ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.01.2017р. Справа №905/3128/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь,

до відповідача: Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь,

про стягнення 2829143,11 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви з 23.11.2016р. по 21.12.2016р., з 21.12.2016р. по 18.01.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення 2829143,11 грн, а саме:

- 1926633,53 грн пені за період прострочення виконання зобовязання по договору на розподіл природного газу №431 від 31.12.2015р.;

- 529993,65 грн 3% річних від суми заборгованості по договору на розподіл природного газу №431 від 31.12.2015р.;

- 372515,93 грн суми знецінення суми заборгованості Комунального підприємства «Маріупольтепломережа» перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за прострочений період виконання зобовязання за договором №431 від 31.12.2015р. на розподіл природного газу, з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №431 від 31.12.2015р. на розподіл природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати наданих в період з 01.01.2016р. по 30.06.2016р. послуг, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві №573/01 від 21.11.2016р., додаткових поясненнях б/н від 16.12.2016р. позовні вимоги не визнав у повному обсязі з посиланням на те, що п.6.2.1 договору №431 від 31.12.2015р. щодо нарахування пені передбачає відповідальність за порушення строків, передбачених п.4.5 вказаного правочину, а не за невиконання графіку погашення заборгованості, відповідальність за невиконання якого визначена ч.4 п.4.7 договору №431 від 31.12.2015р.

Крім того, за твердженням відповідача, вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за актами приймання-передачі від 31.01.2016р., 29.02.2016р., 31.03.2016р. є не обґрунтованими, виходячи з того, що залишки нарахувань за цими актами увійшли до графіку погашення заборгованості, яким було встановлено новий порядок розрахунків за зобовязаннями станом на 01.04.2016р.

Разом з цим, відповідач зазначав про відсутність вини останнього у виникненні заборгованості, з огляду на те, що Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» вжито всі можливі заходи щодо виконання зобовязань за договором.

Водночас, відповідач з посиланням на приписи п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та наявність виключних обставин просив суд зменшити на 95% розмір пені, яка заявлена до стягнення.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 31.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (оператор ГРМ) та Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» (замовник) було укладено договір про розподіл природного газу №431, за змістом п.1.1 якого оператор ГРМ зобовязується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника (пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

У додатковій угоді №1 від 01.02.2016р. сторони дійшли згоди викласти п.1.1 договору №431 від 31.12.2015р. в наступній редакції: «За договором оператор ГРМ зобовязується надати замовнику послугу розподілу природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника (пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін». Крім того, згідно з положеннями вказаної додаткової угоди сторони домовились по тексту договору змінити слова «послуги з транспортування» на «послуги розподілу», «тариф на транспортування» на «тариф на послуги розподілу», «протранспортованого» на «розподіленого», «транспортується» на «розподіляється», «транспортування» на «розподіл».

За правилами п.4.1 укладеного сторонами правочину розрахунки за послуги з розподілу природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на розподіл природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб. м, встановленим для оператора ГРМ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та становить 681,7 грн за 1000 куб. м без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20%. Всього до оплати за 1000 куб. м 818,04 грн.

За приписами п.10.1 договору №431 від 31.12.2015р. (в редакції додаткової угоди №5 від 15.09.2016р.) останній набирає чинності з 01.01.2016р. та укладається на строк до 31.12.2016р., а у частині проведення розрахунків діє до повного їх здійснення.

За приписами п.п.5.1.2, 5.1.4 договору №431 від 31.12.2015р. оператор ГРМ зобовязався забезпечувати розподіл природного газу ГРМ до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених ПАТ «Укртрансгаз», за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків замовника за надані оператором ГРМ послуги. Складати та надавати на погодження замовникові акт наданих послуг.

За правилами п.п.3.6, 3.9 укладеного сторонами правочину послуги з розподілу природного газу ГРМ підтверджуються підписаним між оператором ГРМ та замовником актом наданих послуг, що оформлюється з урахуванням обсягу розподіленого газу за розрахунковий період, визначеного відповідно до розділу ІІ договору. Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника і оператора ГРМ.

У додатку №3, №3.2 до договору №431 від 31.12.2015р. оператор ГРМ та замовник узгодили, що з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. буде розподілено природний газ газорозподільними мережами в обсязі 93200 тис. куб. м, у тому числі: у січні 34700, лютому 32000, березні 26500; у червні 2016 року 2044,403 тис. куб. м.

Як свідчать матеріали справи, за період з січня 2016 року по березень 2016 року, а також у червні 2016 року було надано послуги з розподілу природного газу розподільчими трубопроводами на загальну суму 57593747,58 грн, що підтверджується наступними актами:

- б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року на суму 23620314,38 грн (28874,278 тис. куб. м),

- б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016 року на суму 17401225,81 грн (21271,852 тис. куб. м),

- б/н від 31.03.2016р. за березень 2016 року на суму 15355450,11 грн (18771,026 тис. куб. м),

- б/н від 30.06.2016р. за червень 2016 року на суму 1216757,28 грн (1441,314 тис. куб.м).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті наданих послуг у повному обсязі та у встановлений строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» заявлено вимоги про стягнення пені 1926633,53 грн, 3% річних 529993,65 грн, інфляційних збитків 372515,93 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.5.2.1 договору №431 від 31.12.2015р. оператор ГРМ має право отримувати від замовника плату за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ за тарифом відповідно до пункту 4.1 розділу VІ договору.

Замовник зобовязується оплачувати оператору ГРМ вартість послуг згідно з умовами договору (п.5.3.2 договору №431 від 31.12.2015р.).

За змістом п.п.1.2 (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 01.02.2016р.), 4.3 укладеного сторонами правочину замовник зобовязується сплатити оператору ГРМ вартість послуги розподілу природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, що передбачені умовами договору. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п.4.5 договору №431 від 31.12.2015р. оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах щодекадної оплати відповідно до наданих рахунків, а саме:

- за першу декаду до 15 числа місяця, у якому надаються послуги,

- за другу декаду до 25 числа місяця, у якому надаються послуги,

- за третю декаду до 05 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надаються послуги.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду замовник здійснює оплату додатково заявлених обсягів розподілу природного газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу. У випадку недоплати за фактично розподілений природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач оформив наступні рахунки на оплату послуг з транспортування (розподілу) природного газу:

- у січні: №636 від 12.01.2016р. на суму 9407460 грн, №673 від 18.01.2016р. на суму 9407460 грн, №1406 від 31.01.2016р. на суму 4805394,38 грн, загалом на 23620314,38 грн;

- у лютому: №1597 від 11.02.2016р. на суму 8671224 грн, №2307 від 23.02.2016р. на суму 8671224 грн, №2378 від 29.02.2016р. на суму 58777,81 грн, загалом на 17401225,81 грн;

- у березні: №2536 від 14.03.2016р. на суму 7198752 грн, №3268 від 23.03.2016р. на суму 7198752 грн, №3330 від 31.03.2016р. на суму 957946,11 грн, загалом на 15355450,11 грн;

- у червні: №5741 від 13.06.2016р. на суму 574056 грн, №6440 від 22.06.2016р. на суму 574056 грн, №6496 від 30.06.2016р. на суму 68645,28 грн, загалом 1216757,28 грн.

Факт своєчасного отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується. Водночас, за висновками суду, наявність або відсутність обставин фактичного отримання рахунків не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість послуг з транспортування (розподілу) природного газу. При цьому, судом враховано, що з огляду на підписання актів б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року на суму 23620314,38 грн, б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016 року на суму 17401225,81 грн, б/н від 31.03.2016р. за березень 2016 року на суму 15355450,11 грн, б/н від 30.06.2016р. за червень 2016 року на суму 1216757,28 грн відповідач був обізнаний з обсягом та вартістю послуг, які підлягають сплаті.

Відтак, з урахуванням змісту п.4.5 договору №431 від 31.12.2015р., оплата послуг, які були надані у січні-березні, червні 2016 року мала бути здійснена Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, а саме: 05.02.2016р. включно, 07.03.2016р. включно (з урахуванням того, що останній день строку 05.03.2016р., та наступний за ним день 06.03.2016р., були вихідними днями), 05.04.2016р., 05.07.2016р. включно.

Як свідчать матеріали справи, станом на 01.04.2016р. відповідач частково розрахувався за зобовязаннями січня-березня 2016 року, заборгованість Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на вказану дату становила 22296946,88 грн.

У п.4.7 договору №431 від 31.12.2015р. сторони визначили, що у разі виникнення в замовника заборгованості з оплати вартості послуг з розподілу природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладання сторонами та дотримання замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє замовника від виконання поточних зобовязань за договором.

Як свідчать матеріали справи, сторони підписали графік погашення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, що сталася станом на 01.04.2016р. за договором від 31.12.2015р. №431, відповідно до якого встановили наступний порядок погашення заборгованості в сумі 22296946,88 грн:

1) квітень 8296946,88 грн:

- до 07.04. 3000000 грн,

- до 15.04. 736946,88 грн,

- до 22.04. 2000000 грн,

- до 30.04. 2560000 грн;

2) травень 7000000 грн:

- до 07.05. 3000000 грн,

- до 21.05. 2000000 грн,

- до 28.05. 2000000 грн;

3) червень 7000000 грн:

- до 07.06. 3000000 грн,

- до 22.06. 2000000 грн,

- до 30.06. 2000000 грн.

Крім того, сторони підписали графік погашення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, що сталася станом на 01.10.2016р. за договором від 31.12.2015р. №431, згідно з яким встановили наступний порядок реструктуризації заборгованості в сумі 2286268,53 грн:

1) жовтень 2016 року: до 15.11.2016р. 4201936 грн,

2) листопад 2016 року: до 15.11.2016р. 3000000 грн,

3) грудень 2016 року: до 20.12.2016р. 2286268,53 грн.

За поясненнями сторін, вказані графіки були підписані 01.04.2016р. та 01.10.2016р. відповідно.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.6.1 договору №431 від 31.12.2015р. за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

В силу норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

За правилами п.6.2.1 договору №431 від 31.12.2015р. у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом ІV договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 1926633,53 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2016 року на суму 23620314,38 грн (акт б/н від 31.01.2016р.) за період з 06.02.2016р. по 01.04.2016р. 349280,18 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 17401225,81 грн (акт б/н від 29.02.2016р.) за період з 08.03.2016р. по 01.04.2016р. 494224,53 грн,

3) за зобовязаннями червня 2016 року на суму 1216757,28 грн (акт б/н від 30.06.2016р.) за період з 06.07.2016р. по 08.07.2016р. 108,08 грн,

4) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.05.2016р., за період з 08.05.2016р. по 24.06.2016р. 66260,45 грн,

5) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 21.05.2016р., за період з 22.05.2016р. по 30.09.2016р. 160858,64 грн,

6) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 28.05.2016р., за період з 29.05.2016р. по 30.09.2016р. 221857,92 грн,

7) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.06.2016р., за період з 08.06.2016р. по 30.09.2016р. 303278,69 грн,

8) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 22.06.2016р., за період з 23.06.2016р. по 30.09.2016р. 172677,60 грн,

9) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 30.06.2016р., за період з 01.07.2016р. по 30.09.2016р. 158087,43 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 157443,26 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2016 року на суму 23620314,38 грн (акт б/н від 31.01.2016р.) за період з 06.02.2016р. по 01.04.2016р. 23814,56 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 17401225,81 грн (акт б/н від 29.02.2016р.) за період з 08.03.2016р. по 01.04.2016р. 33697,13 грн,

3) за зобовязаннями червня 2016 року на суму 1216757,28 грн (акт б/н від 30.06.2016р.) за період з 06.07.2016р. по 08.07.2016р. 9,83 грн,

4) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.05.2016р., за період з 08.05.2016р. по 24.06.2016р. 5347,49 грн,

5) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 21.05.2016р., за період з 22.05.2016р. по 30.09.2016р. 14328,35 грн,

6) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 28.05.2016р., за період з 29.05.2016р. по 30.09.2016р. 20491,80 грн,

7) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.06.2016р., за період з 08.06.2016р. по 30.09.2016р. 28278,69 грн,

8) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 22.06.2016р., за період з 23.06.2016р. по 30.09.2016р. 16393,44 грн,

9) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 30.06.2016р., за період з 01.07.2016р. по 30.09.2016р. 15081,97 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до розрахунку 3% річних за зобовязаннями червня 2016 року (акт б/н від 30.06.2016р.) позивач фактично здійснив нарахування за період з 06.07.2016р. по 08.07.2016р. в сумі 9,83 грн. Проте, у підсумку помилково зазначив, що 3% річних за зобовязаннями червня 2016 року складають 372560,22 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 372515,93 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2016 року на суму 23620314,38 грн (акт б/н від 31.01.2016р.) за період з 01.02.2016р. по 31.03.2016р. 86732,89 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 17401225,81 грн (акт б/н від 29.02.2016р.) за період з 01.03.2016р. по 31.03.2016р. 164441,98 грн,

3) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.05.2016р., за період з 01.05.2016р. по 15.06.2016р. 814,58 грн,

4) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 21.05.2016р., за період з 01.06.2016р. по 15.09.2016р. 4526,48 грн,

5) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 28.05.2016р., за період з 01.06.2016р. по 30.09.2016р. 24000 грн,

6) за зобовязаннями на суму 3000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 07.06.2016р., за період з 01.06.2016р. по 30.09.2016р. 36000 грн,

7) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 22.06.2016р., за період з 01.07.2016р. по 150.09.2016р. 28000 грн,

8) за зобовязаннями на суму 2000000 грн, які відповідно до графіка від 01.04.2016р. мали бути виконані до 30.06.2016р., за період з 01.07.2016р. по 15.09.2016р. 28000 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

В силу норм ст.654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У п.4.5 договору №431 від 31.12.2015р. сторони домовились, що замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Матеріали справи не містять доказів того, що сторонами вносилися будь-які зміни до п.4.5 вказаного правочину.

Як було зазначено судом вище, 01.04.2016р. сторонами було узгоджено графік погашення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором №431 від 31.12.2015р., що фактично надавались у січні-березні 2016 року.

Вказаний графік підписаний представниками замовника та оператора ГРМ, затверджений підписами керівників Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» та Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», а також скріплений печатками зазначених юридичних осіб, визначає певні дати погашення заборгованості та конкретні суми коштів, які мають надійти у ці дати.

Разом з цим, узгоджений сторонами графік ні за формою, ні за змістом не є додатковою угодою (додатком) до договору, не містить посилань на те, що він є невід'ємною частиною договору, а також був підписаний у іншій формі ніж наявні у матеріалах справи додаткові угоди та додатки до договору №431 від 31.12.2015р.

Відтак, за висновками суду, вказаний графік є лише підтвердженням прострочення боржником грошового зобов'язання за договором та способом досудового врегулювання спору. За відсутності можливості в досудовому порядку врегулювати спір щодо сплати заборгованості за отримані послуги, позивачем нараховано неустойку, 3% річних, інфляційні втрати за порушення зобов'язання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, позивач правомірно здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням положень п.4.5 договору №431 від 31.12.2015р.

Здійснивши перевірку вказаних розрахунків, господарський суд встановив, що пеня, 3% річних, інфляційні за простроченими зобовязаннями відповідача згідно актів б/н від 31.01.2016р., б/н від 29.02.2016р., б/н від 31.03.2016р., б/н від 30.06.2016р. (в межах предмету позову) складають:

- пеня 836123,21 грн, а саме: в сумі 341826,63 грн, нарахована за період з 06.02.2016р. по 01.04.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року, 494224,53 грн, нарахована за період з 08.03.2016р. по 01.04.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016 року, 72,05 грн нарахована за період з 06.07.2016р. по 07.07.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 30.06.2016р. за червень 2016 року. Відповідні нарахування здійснені судом з урахуванням приписів п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати;

- 3% річних 57166,24 грн, а саме: в сумі 23370,22 грн, нараховані за період з 06.02.2016р. по 01.04.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року, 33789,45 грн, нараховані за період з 08.03.2016р. по 01.04.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016 року; 6,57 грн нарахована за період з 06.07.2016р. по 07.07.2016р. за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 30.06.2016р. за червень 2016 року. Відповідні нарахування здійснені судом з урахуванням того, що у день оплати відсотки не нараховуються;

- інфляційні 27203,14 грн, нараховані у березні 2016 року за прострочення виконання зобовязань згідно з актом б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року. Разом з цим, суд зазначає, що за приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Одночасно, позивач також здійснив нарахування за простроченими зобовязаннями відповідача, виходячи з дат погашення заборгованості, які були узгоджені сторонами у графіку від 01.04.2016р.

Проте, з урахуванням наведених вище висновків суду, такі дії позивача не відповідають змісту укладеного сторонами правочину №431 від 31.12.2015р., внаслідок чого позовні вимоги у цій частині є неправомірними.

Крім того, судом враховано, що здійснення відповідних нарахувань в частині пені не відповідає приписам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зокрема, за зобовязаннями січня 2016 року неустойка могла бути нарахована в період з 06.02.2016р. по 05.08.2016р., за зобовязаннями лютого 2016 року з 08.03.2016р. по 07.09.2016р. Тоді як, позивачем відповідні нарахування фактично здійснені по 30.09.2016р.

Тобто, має місце штучне збільшення періоду нарахування неустойки за рахунок наявності обставин підписання графіку погашення заборгованості, що суперечить приписам діючого законодавства.

Разом з цим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості здійснити нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат після 01.04.2016р. (з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України в частині неустойки) за простроченими зобовязаннями відповідача, які виникли внаслідок несвоєчасної оплати послуг, отриманих згідно з актами б/н від 31.01.2016р. за січень 2016 року, б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016 року, б/н від 31.03.2016р. за березень 2016 року, б/н від 30.06.2016р. за червень 2016 року та звернутись до суду з окремим позовом.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність вини Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» в порушенні строків виконання прийнятих на себе за договором №431 від 31.12.2015р. зобовязань, суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно зі ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

В ч.4 ст.219 вказаного нормативно-правового акту закріплено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

За приписами ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше).

Згідно із розділом VІІІ договору №431 від 31.12.2015р. сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобовязань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобовязань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобовязані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 14 днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови замовника від сплати оператору ГРМ за послуги, які були надані до їх виникнення.

В якості підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання власних платіжних зобовязань відповідачем визначено наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України та, як наслідок, настання для Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» форс-мажорних обставин.

В силу норм ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Виходячи з того, що відповідачем не надано суду відповідний сертифікат про настання форс-мажорних обставин за договором №431 від 31.12.2015р., підстави для звільнення Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» від відповідальності (сплати неустойки) за невиконання грошового зобовязання з оплати послуг за цим правочином відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У Листі б/н від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховним Судом України наголошено, що доводи про неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст.625 Цивільного кодексу України не виключають можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відмова судами з цих підстав у стягненні нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є неправильною. Разом з тим, судам слід мати на увазі, що за змістом ч.4 ст.613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 Цивільного кодексу України).

Відтак, порушення відповідачем умов договору №431 від 31.12.2015р. щодо оплати послуг (за умови відсутності доказів прострочення кредитора) є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів, а імовірне існування обставин непереборної сили за договором не звільняє Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» від встановленого законом обовязку відшкодувати позивачу матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №573/01 від 21.11.2016р. відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 95%, розглянувши яке суд зазначає про наступне:

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України та п.7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вбачається, що під час розгляду заяв про зменшення неустойки чи відстрочення платежу судом, насамперед, повинно бути встановлено, що саме є підставою для задоволення наведеного клопотання, винятковість випадку, ступінь вини боржника, незначність прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на наявність обставин арешту коштів, що містяться на рахунках підприємства та, як наслідок, відсутність у Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» можливості вільно розпоряджатися коштами та здійснювати оплати за зобовязаннями перед контрагентами; важке фінансове становище, на 30.09.2016р. непокритий збиток складає 474550 тис. грн; великий розмір пені, порівняно з залишком заборгованості станом на 18.11.2016р., а також компенсацію імовірних збитків позивача за рахунок 3% річних та заявленої до стягнення суми інфляційних; особливий порядок ціноутворення, який призводить до планової збитковості підприємства тощо.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи довідку №574/01 від 21.11.2016р. Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» щодо дебіторської заборгованості споживачів за надані послуги теплопостачання станом на 01.11.2016р. в сумі 157323,50 тис. грн; листи №33/2/2-539 від 20.01.2016р., №33/2117 від 13.06.2014р. Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України; постанову від 21.10.2015р. про арешт коштів боржника (ВП №49094124); постанову від 22.01.2016р. про арешт коштів боржника (ВП №49780544); постанову від 25.02.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №46650446); баланси (звіти про фінансовий стан) на 31.12.2013р., 31.12.2014р., 31.12.2015р., 30.09.2016р.; заходи з економії фонду оплати праці у 2016 році; накази №61 від 02.02.2015р., №132 від 23.03.2015р., №37 від 25.01.2016р., №150 від 06.04.2016р., №310 від 01.07.2016р., №450 від 27.09.2016р. директора Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» «Про переведення та звільнення робітників, про зміну суттєвих умов праці», «Про зміну режиму роботи», «Про переведення та звільнення працівників, зміну суттєвих умов праці», «Про зміну режиму роботу», «Про зміну режиму роботи, переведення та звільнення робітників», «Про зміну режиму роботи»; зведений кошторис підключених обєктів до котельних підприємства «Маріупольтепломережа» на опалювальний період 2015-2016 років.

Позивач у запереченнях б/н від 16.12.2016р. проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені на 95% заперечив, та зазначив, що несвоєчасне виконання відповідачем власних платіжних зобовязань за договором №431 від 31.12.2015р. створює для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» додаткові труднощі для нормальної роботи підприємства в цілому та виконання своїх зобовязань із іншими контрагентами. Через дії відповідача позивач був змушений звернутись за фінансовою допомогою та укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Маргаз» договір поворотної фінансової допомоги №05/239-16 від 29.03.2016р. на суму 15000000 грн.

За висновками суду, в умовах нестабільної економічної ситуації, надання відповідачем послуг, в тому числі, на території проведення антитерористичної операції, арешту коштів та майна замовника, особливого порядку ціноутворення на послуги, які надає відповідач, Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» вживаються максимально можливі дії щодо погашення заборгованості перед позивачем.

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню, а отже з Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» підлягає стягненню неустойка на 30% менша, а саме 585286,25 грн.

Крім того, судом враховано, що позивачем застосовано до відповідача відповідальність, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України та спрямована на компенсацію матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши клопотання Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» про зменшення неустойки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, інфляційної складової боргу та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 585286,25 грн (з урахуванням зменшення на 30%), 27203,14 грн та 57166,24 грн відповідно.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п.4.3 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, судовий збір в сумі 42437,15 грн, сплачений Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на підставі платіжного доручення №5734 від 01.11.2016р., підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у зменшеній частині на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення 2829143,11 грн, а саме:

- 1926633,53 грн пені за період прострочення виконання зобовязання по договору на розподіл природного газу №431 від 31.12.2015р.;

- 529993,65 грн 3% річних від суми заборгованості по договору на розподіл природного газу №431 від 31.12.2015р.;

- 372515,93 грн суми знецінення суми заборгованості Комунального підприємства «Компанія «Маріупольтепломережа» перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за прострочений період виконання зобовязання за договором №431 від 31.12.2015р. на розподіл природного газу, з урахуванням індексу інфляції.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 585286,25 грн.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Миколаївська, буд.16, ) 585286,25 грн пені, 57166,24 грн 3% річних, 27203,14 грн інфляційних, 13809,05 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 18.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 23.01.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця