КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. Справа№ 910/17681/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.11.2016

у справі №910/17681/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»,

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

про стягнення 13 990,87 грн,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник Губенко І.В. (довіреність № 2-ЮР від 06.01.2017),

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (надалі - ПрАТ «СК «Провідна», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» (надалі - ПАТ «ХДІ Страхування») про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 13 990,87 грн, виплаченого ним потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.12.2013 №06/6754147/1010/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 було замінено відповідача у справі з Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» на Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (надалі - ПАТ «СК «Євроінс Україна», відповідач).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» страхове відшкодування в сумі 13 990,87 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 Публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Євроінс Україна» було поновлено строк на подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду на 25.01.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представника відповідача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності зазначеного учасника судового процесу.

25.01.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (в тексті договору - страховик) та Представництвом «ЛОТ С.А.» (в тексті договору - страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6754147/1010/13, відповідно до якого були застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме, автомобіля «MG 550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року (пункт 3. договору).

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2014 в місті Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «MG 550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Представництву «ЛОТ С.А.», під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що підтверджується довідкою відділу Державтоінспекції Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області про дорожньо-транспортну пригоду №9447411.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 19.12.2014 у справі № 465/6744/14-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль «MG 550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, а його власнику та вигодонабувачу за договором страхування завдано матеріальної шкоди.

Частиною 1 статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

13.10.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про факт настання події та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку-фактури від 10.06.2016 №ТОВ0000101 розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля «MG 550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 13 990,87 грн.

Страховим актом від 17.06.2016 № Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» визначено суму страхового відшкодування за договором у розмірі 13 990,87 грн.

На підставі вказаного страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 13 990,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 13.07.2015 №0029109.

Відповідно до статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно пункту 36.4. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Отже, позивач, виконавши зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту від 10.12.2013 №06/67544147/1010/13 шляхом виплати страхового відшкодування, набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент настання страхової події була застрахована ПАТ «ХДІ Страхування», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9720429, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн, а франшиза - 0,00 грн, а отже відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації від 02.09.2015 №03-17/10589.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання ПрАТ «СК «Провідна» звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 13 990,87 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що особою, відповідальною за завдані збитки в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є ПрАТ «СК «Провідна», а заявлена позивачем вимога у розмірі 13 990,87 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказав на те, що звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним, оскільки на момент подання позовної заяви права останнього не були порушені.

Така позиція скаржника ґрунтується на тому, що позивач не надав доказів того, що відповідачем приймалось рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Дані твердження апелянта колегія суддів находить безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Положення вищевказаного Закону України регулюють порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) та страховиком, що існують до заміни кредитора.

Оскільки позивач не є потерпілою особою та для нього відповідач у справі - ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», обов'язок подачі заяви про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» не перейшов.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13.

Крім того, суд зазначає, що норми законодавства про страхування не покладають на позивача (страховика за договором добровільного страхування) обов'язок звертатися до іншого страховика (відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, а Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних відносин не може бути застосований.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 право на судовий захист не може бути поставлене законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, зокрема і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Провідна» разом із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу від 02.09.2015 направила відповідачеві документи на підтвердження страхового випадку та розміру відшкодування, у тому числі, фотокопії пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, твердження апелянта, що не направлення йому позивачем копії акту огляду належного транспортного засобу, копії експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, та копій пошкодженого автомобіля відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність встановлення розміру збитків відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13, від 10.02.2016 у справі №6-2878цс15, від 17.02.2016 у справі № 6-2471цс15 вказав, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіціенту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

За таких обставин до позивача - ПрАТ «СК «Провідна» перейшло право вимоги на страхове відшкодування ПАТ «СК «Євроінс Україна» у фактично перерахованій сумі - 13 990,87 грн.

Даній обставині суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а тому наведений довід апеляційної скарги не може слугувати підставою для скасування рішення суду у зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 17.11.2016 у справі №910/17681/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі №910/17681/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі №910/17681/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17681/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська