КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Справа№ 910/21062/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Білоконь І.В. довіреність № 3368/18 від 19.12.16

від відповідача: Богуш М.Є. довіреність № 0075-17/3с від 30.01.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року

у справі №910/21062/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 36560,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 36560,48 грн.(а.с. 7-8).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №695а5юб від 02.11.2015 внаслідок настання страхової події - ДТП, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 910/21062/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПрАТ "СК "Юнівес" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Калатай Н.Ф.

16 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СК "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Калатай Н.Ф. та призначено до розгляду на 31 січня 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30 січня 2017 року, у зв'язку з перебування судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи №910/21062/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикова О.В.

31 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СК "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикова О.В.

У судовому засіданні 31 січня 2017 року представник ПрАТ "СК "Юнівес" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволення позову відмовити.

Представник ПрАТ "СК "АХА Страхування" в судовому засіданні 31 січня 2017 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін та надано оригінал платіжного доручення № 244 482 від 27 травня 2016 року згідно якого позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 36560,48 грн. на рахунок страхувальника.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Щодо поданого позивачем під час апеляційного перегляду платіжного доручення колегія суддів, вважає за доцільне, для об'єктивного і правильного вирішення спору, прийняти вказаний доказ і розглядати апеляційну скаргу з урахуванням всіх наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі і наданих сторонами під час апеляційного перегляду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

02 листопада 2015 року, між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - страховик, позивач) та ТОВ "ОТП Лізинг" (страхувальник за договором страхування) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №695а5юб (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, серед яких - автомобіль НОМЕР_2, 2011 року випуску (а.с.12-22, 24-28).

За умовами договору, укладеного позивачем зі своїм страхувальником франшиза (безумовна) за ризиком "збитки внаслідок ДТП" складає 0% (п. 9.2 Договору страхування); Строк дії Договору: з 18.11.2015 р. по 17.11.2016 р. (п. 17 Договору страхування); норми знецінення ТЗ на період страхування "не застосовуються"; умови виплати страхового відшкодування згідно п. 27.11 Договору "на базі авторизованої СТО "п.27.11.1 Договору" (п. 11 Додатку 2 до Заяви на страхування, п. 13 Додатку 2 до Договору страхування).

У відповідності зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (аналогічні приписи також містяться у п. 3 ч. 1 ст. 20 та п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про страхування").

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно довідки виданої ВДАІ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області (державтоінспекції МВС) №90329038 від 22.04.2016 р. про дорожньо-транспортну пригоду, 22.04.2016 р. о 07 год. 30 хв. у м. Вишневе по вул. Червоноармійській, Києва-Святошинського району Київської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу "Opel", д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу марки "Skoda", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 (а.с. 17). Відповідно до Довідки ГУМВС України у Київській області т.з. марки "Skoda", д.н. НОМЕР_1 в результаті вказаної ДТП отримав механічні ушкодження (а.с. 16).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2016 у справі №369/3974/16-п встановлено, що водій ОСОБА_5 22.04.2016 р. о 07 год. 30 хв. у м. Вишневе по вул. Червоноармійській, Києва-Святошинського району Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_4, на нерегульованому перехресті, Київське на півкільце - Боярка, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався поголовній дорозі та який виконував лівий поворот на вул. Червоноармійську, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Вищевказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 37).

ТОВ "ОТП Лізинг", як власник застрахованого транспортного засобу "Skoda", д.н. НОМЕР_1 звернулося до позивача з Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 29-31).

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Пунктом 27.1. Договору сторони погодили, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком.

При пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в якій включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника, розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) (п. 27.11. Договору).

При пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в Договорі франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми,. При цьому розмір збитків "На базі авторизованої СТО" при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО (п. 27.11.1 Договору страхування).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

22 квітня 2016 року ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" виставлено страхувальнику позивача рахунок на оплату № САСТ-508960 на суму 38658,39 грн. (з ПДВ) щодо вартості ремонту авто (а.с. 51).

17 травня 2016 року страхувальником позивача сплачено 36560,48 грн. (з ПДВ у сумі 6093,41 грн.) на рахунок ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій", що підтверджується платіжним дорученням № 10418 з призначенням платежу "оплата за ремонт після ДТП (АА8356КТ) зг рах № САСТ-508960 від 22.04.2016 в т.ч. ПДВА 20% 6093,41 грн."(а.с. 56).

Відповідно до заяви щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від 23.05.2016 р. за вх. № 1089 від 25.05.2016 р., страхувальник позивача просив ПрАТ "СК "АХА Страхування" здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 36560,48 грн. на банківський рахунок страхувальника (а.с. 55).

Згідно із складеним позивачем страховим актом № АХА2065571 від 25.05.2016 р., з урахування розрахунку розміру страхового відшкодування, у якому визначено вартість відновлювального ремонту (зг рах № САСТ-508960 від 22.04.2016 у сумі 36560,48 грн.), виходячи з розрахунку ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій", до виплати страхувальнику позивача призначено страхове відшкодування у сумі 36560,48 грн. (а.с. 52-54).

27 травня 2016 року, за фактом ремонту автомобіля НОМЕР_6, СТО ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" складено акт виконаних робіт №АСК-501784 від 27.05.2016 на загальну суму 36560,48 грн. (а.с. 69-70).

27 травня 2016 року позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 36560,48 грн. на рахунок свого страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 244 482 з призначенням платежу "страхове відшкодування згідно акту № АХА2065571, Лізинг ОТП ООО, ІПН 35912126 зг рах № САСТ-508960 від 22.04.2016 в т.ч. ПДВА 20% 6093,41 грн." (а.с. 144).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічна норма закріплена і у ст. 993 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування у сумі 36560,48 грн., набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Opel Omega" д.н. НОМЕР_7 - ОСОБА_5, була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" (відповідачем) відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5487413, дійсного з 02.09.2015 р. по 01.09.2016 р., з лімітом за шкоду майну 50 000 грн. та франшизою 0 грн. (а.с. 67).

19 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача з Претензією на суму 36560,48 грн., яку просив компенсувати в порядку регресу (а.с. 57-58). В якості доказу направлення вказаної претензії з додатками відповідачу позивачем надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у якому наявна відмітка про отримання вказаного листа адресатом 29.08.2016 р. (а.с. 59).

Втім відповідач вказану претензію залишив без реагування, з огляду на що позивач звернувся з даним позовом і просив стягнути з відповідача 36560,48 грн.

Поряд з цим, слід зазначати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Отже, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПрАТ "СК "АХА Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова від 28.08.2012 р. у справі №23/279).

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до поданих позивачем до апеляційної скарги Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_8 № 211116-3 від 21.12.2016 р., складеного 21.11.2016 р. суб'єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_7, а також ремонтної калькуляції № ГО-2405 від 21.12.2016 р., складеної на основі комп'ютерної програми Аudatex, вартість матеріального збитку становить 19407,52 грн. (з урахуванням зносу 50%), а вартість відновлювального ремонту становить 32379,28 грн. з пдв (а.с. 102-111, 113-115).

Відповідач посилається на відсутність підстав для стягнення з нього суми страхового відшкодування, виплаченого позивачем його страхувальнику, оскільки розрахунок цієї суми було здійснено позивачем без застосування коефіцієнту фізичного зносу, який визначено у Звіті про оцінку транспортного засобу, поданого відповідачем до апеляційної скарги.

Проте вказані посилання є безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в сумі 36560,48 грн. (на підставі рахунку СТО) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 02.11.2015 р. №695а5юб, у якому відсутні умови щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Крім того, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

З приписів вказаних норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача як страховика за договором добровільного страхування майна, дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даному випадку відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки ПрАТ "СК"Юнівес", яке є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, Законом України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, власник якого застрахував свої інтереси на підставі договору добровільного страхування, а необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15: "Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Крім того, листом Верховного Суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 р., роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Тому визначення позивачем вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_9 з урахуванням умов Договору, відповідно оплаченого рахунку № САСТ-508960 та без урахування коефіцієнту фізичного зносу є правомірним, а доводи відповідача про необхідність зменшення суми страхового відшкодування на такий коефіцієнт є безпідставними.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Отже, в даному випадку відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля НОМЕР_10, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_9, при цьому, в межах суми, що перейшла до позивача в порядку регресу в зв'язку із виплатою страхового відшкодування за мінусом франшизи.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5487413 розмір франшизи складає 0 грн. 00 коп., розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. 00 коп.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 36560,48 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "СК "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СК "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №910/21062/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/21062/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова