РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/19369/16

За позовомФізична особа-підприємець ОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"
простягнення 37778,86 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаОСОБА_2 - представник
від відповідачаКлименко О.А. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" 37778,86 грн., з яких: 30666,08 грн. інфляційних втрат, 2580,11 грн. 3% річних, 2032,67 грн. збитків. Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 2500,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 у справі №50/254-43/124-46/304-2012 мирової угоди від 16.01.2014 в частині своєчасного здійснення розрахунків, внаслідок чого у відповідача виникла прострочка виконання зобов'язання, прийнятого на себе за умовами цієї мирової угоди, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача витрати з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 24.06.2014 по 26.05.2016. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 2032,67 грн. збитків позивач зазначив, що у випадку виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем у строк, передбачений мировою угодою, позивачем було б сплачено єдиний податок за ставкою 200,00 грн., однак, у зв'язку з виконанням відповідачем свого обов'язку із значним запізненням позивач сплатив 5% від належної йому за умовами мирової угоди суми у розмірі 44653,39 грн., що склало 2232,67 грн. єдиного податку, отже розмір понесених позивачем збитків складає 2032,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/19369/16, розгляд якої призначено на 23.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників позивача та відповідача, неподанням сторонами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 14.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 за клопотанням позивача судом продовжено строк розгляду спору у справі №910/1936/16 на 15 днів та призначено розгляд справи на 04.01.2017.

В судовому засіданні 04.01.2017 оголошено перерву до 16.01.2017.

Представник позивача в судове засідання 16.01.2017 з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 16.01.2017 з'явився. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що нарахування позивачем передбачених ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем мирової угоди від 16.01.2014 затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 у справі №50/254-43/124-46/304-2012 є безпідставним, оскільки мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні. Щодо вимог про стягнення збитків, то відповідач зазначив, що зміни у законодавстві, які призвели до збільшення розміру сплаченого позивачем єдиного податку не залежать від відповідача, у зв'язку з чим не є підтвердженням понесення збитків.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2009 Господарським судом міста Києва було порушено провадження у справі №50/254-43/124-46/304-2012 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4".

24.09.2012 Господарським судом міста Києва було затверджено реєстр вимог кредиторів Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4". Зокрема, конкурсним кредитором боржника було визнано і Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з вимогами на суму 44653, 39 грн. (ІV черга вимог кредиторів).

16.01.2014 між кредиторами Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" в особі голови комітету кредиторів - представника ПАТ "ХК "Київміськбуд" та Відкритим акціонерним товариством "Трест Міськбуд-4" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Поди В.В. у справі №50/254-43/124-46/304-2012 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" було укладено мирову угоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 затверджено мирову угоду з додатками та припинено провадження у справі.

Відповідно до п. 2.3 вказаної мирової угоди сторони домовились про часткове прощення (списання) боргів Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" наступним чином:

А) кредитори Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" третьої черги прощають (списують) 15% затверджених ухвалою суду боргів на загальну суму 245600,08 грн.,

Б) кредитори Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" четвертої черги прощають (списують) 15% затверджених ухвалою суду боргів на загальну суму 2214310,01 грн.,

В) кредитори Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" шостої черги прощають (списують) 100% боргів, затверджених ухвалою суду на загальну суму 213899,96 грн., крім боргів Управління пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на загальну суму - 107105,43 грн.

Згідно п. 2.4 угоди кредитор - Публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" після прощення (списання) боргів Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" у розмірі, передбаченому п. 2.3 мирової угоди, бере на себе виконання зобов'язань боржника - Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд - 4" перед усіма кредиторами, зобов'язання перед якими не погашені на день підписання мирової угоди, відповідно до вимог кредиторів, затверджених згаданою вище ухвалою, крім вимог Державної податкової інспекції в Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на суму 1388637,38 грн., Державної податкової інспекції в Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на суму 3096,38 грн., Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на суму 530613,83 грн., які погашаються боржником самостійно.

Кредитор Публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" стає кредитором боржника - Відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" в розмірі 12547756,72 грн. (п. 2.5 угоди).

Кредитор Публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" зобов'язується погасити вимоги конкурсних кредиторів, крім кредиторів зазначених в п. 2.4 мирової угоди, в розмірі та на умовах відстрочення погашення заборгованості (п. 2.6 угоди).

Підпунктом 3.3.5 угоди передбачено, що затверджені ухвалою вимоги кредиторів четвертої черги, серед яких є вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на суму 44653,39 грн. (сума вимог з урахуванням 15% прощення боргу) погашаються кредитором - Публічним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд". Виплата здійснюється протягом шістдесяти днів з моменту набрання законної сили ухвали Господарського суду міста Києва про затвердження умов мирової угоди.

Згідно п. 4.2 угоди мирова угода вступає в силу з дати її затвердження господарським судом.

Пунктом 4.4 угоди визначено, що зобов`язання по цій мировій угоді повинні виконуватись належним чином і в установлений нею строк, одностороння відмова від виконання умов цієї мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається.

Відповідно до п. 4.5 угоди у разі апеляційного та/або касаційного оскарження ухвали Господарського суду міста Києва про затвердження цієї мирової угоди строки передбачені майна та здійснення розрахунків за цією мировою угодою перериваються до винесення судами остаточного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.08.2014 року відмовлено Відкритому акціонерному товариству "Трест Київпідземшляхбуд - 2" у задоволенні клопотання про відновлення строку подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 у справі №910/27813/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про спонукання до виконання мирової угоди, що затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 шляхом стягнення грошових коштів у розмірі 44653,39 грн., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 та в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, як встановлено судом у вищезазначеному рішенні, відповідач взятого на себе згідно мирової угоди грошового зобов'язання у встановлений строк не виконав, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про спонукання до виконання мирової угоди у справі №910/27813/15 задоволено.

11.04.2016 Господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення від 22.01.2016 у справі №910/27813/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016.

Відповідно до платіжного доручення №5565 від 27.05.2016 грошові кошти за наказом Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 були перераховані позивачу.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач згідно умов затвердженої судом мирової угоди повинен був виконати грошові зобов'язання перед позивачем у строк до 23.06.2014 (протягом шістдесяти днів з моменту набрання законної сили ухвали господарського суду міста Києва про затвердження умов мирової угоди), але фактично грошові кошти були перераховані позивачу на виконання рішення суду у справі №910/27813/15 27.05.2016, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача витрати з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 24.06.2014 по 26.05.2016 та збитки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Відповідно до п. 103 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №15 "Про судову практику в справах про банкрутство" у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсягах, передбачених мировою угодою.

Отже, затвердження господарським судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі.

Таким чином, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України. Зазначена правова позиція Вищого господарського суду України викладена в п.1 інформаційного листа від 09.04.2009 №01-08/204 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)".

З наведеного вбачається, що грошове зобов'язання ВАТ "Трест Міськбуд-4" виникло на підставі господарського правочину, і саме невиконання цього правочину є підставою для нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а відповідач взяв на себе зобов'язання перед позивачем за умовами мирової угоди, яка не є правочином у цивільно-правовому розумінні, тому її невиконання не може бути підставою для нарахування інфляційних витрат та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Вищого господарського суду України від 26.01.2016 у справі №910/9978/15, від 11.10.2016 у справі №910/15758/15, постановах Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 у справі № 910/12545/15, від 08.09.2015 у справі №910/13219/15 та від 14.01.2016 у справі №910/24900/15.

Крім цього, суд зазначає, що виходячи із вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону, який набрав чинності з 19.01.2013, зокрема, ст. 77 вказаного Закону, під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

Тобто, на момент укладення та затвердження мирової угоди у справі про банкрутство спору по суті грошових вимог між боржником та кредиторами вже не існує.

Наслідки невиконання мирової угоди передбачені у статті 82 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", п. 9 якої визначено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою, а інших правових наслідків та відповідальності за невиконання зобов'язань по мировій угоді у справі про банкрутство спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не містять.

Згідно із ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% та інфляційних нарахувань за невиконання зобов'язань за мировою угодою у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 2032,67 грн. збитків позивач зазначив, що у випадку виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем у строк передбачений мировою угодою позивачем було б сплачено єдиний податок за ставкою 200,00 грн., однак, у зв'язку з виконанням відповідачем свого обов'язку із значним запізненням позивач сплатив 5% від належної йому за умовами мирової угоди суми у розмірі 44653,39 грн., що склало 2232,67 грн. єдиного податку, а отже розмір понесених позивачем збитків склав 2032,67 грн.

Однак, на думку суду, зазначені твердження відповідача є лише припущенням останнього, зміни у законодавстві щодо ставок податку у спрощеній системі оподаткування не є належним підтвердженням понесення позивачем будь-яких збитків, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено суду наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками і вини відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2017

Суддя Ю.М. Смирнова