номер провадження справи 35/129/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 Справа № 908/3150/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, юрисконсульт юридичного відділу, довіреність № 18-74 від 19.12.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр-3000», м. Лубни, Полтавська область,

до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 1 487,38 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

28.11.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр-3000» з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про стягнення основної заборгованості за договором поставки № 1096 від 29.12.2015р. в розмірі 1 268,00 грн. та 219,38 грн. пені.

28.11.2016р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/129/16 та призначено розгляд справи на 14.12.2016р. об 11 год. 00 хв. 14.12.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 17.01.2017р. об 11 год. 00 хв.

03.01.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр-3000» до господарського суду Запорізької області надійшло письмове уточнення позовних вимог за вих. № 192 від 28.12.2016р. відповідно до якого позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр-3000» 1 268,00 грн. основного боргу та 208,21 грн. пені.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», статтею 22 Господарського процесуального Кодексу України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Дослідивши надані позивачем уточнення позовних вимог, суд вважає, що фактично позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення пені.

Зменшення розміру позовних вимог відповідає ст. 22 ГПК України, приймається судом, розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 1268,00 грн. суми основного боргу та 208,21 грн. пені.

У судове засідання 17.01.2017р. представник позивача не зявився, про причини неможливості зявитись в судове засідання суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника позивача на повідомленні про відкладення.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву № 18-052 від 06.01.2017р. Просить суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» пені у розмірі 219,38 грн. відмовити посилаючись на абз. 3 п.п. 2.1 п.2 «Стягнення пені за порушення грошових зобовязань» Постанови Пленуму вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

17.01.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (іменоване надалі Покупець, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідністю «Автотехцентр-3000» (іменоване надалі Постачальник, позивач у справі) укладений договір поставки № 1096 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту Товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього Договору, які є його невідємною частиною, а Покупець зобовязується прийняти вказаний Товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору, детальна інформація про кількісні та якісні характеристики Товару міститься в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Постачальник зобовязується поставити Покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010 (далі Правила Інкотермс).

Постачальник зобовязується поставити Товар Покупцеві у строки, визначені п. 3.3. цього Договору. (п.3.2.)

Поставка Товару здійснюється Постачальником згідно п. 3.1. даного Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця. У письмовому підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, який містить обсяги та терміни поставки Товару в межах періоду поставки, який Сторони вказують у додатку (специфікації) до цього Договору. Дострокова поставка Товару Постачальником допускається тільки за письмовою згодою Покупця. (п. 3.3.)

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що покупець зобовязаний своєчасно здійснити оплату за поставлений якісний Товар в терміни, зазначені в додатку (специфікації) або додаткових угодах, які є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 5.6. Договору, порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного Договору. Додатком № 1 від 29.12.2015р. до Договору (Специфікація № 1) в редакції протоколу розбіжностей від 09.02.2016р. передбачено, що оплата Товару здійснюється Покупцем по факту поставки товару (в день навантаження товару на транспортний засіб Покупця).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору та відповідно до вказаної вище Специфікації позивачем було поставлено, а відповідачем отримано Товар на загальну суму 1 268,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 809/3 від 26.04.2016р.

Товар отримано уповноваженим представником відповідача за Довіреністю № 444 від 19.04.2016р. (видана інженеру на імя ОСОБА_2В.)

Відповідач договірні зобовязання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1 268,00 грн.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2017р., але не раніше повного виконання зобовязань обома Сторонами. (п. 12.1.)

Усі розбіжності та суперечки по даному Договору будуть, по можливості, вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами у досудовому порядку. (п. 13.1.)

У разі неможливості досягти угоди між Сторонами, спори підлягають розгляду господарськими судами за місцем знаходження Відповідача і до них застосовується матеріальне право України. (п. 13.2.)

Враховуючи, що відповідачем не здійснювалась у визначені договором строки оплати за отриманий товар, 22.08.2016р. ТОВ «Автотехцентр-3000» на адресу ПАТ «Запорізький завод феросплавів» направило письмову претензію № 111 від 19.08.2016р. в якій вимагало сплатити заборгованість у розмірі 1 268,00 грн. протягом трьох днів з моменту отримання вказаної претензії. Дана претензія отримана уповноваженим представником відповідача 26.08.2016р.

Відповіді на вказану претензію на адресу ТОВ «Автотехцентр-3000» не надано, сума боргу не сплачена.

Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже було зазначено судом, факт поставки, кількість та вартість переданого за Договором Товару на загальну суму 1 268,00 грн. підтверджується долученою до матеріалів справи видатковою накладною, яка підписана уповноваженими представниками сторін.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, строк оплати за Товар наступив.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати в строк визначений договором за отриманий Товар не виконав.

Слід відзначити, що відповідач не заперечує факт існування в нього боргу перед позивачем у сумі 1 268,00 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань в частині оплати отриманого Товару, та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 1 268,00 грн. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 208,21 грн. пені суд зазначає наступне.

Згідно з п. 10.5. Договору, у разі порушення термінів оплати за поставлений Товар згідно даного Договору більше 10-ти календарних днів Покупець сплачує Постачальнику пеню згідно діючого законодавства України від суми не сплаченого товару за кожний день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

Відповідно до п. 10.8. Договору відповідальність за невиконання або неналежне виконання Сторонами зобовязань, не встановлена даним Договором, регламентується чинним законодавством України.

Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторони від виконання зобовязань за даним Договором. (п. 10.9.)

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання.

Виходячи зі змісту ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій щодо окремих видів зобовязань може бути визначений законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції за порушення зобовязання застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ.

Слід зазначити, що пеня як штрафна економічна санкція застосовується в основному в разі прострочення виконання грошових зобовязань субєктом господарської діяльності.

Виходячи з преамбули діючого Закону України «Про відповідність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (543/96-ВР), цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а у ст. 3 Закону лише закріплено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який пеня сплачується.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343 ГК України.

Тобто, з наведених норм права випливає, що порушення субєктом господарювання своїх договірних грошових зобовязань дійсно передбачає можливість притягнення його до відповідальності шляхом застосування штрафних санкцій у вигляді пені, проте розмір пені встановлюється за згодою сторін (тобто, має бути узгоджений ними в Договорі), за винятком випадків, коли розмір пені визначений безпосередньо в законі.

Як зазначалось вище, пунктом 10.5. Договору сторонами обумовлено, що у разі порушення термінів оплати за поставлений Товар згідно даного Договору більше 10-ти календарних днів Покупець сплачує Постачальнику пеню згідно діючого законодавства України від суми не сплаченого товару за кожний день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

В даному випадку безпосередньо законом не визначено розмір штрафних санкцій за допущене відповідачем порушення, при цьому в Договорі сторони теж не узгодили конкретний розмір пені за нього.

Аналіз наведених норм законодавства та змісту Договору щодо стягнення пені дає підстави для висновку, що сторони при укладанні Договору не досягли згоди щодо розміру пені.

Абзацом третім підпунктом 2.1 пункту 2 «Стягнення пені за порушення грошових зобовязань» Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» із змінами і доповненнями впорядковано що, якщо у вчиненому сторонами правочину розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Діюче законодавство, на яке посилається Позивач також не встановлює розміру такої пені, а лише обмежує її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ.

Враховуючи, що чинним законодавством України розмір штрафних санкцій, а саме розмір пені стосовно тих правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем за умовами договору поставки не визначений певним законодавчим актом України, нарахування позивачем пені та вимоги щодо її стягнення з відповідача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає, як заявлена безпідставно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ; р/р 9045 у ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр-3000» (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. І.Франка, буд. 1, ; р/р 0001 в ПРУ КБ «Приватбанк» м. Полтава, МФО 331401) основну заборгованість за договором поставки № 1096 від 29.12.2015р. в сумі 1 268 (одна тисяча двісті шістдесят вісім) грн. 00 коп., 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) грн. 75 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 23 січня 2017 р.

Суддя О.А. Топчій