ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 січня 2017 року Справа № 914/1042/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий (доповідач), судді Бондар С.В. і Палій В.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Львівської області, м. Львів (далі - Прокурор),

на рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2016 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2016

зі справи № 914/1042/16

за позовом заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області, м. Городок Львівської області, в інтересах держави в особі Мостиської районної ради Львівської області, м. Мостиська Львівської області,

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Ралівка Самбірського району Львівської області,

про визнання недійсним договору оренди від 01.09.2015 № 166, застосування наслідків недійсності правочину, зобов'язання звільнити та передати приміщення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - відділ освіти Мостиської районної державної адміністрації, м. Мостиська Львівської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Зав'язанцівський навчально-виховний комплекс "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" Мостиської районної ради Львівської області, с. Зав'язанці Мостиського району Львівської області,

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним договору оренди від 01.09.2015 № 166, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання звільнити та передати за актом приймання-передачі приміщення.

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.09.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2016, у позові відмовлено.

Прокурор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 16.12.2016 № 08-462 вих-16 (разом з клопотанням про поновлення строку її подання, яке мотивовано несвоєчасним отриманням повного тексту копії оскаржуваної постанови апеляційної інстанції), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2016 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 зі справи № 914/1042/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

За приписами частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як зазначено в підпункті 2.2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами), судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 120 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Втім, вимога про застосування наслідків недійсності правочину співпадає з вимогою про звільнення та передачу за актом приймання-передачі приміщення та є вимогою майнового характеру. Щодо цієї вимоги необхідно враховувати, що вартість приміщення становить 107 770 грн.

У даному разі позов містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру, отже, у поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 3 593,46 грн. (1 939,86 грн. + 1 653,60 грн.), фактично ж за платіжним дорученням від 15.12.2016 № 2031 перераховано лише 3 307,20 грн. судового збору.

Таким чином, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Керуючись пунктом 4 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 зі справи № 914/1042/16 повернути заступнику прокурора Львівської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя С. Бондар

Суддя В. Палій