РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №910/12787/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

До 1. ПАРЛІЄР ЛІМІТЕД (PARLIER LIMITED)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А»

Про визнання договору недійсним

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Перцев Д.П. за довіреністю № 02-36/3130 від 11.11.16.

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАРЛІЄР ЛІМІТЕД (PARLIER LIMITED) про визнання недійсним договору іпотеки від 02.07.16., укладеного від відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проект-А», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстраційним номером 2376.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.16. порушено провадження у справі № 910/12787/16, встановлено, що місцезнаходженням відповідача є: є Кіпр, а тому суд дійшов висновку, що відповідачеві по справі для належного повідомлення про розгляд справи, враховуючи норми ст.ст. 1-10 Конвенції та позицію Уряду Кіпру, відправлення судових документів відповідачу здійснюється безпосередньо за адресою місцезнаходження відповідача.

Крім того, вказаною ухвалою Господарський суд міста Києва залучив до участі в розгляді даної справи на підставі ст. 27 ГПК України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Проект-А».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.16., керуючись приписами ст. ст. 69, 79 ГПК України, положеннями Віденської конвенції про консульські зносини від 24.04.63., Конвенцією від 05.10.61, суд зупинив провадження у справі до 29.09.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.16. поновлено провадження у справі № 910/12787/16.

За результатами судового засідання 29.09.16. залучено до участі в розгляді справи № 910/12787/16 в якості відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Проект-А», розгляд справи № 910/12787/16 відкладено на 26.01.17. та зупинено провадження у справі до 26.01.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

26.01.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.17. поновлено провадження у справі № 910/12787/16.

В судовому засіданні 26.01.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання 26.01.17. не з'явились, письмового відзиву не подали, заяв чи клопотань не надали і не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачам процесуальних документів по справі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/12787/16.

В судовому засіданні 26.01.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Перший протокол Конвенції ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV «Про міжнародні договори України» застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За приписами ч.ч. 1-4 ст.41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п. 5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов (ст. 54 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, враховуючи викладені вище норми матеріального та процесуального права при зверненні до суду з розглядуваним позовом Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в першу чергу повинно бути доведено належними та допустимими доказами факт правомірного набуття відповідного майнового права.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.12., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.12. та постановою Вищого господарського суду від 26.02.13., та набрало законної сили 14.11.12., встановлено наступне.

13.06.07. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк"(у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") - кредитором, та Акціонерним товариством закритого типу "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"(у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Приватне акціонерне товариство "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн") - позичальником, було укладено Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №18/062-КН (далі - кредитний договір).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ (АКБ) "Укрсоцбанк"та ЗАТ (ПрАТ) "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"було укладено Іпотечні договори:

1. Іпотечний договір від 13.06.07., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1423, згідно з умовами якого в іпотеку Банку було передано - адміністративно-побутову будівлю загальною площею 860,70 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера А).

2. Іпотечний договір від 24.01.08., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований в реєстрі за № 17, згідно з умовами якого в іпотеку Банку передано - право оренди земельної ділянки площею 1,8374 га, кадастровий номер :72:214:0008, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 (нині вул. Амосова, 12) у Солом'янському районі м. Києва з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування комплексу нежитлових будівель виробничої бази з подальшою реконструкцією, та адміністративно-побутовий комплекс, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому.

Будівництво адміністративно-побутового комплексу на земельній ділянці площею 1,8374 га, кадастровий номер :72:214:0008, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 (нині вул. Амосова, 12) у Солом'янському районі м. Києва відбувалось в 2 черги.

Відповідно до Свідоцтва № про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 29 грудня 2009 року, виданого на підставі Акта готовності об'єкта до експлуатації від 08 грудня 2009 року, загальна площа будівлі становить 18405,0 кв.м. (1 черга будівництва)

Відповідно до Сертифіката серії КВ №7 від 01 червня 2011 року, виданого на підставі Акта готовності об'єкта до експлуатації № 2 від 10 травня 2011 року, загальна площа корпусу № 2 становить 20372,9 кв.м., загальна площа корпусу №3 - 3388,4 кв.м. (2 черга будівництва).

У зв'язку з тим, що предметом іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору від 24 січня 2008 року є адміністративно-побутовий комплекс, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому, суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що в результаті проведення будівництва вказаного вище адміністративно-побутового комплексу, предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 24 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований в реєстрі за №17, є, зокрема, весь збудований об'єкт, а саме: будівля загальною площею 18405,0 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул.. Амосова Миколи, 12, нежитловий будинок загальною площею 20 372,9 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12; нежитловий будинок загальною площею 3388,4 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12.

Тобто, зобов'язання ЗАТ (ПрАТ) "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" за Договором кредиту №18/062-КН від 13.06.07., згідно Іпотечних договорів від 13.06.07. та від 24.01.08., були забезпечені наступним нерухомим майном:

- адміністративно-побутовою будівлею загальною площею 860,70 кв.м.. розташовану за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи 12 (Літера А), ринковою вартістю 3 984 000 (три мільйони дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі) гривень 00 коп.;

- нежитловим будинком загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С) ринковою вартістю 201 828 000 (двісті один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч) гривень 00 коп.;

- нежитловим будинком загальною площею 20 372,9 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 ринковою вартістю 221256 000 (двісті двадцять один мільйон двісті п'ятдесят шість тисяч) гривень 00 коп.:

- нежитловим будинком загальною площею 3388,4 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 ринковою вартістю 31728000 (тридцять один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) гривень 00 коп.

Далі, судом було встановлено, що 26.09.08., незважаючи на наявність обмежень щодо обтяження зобов'язаннями предмету іпотеки, в т.ч. щодо залучення до будівництва третіх осіб (інвесторів) згідно умов раніше укладених договору "Про надання невідновлювальної кредитної лінії № 18/062-КН"від 13.06.2007 року та іпотечного договору від 24.01.08., в порушення власних зобов'язань за вказаними договорами перед ПАТ "Укрсоцбанк" і без відома останнього, відповідачем-1, АТЗТ "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕН ЕС АЙ КОНСТРАКШН "було укладено інвестиційно-підрядний договір із ЗАТ "ПРОЕКТ-А".

14.12.09. ТОВ "ПРОЕКТ А" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд визнати за ним право власності на збудований адміністративно-побутовий комплекс.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.09. у справі № 2/349 позовні вимоги задоволено повністю, визнано право власності на адміністративно-побутовий комплекс (літера С) загальною площею 18405 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 та зобов'язано припинити дії, що порушують законні права власника адміністративно-побутового комплексу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.11. у справі № 2/349, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 30.05.12., рішення господарського суду міста Києва від 24.12.09. у справі № 2/349 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні суд зауважив, що право власності на адміністративно-побутову будівлю (в літ. А) загальною площею 860,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 12, зареєстровано за АТЗТ "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.11.05.; право власності на адміністративно-побутовий комплекс (літ. С) загальною площею 18405,0 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 12, зареєстровано за ТОВ "Проект-А" на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.02.2010 року.

Далі суд встановив, що об'єкт нерухомого майна - адміністративно-побутовий комплекс (літера С) загальною площею 18405 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12, є предметом Іпотеки згідно двох іпотечних договорів:

1. Іпотечного договору від 24.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за №17, іпотекодержателем за яким є ПАТ "Укрсоцбанк", та

2. Іпотечного договору від 17.02.2012 року, зареєстрованого Приватним нотаріусом Новохатня Н.С., іпотекодержателем за яким є ПАТ "Фінексбанк".

У межах справи № 5011-66/77999-2012 суд вказав на те, що попереднім іпотекодержателем з вищим пріоритетом є ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки договір іпотеки укладений раніше, ніж договір іпотеки укладений між третіми особами, та дійшов висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» у будь-якому випадку має право в першу чергу задовольнити свої майнові вимоги, в тому числі шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, вказаним рішенням:

- в рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство "Ен Ес Ай Констракшн" перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" в розмірі 458796000,00 грн. за Договором про надання невідновлюваної кредитної лінії №18/062-КН від 13.06.07. звернуто стягнення на предмети іпотеки згідно з іпотечним договором від 24.01.08., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованим в реєстрі за №17, та іпотечним договором від 13.06.07., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованим в реєстрі за №1423, а саме: адміністративно-побутову будівлю загальною площею 860,70 кв.м.. розташовану за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи 12 (Літера А); нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С); нежитловий будинок загальною площею 20 372,9 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12; нежитловий будинок загальною площею 3388,4 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

- визнано за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" право власності на: адміністративно-побутову будівлю загальною площею 860,70 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера А); нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С); нежитловий будинок загальною площею 20 372,9 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12; нежитловий будинок загальною площею 3388,4 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12.

Обставини, встановлені у справі № 5011-66/7999-2012, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.12. у справі № 5011-66/7999-2012, то встановлені ним факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення у справі № 5011-66/7999-2012 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 910/12787/16, не можуть йому суперечити.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.12. у справі № 5011-66/7999-2012 правомірно набуто у власність нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С).

Крім того, судом враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.12. у справі № 5011-14/7961-2012, яке набрало законної сили 29.10.12. (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.12. та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.13.) визнано недійсним інвестиційно-підрядний договір від 26.09.28., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проект-А" та Приватним акціонерним товариством "Спільне підприємство "Ен Ес Ай Констракшн", а рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.12., яке набрало законної сили 29.10.12. (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.12. та постановою Вищого господарського суду від 04.02.13.) визнано недійним іпотечний договір від 17.02.12. укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Проект - А" та публічним акціонерним товариством "Фінексбанк" посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., зареєстрований за № 500.

05.04.13. право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим №996480000.

Позивач вказує на те, що 02.07.16. між відповідачами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстраційним номером 2376, предметом якого є нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С), тобто майно, власником якого є позивач, з огляду на що, за твердженням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», вказаний договір іпотеки від 02.07.16., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстраційним номером 2376, підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

У ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України зазначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 Закону України «Про іпотеку»).

02.07.16. між відповідачем-1, як іпотекодержателем, та відповідачем-2, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстраційним номером 2376, за умовами якого (п. 1.2) предметом іпотеки є будівлі адміністративно-побутового комплексу (літера С), площею 18405,00 кв.м, яка розташована в місті Києві по вул. Амосова Миколи № 12, яка належить іпотекодавця на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою № 6255988 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданою державним реєстратором приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом Постанови № 9 від 06.11.09. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку»).

Враховуючи правову природу іпотеки та з огляду на те, що у даному випадку майнові права на нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С), які було передано відповідачу-1 в якості забезпечення виконання відповідачем-2 зобов'язань, належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», у суду наявні правові підстави вважати, що іпотечний договір від 02.07.16., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстраційним номером 2376, підлягає визнанню недійсним.

При цьому судом додатково враховано наступне.

За приписами ч. ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78797523 від 25.01.17. за зверненням позивача відбувся поділ нерухомого майна - нежитлового будинку загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С), на два нових об'єкти нерухомості: нежитлове приміщення площею 9201,4 кв.м з реєстраційним номером 00 (дата реєстрації за позивачем 14.05.16.) та нежитлове приміщення площею 9203,6 кв.м з реєстраційним номером 00 (дата реєстрації за позивачем 15.05.16.), тобто такий поділ відбувся до укладення між відповідачами оспорюваного договору іпотеки на нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С).

Судовий збір згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів у рівних долях.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Іпотечний договір від 02.07.16., укладений між ПАРЛІЄР ЛІМІТЕД (PARLIER LIMITED) (реєстраційний номер НЕ 214340) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проект-А» (ідентифікаційний код 33835197), та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. і зареєстрований в реєстрі за реєстраційним номером 2376.

3. Стягнути з ПАРЛІЄР ЛІМІТЕД (PARLIER LIMITED) (1060, Кіпр, м. Нікосія, Платеіа Елефтеріас, квартира/офіс 4, 1-й поверх, МІТСІ БІЛДІНГ, 1, Стасіну 1; реєстраційний номер НЕ 214340) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, б. 29; ідентифікаційний код 00039019) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» (49000, м. Дніпро, вул. Глінки, б. 2, офіс 504; ідентифікаційний код 33835197) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, б. 29; ідентифікаційний код 00039019) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.01.17.

Суддя Т.М.Ващенко