ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа № 925/1553/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик», АДРЕСА_1

до приватного підприємства «Золоті Ворота-Україна», м. Черкаси, вул. Смілянська, 165

про стягнення 75 968,01 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до приватного підприємства «Золоті Ворота-Україна» про стягнення заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги по перевезенню вантажів по території України згідно договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 25.09.2015р. №83 в розмірі 75 968,01 грн., в тому числі 52 300,00 грн. основного боргу, 17 397,55 грн. пені, 1 456,96 грн. 3% річних, 4 813,50 грн. інфляційних та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання вдруге не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду від 14.12.2016р. про порушення провадження у справі направлялась на дві адреси та повернулась до суду з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання».

За змістом ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд приходить до висновку, що судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Місце проведення господарської діяльності відповідно до положень ст. 93 Цивільного кодексу України відповідає адресі реєстрації. Доказів проведення розрахунку не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

25.09.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» (Перевізником Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та приватним підприємством «Золоті Ворота-Україна» (Експедитором Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №83 (Далі Договір), який регулює і визначає порядок взаємовідносин Перевізника і Експедитора, що пов'язані з виконанням та організацією міжміських перевезень вантажів.

Відповідно до п.9.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р.

Відповідно до п.2.2 Договору, виконання перевезень у рамках діючого договору, оформляється окремою заявкою на конкретне перевезення, при цьому заявка, що була підтверджена сторонами та підписана уповноваженими представниками сторін, та скріплена печатками - є обов'язкова для виконання сторонами.

На виконання умов Договору між сторонами були підписані заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом, згідно яких Експедитор замовив у Перевізника перевезення вантажу по маршрутах, вказаних в цих заявках:

- від 04.12.2015р. по маршруту: м. Київ - м. Запоріжжя - м. Маріуполь, вартістю транспортних послуг на суму 10000 грн. (з ПДВ);

- від 08.12.2015р. по маршруту: м. Київ - м. Кривий Ріг, вартістю транспортних послуг на суму 4700 грн. (з ПДВ);

- від 13.12.2015р. по маршруту: м. Київ - м. Одеса - м. Миколаїв, вартістю транспортних послуг на суму 10300 грн. (з ПДВ);

- від 16.12.2015р. по маршруту: м. Київ - м. Вінниця - м. Миколаїв, вартістю транспортних послуг на суму 10300 грн. (з ПДВ);

- від 16.12.2015р. по маршруту: м. Київ - м. Одеса, вартістю транспортних послуг на суму 7000 грн. (з ПДВ);

- від 05.01.2016р. по маршруту: м. Київ - м. Запоріжжя - м.Маріуполь, вартістю транспортних послуг на суму 10000 грн. (з ПДВ),

Перевізник виконав вказані заявки, що підтверджується записами в товарно-транспортних накладних та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 14-43).

Відповідно до п. 5.2 Договору розрахунки за виконані послуги проводяться в національній валюті України по безготівковому розрахунку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Перевізника, згідно виставлених рахунків, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту надання Експедитору належним чином оформлених документів (рахунок, акти виконаних робіт, податкова накладна, ТТН на вантаж).

Після виконання кожної вищевказаної Заявки на транспортування вантажу автомобільним транспортом Перевізник надсилав поштою на адресу Експедитора повний пакет документів по перевезенню вантажу з виставленим рахунком на оплату.

Термін опали по виконаним Заявкам додатково дублювався між сторонами в самих Заявках та становив від 7 до 10 (банківських днів), що відповідало умовам Договору.

Експедитор порушив взяті на себе договірні зобовязання щодо встановлених строків та порядку оплати за надані послуги з перевезення вантажу, що суперечить п. 5.2 Договору та положенням ЦК і ГК України.

Сума заборгованості на день подання позову складає 52 300 грн.

Ухилення Експедитора від оплати отриманої послуги стали причиною звернення Перевізника до суду за захистом свого порушеного права та примусового стягнення боргу та санкцій.

Сторони до прийняття рішення не заявляли про застосування строку позовної давності до відносин перевезення.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з огляду на таке.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг в Україні.

Між сторонами виникли договірні відносини транспортного-експедирування, що регламентовані гл. 65 ЦК України. Договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 25.09.2015р. №83 не заперечений сторонами, не визнаний в установленому порядку недійсним. Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом та підтверджується поданими Позивачем доказами, між сторонами дійсно виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням змішаного договору транспортного експедирування (в даному випадку - транспортно-експедиторські послуги та послуги, повязані з перевезенням вантажів по території України).

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

В ст. 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк розрахунків за надані Позивачем послуги, який визначений в п. 5.2 Договору.

В порушення зазначених норм Закону та умов договору Відповідач, як замовник перевезення, свій обовязок щодо своєчасної оплати отриманих послуг не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 52 300 грн.

Суд враховує, що замовником підписані акти приймання-передачі наданих послуг, що є підставою для проведення оплати наданої послуги, оскільки послуга фактично надана і безпосередньо спожита замовником, про що свідчить відсутність зауважень щодо повноти, строку, вартості та якості наданої послуги перевезення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Вказані обставини підтверджуються наявними матеріалами у справі, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги та послуги, повязані з перевезенням вантажів по території України - у розмірі 52 300 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Забезпечення виконання зобовязання у вигляді неустойки оформлено письмовим договором між сторонами у відповідності до положень гл. 49 ЦК України.

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати послуг з перевезення Експедитор сплачує Перевізникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

У відповідності до п. 5.3 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 17 397,55 грн. пені з урахуванням періодів прострочення по актах приймання-передачі наданих послуг з урахуванням облікової ставки НБУ.

Вимоги обґрунтовані. Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням облікової ставки НБУ за періоди прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно. 17 397,55 грн. пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наявного грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 1 456,96 грн. - 3% річних з простроченої суми, та 4 813,50 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 1 456,96 грн. - 3% річних та 332,24 грн. - 3% річних 4 813,50 грн. інфляційних втрат згідно договору - на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту порушеного права. Відповідач не подавав суду заяв та доказів про обєктивну неможливість заперечити позовні вимоги.

Суд враховує відсутність оплати на момент розгляду спору та неподання відповідачем первинних належних доказів проведеної оплати отриманої та спожитої послуги. Перерахування відповідачем коштів в момент розгляду справи має бути врахована виконавчою службою при проведенні виконавчих дій при стягненні боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 378 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства «Золоті Ворота-Україна», м. Черкаси, вул. Смілянська, 165, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик», АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39864658, номер рахунку в банку невідомий

52 300,00 грн. основного боргу, 17 397,55 грн. пені, 1 456,96 грн. 3% річних, 4 813,50 грн. інфляційних та 1 378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 27.01.2017р.

Суддя Г.М. Скиба