідач є комунальним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста. За специфікою мети створення, предметом господарської діяльності скаржника є виробництво і реалізація споживачам теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання. Відтак, відповідач займається пріоритетною, соціально-орієнтованою сферою господарської діяльності, спрямованою на забезпечення функціонування міста Кривий Ріг. При цьому, відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно Договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Особливістю реалізації тепла відповідачем є те, що таке постачання здійснюється за регульованими тарифами. При цьому, загальновідомим є факт того, що станом на день розгляду цієї справи, такі тарифи не є економічно обґрунтованими та виправданими. Це зокрема, є однією з важливіших причин існування соціальної напруги у внутрішньодержавних відносинах та відносинах України в міжнародній сфері. Фактично діяльність відповідача з реалізації тепла споживачам є збитковою. Разом з цим, станом на 01.07.2016 дебіторська заборгованість споживачів за послуги теплопостачання становить понад 374 млн. грн., у т.ч. населення - понад 141 млн., державного бюджету - понад 3,8 млн. грн., підприємства - понад 62 млн. грн. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, які б свідчили про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань, кредитор зазнав збитків.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Дослідивши майновий стан відповідача та інші обставини, колегія суддів встановили, що:

- відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п. 1.2 договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями;

- відповідно до звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) відповідача за І-ше півріччя 2016 р., що відображає дані за аналогічний період попереднього року, відповідач є збитковим підприємством;

При цьому, позивачем в суді першої інстанції не надано жодних належних у розумінні статей 32, 34, 36 ГПК України доказів на підтвердження викладених доводів щодо понесення збитків/втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості поставленого природного газу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом надано правильну юридичну оцінку обставинам справи у вирішенні питання щодо зменшення розміру нарахованої до стягнення пені та правомірно прийнято до уваги обставини винятковості даного випадку і зменшено розмір пені від належної до стягнення суми на 50 %.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови: від 15.06.2015 по справі № 904/8963/14, від 29.07.2015 № 917/1692/13, від 22.07.2015 № 908/65/15-г, від 27.07.2015 № 911/163/15 та від 02.07.2015 № 914/248/15, від 12.01.2016 № 904/6410/15).

Таким чином, доводи апелянта про порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, а саме: ч. 3 ст. 551, ЦК, ст. 233 ГК та п. 3 ст. 83 ГПК України та ухвалення неправомірного рішення в частині зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 50 % колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищезазначене.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому воно не підлягає зміні або скасуванню.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 по справі № 904/8989/16 без змін.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 по справі № 904/8989/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 23.01.2017

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді : Л.М. Білецька

ОСОБА_3