ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017р. Справа № 914/2909/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет»
про:стягнення 37527 грн. 29 коп. (з яких: 33700,23 грн. основний борг; 1600,41 грн. - пеня, 1731,84 грн. інфляційні; 494,81 грн. - 3% річних)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Струк Н.Р.

Представники:

Позивача:ОСОБА_2 представник (доручення від 31.10.2016 р.)
Відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність від 10.01.2017р.)

16.11.2016 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 3022 поступила позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про стягнення 43352 грн. 46 коп. (з яких: 33700,23 грн.основний борг; 5969,25 грн. пеня; 789,98 грн. 3% річних; 2893,00 грн. - інфляційні).

Ухвалою суду від 18.11.2016 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 20.12.2016 р.

20.12.2016 р. до суду за вх. № 6054/16 від позивача поступила заява про зменшення розміру позовних вимог з додатками.

20.12.2016 р. до суду за вх. № 51062/16 від відповідача поступив відзив на позовну заяву з додатками. У зазначеному відзиві міститься клопотання про відкладення розгляду справи та зменшення розміру пені.

Ухвалою суду від 20.12.2016 р. розгляд справи відкладено на 23.01.2017 р.

18.01.2017р. до суду за вх. № 207/17 від позивача проступила заява про зменшення розміру позовних вимог.

24.01.2017р. до суду за вх. № 2411/17 від відповідача проступило клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору. До зазначеного клопотання долучено заперечення на заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.01.2017 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 31.01.2017 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

31.01.2017 р. до суду за вх. № 4081/17 від позивача поступила заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає про погашення відповідачем суми основного боргу у повному обсязі, а тому просить суд стягнути з відповідача 3827,06 грн. (з яких: 1600,41 грн. - пеня; 494,81 грн. - 3% річних та 1731,84 грн. - інфляційні втрати), які нараховані з врахуванням відсоткового відношення реалізованого та повернутого товару, у звязку із неможливістю встановити, який саме поставлений позивачем товар був реалізований відповідачем, а який був притриманий на складі та в подальшому повернутий позивачу.

Представник позивача позов підтримав, просив суд стягнути з відповідача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2017р. (вх. № 4081/17 від 31.01.2017р.): 3827,06 грн. (з яких: 1600,41 грн. - пеня; 494,81 грн. - 3% річних та 1731,84 грн. - інфляційні втрати) та припинити провадження у справі в частині стягнення 33700,23 грн. основного боргу у зв'язку із сплатою такого відповідачем після порушення провадження у даній справі.

Представник відповідача вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив на позовну заяву представив, проти заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2017р. (вх. № 4081/17 від 31.01.2017р.) не заперечив.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

16.09.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» (Покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № ТА0508/13 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Згідно з п. 1.1. Договору, у відповідності до умов договору Постачальник (позивач) зобов'язується постачати та передавати у власність Покупцю (відповідачу), а Покупець зобовязується приймати та оплачувати товари по ціні та в асортименті, погодженими сторонами в комерційних специфікаціях, які є невідємною частиною Договору, в кількості, передбаченій замовленнями на товари.

На виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 33700 грн. 23 коп., що підтверджується відповідними видатковими накладними (оригінали оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи).

30.06.2016 р., у відповідності до п. 6.9. Договору, сторонами складено, підписано та скріплено відтисками печаток сторін акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2016 р. по 30.06.2016 р.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що покупець зобовязаний оплатити поставлений товар в національній валюті України гривні, через безготівковий розрахунок. Оплата повинна бути здійснена в найближчий понеділок або четвер (платіжні дні), що слідують за днем закінчення строків відстрочки оплати. Строк платежу за поставлений товар вираховується від дати фактичного його прийняття магазинами, а не від дати складання документів постачальником.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив оплату за отриманий товар.

Лише після подання позовної заяви до суду та порушення провадження у даній справі відповідач сплатив 21131,13 грн., що підтверджується виписками по рахунках від 28.11.2016р. на суму 15000,00 грн., від 13.12.2016р. на суму 6000,00 грн. та платіжним дорученням № 29883 від 20.01.2017р. на суму 131,13 грн., а товар на суму 12569,10 грн. було повернуто позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 33700 грн. 23 коп.

За неналежне виконання грошового зобовязання, відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 8.9. Договору, позивачем нараховано відповідачу 789,98 грн. 3% річних, 2893,00 грн. інфляційних втрат та 5969,25 грн. пені.

Частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Скориставшись наданим йому правом, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог від 19.12.2016 р., котра поступила до господарського суду Львівської області 20.12.2016 р. за вх. № 6054/16 та заяву про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2017 р., котра поступила до господарського суду Львівської області 31.01.2017р. 4081/17, згідно з якими в кінцевому результаті просить суд стягнути з відповідача 3827,06 грн. (з яких: 494,81 грн. - 3% річних, 1731,84 грн. - інфляційні та 1600,41 грн. пеня), які нараховані з врахуванням відсоткового відношення реалізованого та повернутого товару, у звязку із неможливістю встановити, який саме поставлений позивачем товар був реалізований відповідачем, а який був притриманий на складі та в подальшому повернутий позивачу.

У зв'язку з поступленням заяви про зменшення розміру позовних вимог, спір вирішується з урахуванням нової ціни позову.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження у даній справі, відповідачем оплачено позивачу за отриманий товар 21131,13 грн., що підтверджується виписками по рахунках від 28.11.2016р. на суму 15000,00 грн., від 13.12.2016р. на суму 6000,00 грн. та платіжним дорученням № 29883 від 20.01.2017р. на суму 131,13 грн. долученими позивачем до матеріалів справи, а товар на суму 12569,10 грн. було повернуто позивачу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Пунктом 8.9. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати вартості товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За неналежне виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано відповідачу 1600,41 грн. пені, 1731,84 грн. інфляційних та 494,81 грн. 3% річних.

Перевіривши подані позивачем розрахунки, підстави та правильність нарахування пені, інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що такі розрахунки є правильними, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1600,41 грн. пені, 1731,84 грн. інфляційних та 494,81 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В процесі розгляду даної справи, відповідачем сплачено позивачу 21131,13 грн. за отриманий товар, а товар на суму 12569,10 грн. було повернуто позивачу.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.11.2011 р. № 8 (із змінами та доповненнями) розяснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи; господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань; припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 33700,23 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із сплатою такого відповідачем в процесі розгляду даної справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 612, 625, 626, 627, 629, 655, 691, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 ГК України, ст.ст. 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про стягнення 37527 грн. 29 коп. (з яких: 33700,23 грн. основний борг; 1600,41 грн. - пеня, 1731,84 грн. інфляційні; 494,81 грн. - 3% річних) - задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» (вул.Городоцька, буд. 359, м. Львів, 79040; ідентифікаційний код 38316777) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (вул. Б. Хмельницького, буд. 10-А, м. Пустомити, Львівська область, 81100; ідентифікаційний код 35775727) 3827 грн. 06 коп. (з яких: 494,81 грн. 3% річних; 1600,41 грн. пеня; 1731,84 грн. інфляційні) та 1378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 33700 грн. 23 коп. основного боргу припинити.

4. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.