ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р.Справа № 922/3735/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м. Донецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування", м. Харків
про стягнення 237927,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - ОСОБА_1, дов. № 279 від 10.01.2017 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 96177,30 грн. основного боргу, 84130,71 грн. інфляційних та 57619,30 грн. 36% річних за договором поставки № 310131 від 11 грудня 2013 року.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд переходить до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не з*явився, у наданих письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" 96177,30 грн. основного боргу не заперечує; проти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 84130,71 грн. інфляційних та 57619,30 грн. та 36% річних заперечує.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, судом встановлено наступне.

11 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Донецьксталь" - металургійний завод" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" укладено договір поставки № 310131.

Згідно пункту 1.1 договору позивач зобовязується передати, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити згідно умовам діючого договору металопродукцію номенклатура, кількість, ціна та срок поставки якого оговорюються сторонами у додатках (спеціфікаціях), що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору поставки № 310131 позивач взяв на себе зобовязання передати відповідачу металлопрокат у грудні 2013 року на суму 55832,87 грн. Товар поставляється на умовах ЕХW (склад постачальника), згідно Правил Інкотермс 2000. Місто поставки товару - м. Донецьк, вул. І. Ткаченка, 122, склад постачальника.

Згідно додаткової угоди № 2 до договору поставки від 11 грудня 2013 року позивач взяв на себе зобовязання передати відповідачу металлопрокат у січні 2014 року на суму 40344,43 грн. Товар поставляється на умовах ЕХW (склад постачальника), згідно Правил Інкотермс 2000. Місто поставки товару - м. Донецьк, вул. І. Ткаченка. 122, склад постачальника.

Пунктом 3.2 договору поставки № 310131 передбачена оплата товару шляхом прямого перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у виді попередньої оплати 100% від вартості партії товара, оговореної в додатках (спеціфікаціях) до цього договору, на підставі рахунків на попередню оплату. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

25 грудня 2013 року, 24 січня 2014 року від Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" за довіреністями №1876 від 25 грудня 2013 року та № 82 від 24 січня 2014 року відповідачем за накладними № 80000113 від 25 грудня 2013 року та № 80000204 від 24 січня 2014 року отриман металопрокат на суму відповідно 55832,87 грн. та 40344,43грн. Разом на загальну суму 96177,30 грн.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору поставки № 310131 від 11 грудня 2013 року, на підставі якого виникло первісне грошове зобовязання, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 96177,30 грн. основного боргу задовольнити.

Пунктом 7.6 договору поставки № 310131 від 11 грудня 2013 року передбачено, що за порушення термінів оплати фактично поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несвоєчасно перерахованих грошових коштів, а також інфляційні витрати і тридцять шість відсотків річних.

Керуючись положенями договору інфляційні витрати складають 84130,71 грн., 36% річних - 57619,30 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищий господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові; день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та річних.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зроблений позивачем розрахунок 36% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок в частині нарахування 36% річних та інфляційних зроблений невірно. З огляду на викладене - позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 84130,71 грн. інфляційних та 57619,30 грн. 36% річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 509, 525, 526, 627, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4-2, 4-3, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (61019, м. Харків, пр-т. Ново-Баварський, 118, розрахунковий рахунок 5802 у відділенні ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" (83062, м. Донецьк, вул. Ткаченка, 122, розрахунковий рахунок 64421 у Відділенні "Донецька регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ банк", МФО 321767, ) 96177,30 грн. основного боргу за договором поставки № 310131 від 11 грудня 2013 року та 1442,65 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 23.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_2