ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Справа № 918/1271/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом

заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром"

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

та Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод",

2. Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській області,

а також за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

2. Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради,

про визнання недійсними результатів електронних торгів

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача-1 - Петрова Л.С., довіреність №3646/01/28-16 від 13.09.2016р.,

Бабишкевич Ю.М., довіреність № 289/02/11-17 від 26.01.2017р.;

від відповідача-2 - не з'явився;

від третьої особи-1 на стороні позивача - не з'явився;

від третьої особи-2 на стороні позивача - ОСОБА_4, довіреність № 3 від 11.01.2017р.;

від третьої особи-1 на стороні відповідача - ОСОБА_5, довіреність № 1747 від 21.12.2016р.;

від третьої особи-2 на стороні відповідача - не з'явився;

від прокуратури - Барілов Д.В., посвідчення № 044150 від 19.09.2016р..

В судовому засіданні 30 січня 2017 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

1 грудня 2016 року заступник військового прокурора Рівненського гарнізону (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" (далі - Концерн) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Відділ) та Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (далі - Підприємство) про визнання недійсними результатів проведених Підприємством електронних торгів арештованим майном від 25 березня 2015 року з продажу лоту № 50153 - комплексу будівель, що знаходиться за адресою: місто Рівне, вулиця Соборна, 364В.

В обгрунтування своїх вимог Прокурор посилався на те, що під час виконання судових рішень в межах зведеного виконавчого провадження № 45543338 від 14 серпня 2008 року про стягнення з Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" (далі - Завод) грошових коштів службовими особами Відділу, з метою організації стягнення грошових коштів у вказаному виконавчому провадженні, виставлено на торги через систему електронних торгів арештованим майном, розпорядником якої є Підприємство, лот № 50153, до складу якого входить комплекс будівель та споруд боржника у складі:

будівля: термічне, вулканізаційне відділення, склад. літера Л-1, інв. № 254/0010 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 609,9 м2;

будівля: ремонт електрокар, інв. № 0021 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 71,6 м2;

компресорна інф. № 0012 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 490,2 м2;

будівля дільниці деревообробки інв. № 0006 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 546,2 м2;

будівля станції перекачки конденсату літ. 2Л-1 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 8,4 м2.

Переможцем електронних торгів з продажу вищенаведеного лоту, проведених 25 березня 2015 року, було визнано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець), якому в подальшому на підставі відповідного протоколу проведення електронних торгів № 65007, акту державного виконавця про проведені електронні торги від 10 квітня 2015 року та відповідного виданого нотаріусом свідоцтва було відчужено дане нерухоме майно за ціною 1 246 700 грн. 00 коп.

Оскільки право власності на вказане майно на момент проведення спірних електронних торгів належало не Заводу, а Державі Україна в особі Концерну, і за боржником у встановленому законом порядку не було закріплено право господарського відання даною нерухомістю, Прокурор, посилаючись на статті 74, 133, 136, 137, 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 182, 185, 203, 215, 319, 326, 656, 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 8 Закону України "Про виконавче провадження", просив суд визнати недійсними результати вищезазначених електронних торгів, на підставі яких дане майно було відчужено Підприємцю.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 2 грудня 2016 року позовну заяву Прокурора від 28 листопада 2016 року № 5112вих16 було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/1271/16 та призначено її до розгляду на 22 грудня 2016 року. Крім того, цією ухвалою до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Завод та Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській області (далі - Фонд). Також даною ухвалою до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Підприємця та Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (далі - Управління).

21 грудня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання Заводу від 21 грудня 2016 року № 265 (т. 1, а.с. 91-92), в якому останній просив суд вирішити даний спір на власний розсуд.

Крім того, 21 грудня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Прокурора від 21 грудня 2016 року № 5413вих16 (т. 1, а.с. 99-101), в яких останній в обґрунтування подання даного позову в інтересах держави в особі Концерну посилався на те, що позивач в розумінні імперативних приписів чинного законодавства відноситься до центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, передбаченого Законом України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Ухвалою суду від 22 грудня 2016 року розгляд справи відкладено на 12 січня 2017 року.

11 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Відділу на позовну заяву від 11 січня 2017 року № 3354 (т. 1, а.с. 141-152), в якому останній заперечив проти задоволення вимог Прокурора з огляду на те, що інтереси Концерну жодним чином не були порушені продажем спірного нерухомого майна шляхом застосування процедури проведення електронних торгів, оскільки його власником є не позивач, а Держава Україна. Також Відділ вказав на те, що обов'язкова реєстрація права господарського відання щодо майна, закріпленого за Заводом, не передбачена нормами чинного законодавства, оскільки це право виникло до вступу в силу Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у 2012 році, яким вперше було встановлено обов'язковість такої реєстрації. Так, на думку Відділу, спірне майно перебуває у державній власності з моменту його побудови, власник цього майна не змінювався, а змінювалися лише його представники, яким на сьогодні є Концерн. Таким чином право господарського відання Заводу на майно, що знаходиться на його території (у тому числі й майно, продане зі спірних електронних торгів) та використовувалося у його діяльності, виникло з моменту побудови вказаного майна, а відповідно це право не підлягає обов'язковій державній реєстрації. Крім того, Відділ зазначив, що Прокурором не було наведено фактів порушення процедури проведення спірних електронних торгів, а також не було надано відповідних доказів на підтвердження наявності таких фактів.

12 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Відділення по суті позовних вимог (т. 2, а.с. 4-5), в яких останнє просило суд вирішити даний спір на власний розсуд.

Ухвалою суду від 12 січня 2017 року розгляд справи відкладено на 30 січня 2017 року.

16 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Концерну (т. 2, а.с. 23-25), в яких позивач зазначив про те, що в результаті проведених електронних торгів арештованим майном від 25 березня 2015 року з продажу лоту № 50153 інтереси держави порушені не були.

27 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання Підприємця від 27 січня 2017 року (т. 2, а.с. 35-39), в якому останній просив суд залишити даний позов без розгляду, оскільки за змістом імперативних приписів чинного законодавства здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, до яких відноситься позивач, не допускається.

Проте при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання про залишення позову Прокурора без розгляду, оскільки зі змісту поданої ним позовної заяви вбачається, що останній обґрунтовував свої вимоги порушенням інтересів держави проведеними Підприємством 25 березня 2015 року електронними торгами. У той же час у даному позові Прокурор, з урахуванням письмових пояснень від 21 грудня 2016 року № 5413вих 16, обґрунтовував свої вимоги, пред'явлені в інтересах держави в особі Концерну, не порушенням інтересів позивача при здійсненні ним господарської діяльності як державної компанії, а порушення таких інтересів Концерну як центрального органу влади зі спеціальним статусом, передбаченим Законом України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі", який уповноважений державою здійснювати відповідні функції, що не суперечить імперативним приписам чинного законодавства.

30 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Підприємця від 30 січня 2017 року (т. 2, а.с. 152-156), в яких останній зазначив про необґрунтованість вимог Прокурора щодо визнання недійсними результатів спірних електронних торгів.

У судовому засіданні 30.01.2017р. представником Відділу заявлено усне клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовними вимогами не зазначено жодних порушень Організатора торгів під час підготовки та оформлення результатів торгів та не подано доказів, що їх підтверджують. Крім того, зазначила, що про необґрунтованість звернення Прокурора з позовом.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 30 січня 2017 року представник прокуратури підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Відділу проти задоволення цього позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 11 січня 2017 року № 3354. Представник Підприємця також зазначив про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Представник Відділення у судовому засіданні 30 січня 2017 року просив суд вирішити даний спір на власний розсуд.

Підприємство не забезпечило явку свого повноважного представника у призначені судові засідання, витребуваних судом документів не надало, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направило.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі та про відкладення розгляду справи були надіслані Підприємству за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 73. Проте вказані відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку на адресу суду з посиланням на розформування організації даного відповідача (т. 1, а.с. 82-85, 125-128; т. 2, а.с. 17-20). У той же час слід зазначити, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців міститься інформація лише про перебування Підприємства у стані припинення, тоді як відомості про фактичне припинення цієї юридичної особи відсутні.

Отже, за змістом вищезазначеної норми Підприємство завчасно та належним чином було повідомлене про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Концерн, Завод та Управління про дату, час і місце розгляду справи також були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили. У той же час від Заводу та Управління на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх повноважних представників.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників Концерну, Підприємства, Заводу та Управління.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників прокуратури, Відділу, Фонду і Підприємця, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 28 травня 2010 року у справі № 11/75 за позовом Заводу до Відділу та Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство Юстиція" про визнання протиправними дій відповідачів, визнання частково недійсним договору, визнання недійсним акту опису і арешту майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, скасування результатів проведення прилюдних торгів та визнання недійсним протоколу, у задоволенні вимог Заводу про визнання протиправними дій Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство Юстиція" та визнання недійсним пункту 1.3 договору від 30 квітня 2009 року № 09/079/09-А було відмовлено, а провадження у справі в частині інших вимог позивача - припинено. Дане рішення на час розгляду цього спору у встановленому законом порядку не було скасовано та набрало законної сили.

Зазначеним рішенням, зокрема, було встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з Заводу боргів в сумі 7 771 543 грн. 57 коп., зокрема, заборгованості із заробітної плати в сумі 1 495 308 грн. 26 коп. на користь фізичних осіб; 320 726 грн. 65 коп. на користь Управління Пенсійного фонду України; на користь Контрольно-ревізійного управління в Рівненській області 1 287 615 грн. 48 коп.; 50 920 грн. 70 коп. на користь Комунального підприємства "Київпастранс"; 247 025 грн. 41 коп. на користь Комунального підприємства "Комуненергія"; 880 493 грн. 37 коп. на користь Державного господарського об'єднання Концерн "Техвоєнсервіс".

При цьому, стягнення заборгованості на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне здійснюється на підставі рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2008 року у справі № 2а-1608/08; від 26 листопада 2008 року у справі № 2а-4456/08; від 26 листопада 2008 року у справі № 2а-4620/08; від 26 грудня 2008 року у справі № 2а-5322/08; від 13 січня 2009 року у справі № 2а-5155/08; від 29 січня 2009 року у справі № 2а-7809/08; від 12 лютого 2009 року у справі № 2а-9713/08; від 27 лютого 2009 року у справі № 2а-10515/08; від 17 березня 2009 року у справі № 2а-2442/ 09/1770; від 3 червня 2009 року у справі № 2а-3941/09/1770; від 19 червня 2009 року у справі № 2а-4163/09/1770; від 19 червня 2009 року у справі № 2а-4170/09/1770; від 15 жовтня 2009 року у справі № 2а-4642/09/1770; від 22 жовтня 2009 року у справі № 2а-5219/09/1770; від 22 жовтня 2009 року у справі № 2а-3090/09/1770; від 20 жовтня 2009 року у справі № 2а-5871/09/1770; від 29 січня 2010 року у справі № 2а-6315/09/1770; від 21 грудня 2009 року у справі № 2а-6900/09/1770; від 3 лютого 2010 року у справі № 2а-7999/09/1770; від 2 березня 2010 року у справі № 2а-7998/09/1770; від 3 березня 2010 року у справі № 2а-342/10/ 1770; від 31 березня 2010 року у справі № 2а-981/10/1770.

Стягнення заборгованості до Державного бюджету України за позовом Контрольно-ревізійного управління в Рівненській області здійснюється на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2008 року у справі № 2-а-885/08.

Стягнення заборгованості на користь Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Автобусного парку № 2 здійснюється на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2008 року у справі №17/32.

Стягнення заборгованості на користь на користь Комунального підприємства Рівненської міської Ради "Комуненергія" здійснюється на підставі рішень Господарського суду Рівненської області від 25 серпня 2009 року у справі № 20/125 та від 10 лютого 2009 року у справі № 12/3.

Стягнення заборгованості на користь Державного господарського об'єднання Концерн "Техвоєнсервіс" здійснюється на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 22 квітня 2009 року у справі № 14/12.

Згідно рішень Рівненського міського суду з Заводу підлягає стягненню на користь його працівників (в кількості близько 900 чоловік) заборгованість із заробітної плати.

На виконання вищезазначених рішень судами видано виконавчі листи, які були пред'явлені стягувачами до виконання у Відділ, і по ним державним виконавцем були винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням строку для добровільного виконання виконавчих листів.

У зв'язку з ухиленням боржника від добровільного виконання рішень суду, вищезазначені постанови були приєднанні до зведеного виконавчого провадження про стягнення з Заводу заборгованості по заробітній платі та іншої заборгованості, що встановлено під час розгляду Рівненським міським судом скарги останнього на дії державного виконавця (справа № 4С-54/09).

2 червня 2008 року державним виконавцем у відповідності до частини 2 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" накладено арешт на грошові кошти Заводу, що перебувають у банківських установах.

Водночас коштів на арештованих рахунках боржника було недостатньо для повного задоволення вимог працівників підприємства по стягненню заробітної плати, які є першочерговими для виконання з-поміж інших стягувачів. Заборгованість по заробітній платі на користь працівників заводу згідно зведеного виконавчого провадження на дату зведення становила 625 528 грн. 00 коп.

14 серпня 2008 року державним виконавцем Відділу Мельник Л.В. було винесено постанову про об'єднання вищенаведених виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження (т. 1, а.с. 153).

З матеріалів справи вбачається, що зведене виконавче провадження від 14 серпня 2008 року про стягнення з Заводу заборгованості перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби з 2008 року. До його складу входять виконавчі документи, зокрема, про стягнення заробітної плати.

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Відділу Велесик Т.М. від 9 квітня 2014 року на все нерухоме майно Заводу, крім будівлі складу лакофарбових матеріалів (літ. 2Г-1), інв. № 514, загальною площею 155,5 м2, що знаходиться за адресою: місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 364в, яке належить чи закріплене за боржником, було накладено арешт в межах суми звернення стягнення у розмірі 10 861 193 грн. 35 коп. та заборонено відчужувати вказане майно (т. 1, а.с. 171-172).

Згідно наявних у матеріалах справи копій актів опису й арешту майна від 18 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 176-178), від 29 квітня 2013 року (т. 1, а.с. 179-182), від 5 грудня 2013 року (а.с. 183-185), від 29 вересня 2014 року (т. 1, а.с. 186-188) було описано нерухоме майно Заводу, зокрема, будівля: термічне, вулканізаційне відділення, склад. літера Л-1, інв. № 254/0010 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 609,9 м2; будівля: ремонт електрокар, інв. № 0021 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 71,6 м2; компресорна інф. № 0012 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 490,2 м2; будівля дільниці деревообробки інв. № 0006 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 546,2 м2; будівля станції перекачки конденсату літ. 2Л-1 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 8,4 м2.

З метою визначення вартості вищезазначеного описаного майна постановою державного виконавця Відділу Велесик Т.М. від 29 вересня 2014 року експертом у зведеному виконавчому провадженні про стягнення заборгованості з Заводу було призначено експерта фірми "Експерт-Рівне-Консалт" Шекеля Юрія Васильовича та зобов'язано останнього надати письмовий висновок з питань вартості майна, арештованого в процесі примусового виконання рішення, для проведення прилюдних торгів або аукціону (т. 1, а.с. 193).

Згідно наявного у матеріалах справи складеного експертом фірми "Експерт-Рівне-Консалт" Шекелем Юрієм Васильовичем висновку від 12 листопада 2014 року № 53 (т. 1, а.с. 194), вартість спірного майна склала 1 246 700 грн. 00 коп.

Слід також зазначити, що листом від 13 листопада 2014 року № 4996/14 Відділ повідомив, зокрема, Завод, Концерн та Фонд державного майна України про склад описаного майна, його вартість, визначену експертом фірми "Експерт-Рівне-Консалт" Шекелем Юрієм Васильовичем, а також про передачу вказаного майна на реалізацію (т. 1, а.с. 195). Крім того, у вказаному листі Відділом було роз'яснено право зазначених осіб на оскарження оцінки майна до суду в 10-денний термін з дня отримання наведеного повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 19 листопада 2014 року № UOP-3.01-9808а Концерн звернувся до Відділу з проханням призначити рецензування звіту про експертну оцінку майна, вважаючи її заниженою (т. 1, а.с. 200-201).

У відповідь на вказане звернення листом від 19 грудня 2014 року № 5359/14 Відділ повідомив Концерн про неможливість подачі органом, уповноваженим на управління майном, заперечень проти експертної оцінки майна та одночасно роз'яснив право такого органу на звернення до суду з відповідним позовом (т. 1, а.с. 198-199). У той же час слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази заперечень Заводу проти вищенаведеної експертної оцінки майна, а також докази звернення, зокрема, Концерну чи Прокурора до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи також вбачається, що 18 лютого 2015 року вищенаведене майно було передано на реалізацію в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 "Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів" (далі - Порядок).

Слід зазначити, що на момент передачі майна на реалізацію до складу зведеного виконавчого провадження, за яким Завод був боржником, входило 1 891 посвідчення Комісії по трудових спорах Заводу щодо стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, на суму 3 294 140 грн. 86 коп. (тоді як вартість спірного майна, яке передавалось на реалізацію, становила 1 246 700 грн. 00 коп.).

Відповідно до пункту 1 Порядку з 1 травня 2014 року у м. Києві, Вінницькій, Дніпропетровській та Львівській областях та з 01 липня 2014 року у Запорізькій, Івано-Франківській, Київській, Одеській, Харківській та Чернігівській областях, з 06 серпня 2014 року у Волинській, Житомирській, Закарпатській, Кіровоградській, Миколаївській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській та Чернівецькій областях було вирішено провести експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Згідно даного Порядку (у редакції від 8 серпня 2014 року, що набрала чинності 12 серпня 2014 року) електронними торгами є прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі. Система - це інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги;

Організатором електронних торгів є державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком;

За пунктами 1-4 Розділу III Порядку винагорода організатору за організацію та проведення електронних торгів встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Розмір винагороди за організацію та проведення електронних торгів становить з урахуванням витрат, пов'язаних зі зберіганням, організацією та проведенням реалізації майна, 5 % від вартості реалізованого майна. У разі якщо майно реалізоване за ціною, вищою від стартової, організатор здійснює перерахунок винагороди пропорційно до збільшення ціни майна та зазначає у протоколі електронних торгів суму винагороди, яку покупець повинен додатково сплатити, а також рахунок організатора, на який необхідно сплатити ці кошти.

У разі уцінки майна у зв'язку з його не реалізацією пропорційно зменшується розмір винагороди організатору.

Організатор проводить електронні торги протягом двох місяців з дати внесення інформації про лот у Систему.

У разі якщо державним виконавцем призначено зберігачем іншу особу, ніж організатор, організатор забезпечує оплату витрат зберігача, пов'язаних зі зберіганням майна, з одночасним повідомленням регіонального органу державної виконавчої служби.

Інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

З матеріалів справи вбачається, що інформаційне повідомлення про майбутні торги, на яких було продано спірне нерухоме майно, у встановленому порядку було опубліковане Підприємством 23 лютого 2015 року, а проведення електронних торгів призначено на 25 березня 2015 року (т. 1, а.с. 204). Відтак, суд дійшов висновку про те, що дане повідомлення було опубліковано у строк, передбачений Порядком.

За змістом пунктів 1, 3, 5 Розділу V Порядку реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів. Передачею майна на реалізацію вважається момент внесення інформації про лот у Систему. Вартість майна, переданого на реалізацію, є дійсною на період реалізації майна.

Усі учасники, що були зареєстровані організатором, мають доступ до ходу електронних торгів. Учасники висувають свої цінові пропозиції по лоту.

Переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 26 березня 2015 року № 8029/01-06 Підприємство повідомило Відділ про те, що 25 березня 2015 року відбулися електронні торги з продажу будівлі: термічне, вулканізаційне відділення, склад. літера Л-1, інв. № 254/0010 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 609,9 м2; будівлі: ремонт електрокар, інв. № 0021 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 71,6 м2; компресорної інф. № 0012 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 490,2 м2; будівлі дільниці деревообробки інв. № 0006 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 546,2 м2; будівлі станції перекачки конденсату літ. 2Л-1 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 8,4 м2 (т. 1, а.с. 205). До вказаного листа Підприємством також було долучено протокол відповідних електронних торгів від 25 березня 2015 року № 65007 (т. 1, а.с. 206-207), зі змісту якого вбачається, що переможцем зазначених електронних торгів було визнано Підприємця з ціновою пропозицією 1 246 700 грн. 00 коп.

Також судом встановлено, що Підприємцем у встановленому законом порядку було внесено суму гарантійного внеску в розмірі 62 335 грн. 00 коп., що також підтверджується відомостями, зазначеними у вищенаведеному протоколі проведення електронних торгів. У той же час решта належної до сплати суми коштів у розмірі 1 184 365 грн. 00 коп. була перерахована Підприємцем на рахунок Відділу 6 квітня 2015 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія відповідного платіжного доручення від 6 квітня 2015 року № 1 (т. 1, а.с. 208). Згідно письмових пояснень Відділу, викладених у його відзиві на позовну заяву, вказані кошти надійшли на депозитний рахунок цього відповідача 8 квітня 2015 року.

Відповідно до пунктів 4-8 Розділу VII Порядку (в редакції від 18 лютого 2015 року) після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Не пізніше наступного робочого дня з дня затвердження акта про проведені електронні торги державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з реалізованого майна, накладеного органами державної виконавчої служби (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову).

Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з реалізованого майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення переможцю та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Затверджений акт державний виконавець надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Судом встановлено, що на підставі вищенаведеного протоколу про проведення електронних торгів від 25 березня 2015 року № 65007, державним виконавцем Відділу Велесик Т.М. було складено акт від 10 квітня 2015 року про проведені електронні торги та реалізацію Підприємством в системі електронних торгів арештованим майном лоту № 50153 - спірного комплексу будівель (т. 1, а.с. 209-210), а також направлено даний акт Підприємству, Заводу та Підприємцю листом від 14 квітня 2015 року № 1056 (т. 1, а.с. 211).

З матеріалів справи також вбачається, що того ж дня (14 квітня 2015 року) державним виконавцем Відділу Велесик Т.М. було винесено постанову, згідно якої арешт з будівлі: термічне, вулканізаційне відділення, склад. літера Л-1, інв. № 254/0010 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 609,9 м2; будівлі: ремонт електрокар, інв. № 0021 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 71,6 м2; компресорної інф. № 0012 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 490,2 м2; будівлі дільниці деревообробки інв. № 0006 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля виробничо-складського призначення з побутовими приміщеннями загальною площею 546,2 м2; а також будівлі станції перекачки конденсату літ. 2Л-1 - одноповерхова окремо стояча цегляна будівля загальною площею 8,4 м2,було знято (т. 1, а.с. 212-213).

На підставі вищенаведених обставин приватним нотаріусом Онофрейчук С.Й. переможцю даних електронних торгів - Підприємцю було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1298 від 15 квітня 2015 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в наявних у матеріалах справи витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обгрунтовуючи свої вимоги, Прокурор посилався на те, що право власності на спірне нерухоме майно на момент проведення вищенаведених електронних торгів належало не Заводу, а Державі Україна в особі Концерну, і за боржником у встановленому законом порядку не було закріплено право господарського відання даною нерухомістю, а відтак Відділ та Підприємство не мали необхідного обсягу прав та не були уповноважені на продаж не належної Заводу нерухомості шляхом проведення електронних торгів, що.

Проте при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову з огляду на наступне.

Порядок реалізації арештованого майна регулюється, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і Порядком (у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону (зараз і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 1 статті 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

При цьому суд також звертає увагу на приписи статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", за змістом яких дозволяється звернення стягнення на майно державного підприємства для задоволення вимог працівників, пов'язаних із трудовими правовідносинами.

Відповідно до частини 1 статті 62 Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у статтею 16 ЦК, згідно з пунктом 2 частини 2 якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним.

Аналогічне за змістом положення міститься у частині 2 статті 20 ГК України, за якою кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як було зазначено вище, електронними торгами згідно Порядку є прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі.

Відтак, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних (електронних) торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення таких торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частиною 4 статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги

Ураховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1- 3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, який в силу приписів статті 11128 ГПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, то підставами для визнання прилюдних (електронних) торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Водночас що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом, до призначення таких торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних (електронних) торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, який, як було зазначено вище, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги, що Прокурор при обґрунтуванні своїх вимог посилався не на порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, а саме на відсутність у Відділу та Підприємства необхідного обсягу прав на продаж спірної нерухомості шляхом проведення електронних торгів, а також на порушення службовими особами Відділу норм матеріального і процесуального права при проведенні 25 березня 2015 року електронних торгів, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази оскарження постанов державного виконавця Відділу про накладення арешту на спірне нерухоме майно. Також у матеріалах цієї справи відсутні докази пред'явлення Прокурором, Концерном, чи іншими заінтересованими особами вимог про виключення вищенаведеного майна з актів опису й арешту майна Заводу, а також докази оскарження до суду експертного висновку з питань вартості майна, арештованого в процесі примусового виконання судових рішень.

Разом з тим, за змістом нормативних законодавчих приписів при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, зокрема, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Водночас Прокурором у цьому судовому провадженні не було доведено належними і допустимими доказами спричинення проведенням спірних електронних торгів шкоди обороноздатності держави з огляду на реалізацію спірного нерухомого майна за погодженням із Заводом, а також зважаючи на аварійний стан цього майна та не використання його у виробничих процесах.

Водночас суд також звертає увагу на те, що 16 січня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Концерну (т. 2, а.с. 23-25), в яких позивач зазначив про те, що в результаті проведених електронних торгів арештованим майном від 25 березня 2015 року з продажу лоту № 50153 інтереси держави, Заводу і позивача зокрема, порушені не були.

Суд також констатує, що відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент проведення спірних електронних торгів) права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

З матеріалів справи вбачається, що Завод був створений у 1947 році. У 1999 році вказане підприємство було включено до підприємств військово-промислового комплексу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 1999 року № 800, у 2005 році - передано в управління концерну "Техвоєнсервіс", а у 2011 році - Концерну.

Право господарського відання є похідним від права власності на майно. Вищенаведене нерухоме майно, що було предметом спірних електронних торгів, належить державі з моменту його побудови, власник майна не змінювався, а змінювалися лише представники власника, яким на даний час є Концерн. Відтак, право господарського відання Заводу на спірне майно, яке знаходиться на його території та використовувалося у його діяльності, виникло з моменту створення (побудови) цього майна, а отже таке право не підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Прокурора.

Судові витрати згідно статті 49 ГПК України залишаються за Прокурором.

Керуючись статтями 1, 12, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02 лютого 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 9 примірників:

1- до справи;

2-3- позивачу рекомендованим (33001, м. Рівне, вул. Соборна, 227-Д; 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 3);

4-5 - відповідачу рекомендованим (33300, м. Рівне, вул. Замкова, 22-А);(04053, м. Київ, вул. Артема, 73);

6 - третій особі-1 рекомендованим (АДРЕСА_4);

7 - третій особі-2 рекомендованим (АДРЕСА_3);

8 - третій особі-1 на стороні відповідача рекомендованим (33018, АДРЕСА_1);

9 - третій особі-2 на стороні відповідача рекомендованим (АДРЕСА_2.