ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Справа № 30/5009/7704/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Могила С.К.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргиприватного акціонерного товариства "Приазовкурорт"
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.16
у справігосподарського суду Запорізької області №30/5009/7704/11
за позовомБердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Фонду державного майна України
довиконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт",
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця",
провизнання недійсним пункту 6.4 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №308 від 15.06.06

за участі представників сторін:

від позивача - Іжаківський А.О.,

від ПАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" - Барандич І.М.,

від ГПУ - Попенко О.С.,

від інших осіб - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

20.06.2002 загальними зборами закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення №2/6, оформлене протоколом №2, ЗАТ " Укрпрофоздоровниця" вирішено виступити співзасновником ЗАТ "Приазовкурорт", реорганізувавши шляхом виділення Приазовське ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

31.10.2002 рішенням установчих зборів створено ЗАТ "Приазовкурорт" та затверджено його статут.

Пунктом 6.4. рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №308 від 15.06.2006 "Про оформлення права власності" за закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" вирішено оформити право власності на комплекс будівель та споруд за адресою: вул. Котляревського, 45, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель "А, Б, В, Д", веранд "а, б, в", ґанку та козирка до "а", ґанку та козирка до "А", ґанку та козирка до "б" ґанку та козирка до "Б", ґанку та козирка до "в", ґанку та козирка до "В", семи ґанків до "Д", трансформаторної "Г", навісів "З, Л", підсобної будівлі "Е".

27.06.2006 на підставі пункту 6.4 рішення №308 ЗАТ "Приазовкурорт" отримали свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно.

Вважаючи, що оспорюване рішення у частині прийняття пункту 6.4. суперечить чинному законодавству, прокурор 02.12.2011 звернувся до господарського суду з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним пункт 6.4. рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №308 від 15.06.2006 "Про оформлення права власності" за закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" (балансоутримувач - Санаторій "Бердянськ" на комплекс будівель та споруд за адресою: вул. Котляревського, 45, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основних будівель "А, Б, В, Д", веранд "а, б, в", ґанку та козирка до "а", ґанку та козирка до "А", ґанку та козирка до "б" ґанку та козирка до "Б", ґанку та козирка до "в", ґанку та козирка до "В", семи ґанків до "Д", трансформаторної "Г", навісів "З, Л", підсобної будівлі "Е".

22.12.2011 рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Кагітіна Л.П.) у задоволенні позову відмовлено. Обгрунтовуючи ухвалене рішення, місцевий суд вказав про відсутність порушення прав держави оспорюваним рішенням.

03.11.2016 постановою Донецького апеляційного господарського суду (судді Склярук О.І., Дучал Н.М., Ушенко Л.В.) рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним пункт 6.4. рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області №308 від 15.06.2006, стягнуто з відповідачів судові витрати.

У касаційній скарзі приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" посилалися на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст.ст.191, 256, 261, 267, 319 ЦК України. Просили судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказували, що при розгляді справи не було враховано докази, які підтверджують право власності товариства на спірне нерухоме майно. Зазначали, що відповідно до ст.325 ЦК України власність усіх юридичних осіб приватного права (у тому числі профспілок) була визнана приватною. Посилалися на пропуск термінів оскарження спірного рішення прокурором при зверненні з цим позовом. Стверджували, що у відповідності до ст.344 ЦК України є повноцінним і законним власником зазначеного комплексу будівель та споруд.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним окремого пункту акту органу місцевого самоврядування, що стосується набуття відповідачем права власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960 №606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих та підвищення ролі профспілок, було зобов'язано Міністерство охорони здоров'я передати у строк до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок будинки відпочинку та пансіонати. Зазначені об'єкти передавалися профспілковим організаціям у відання.

Указом Президії Верховної Ради України від 30.08.1991р. № 1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10.09.1991р. № 1540-XII "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р. "Про захист суверенних прав власності Української РСР" № 506 було введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Отже із передачею майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а потім Федерація професійних спілок України, форма власності переданого майна (державна) не змінилась.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва від 23.12.1991р. № 971 зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому частка майна Федерації професійних спілок України, переданого до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", становить 92,92 % розміру статутного фонду.

Разом із тим, профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

Таким чином, спірні об'єкти були майновими комплексами громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованими на території України.

Постановою Верховної Ради України від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передані тимчасово Фонду державного майна України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. № 3943-XII майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР у зв'язку із законодавчою невизначеністю правонаступників такого майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та з метою його збереження в інтересах громадян України, тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, це майно є загальнодержавною власністю.

Задовольняючи позовні вимоги з урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд виходив із того, що на час створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне нерухоме майно відносилось до державної власності.

Згідно Тимчасового положення про Фонд державного майна України та Закону України "Про Фонд державного майна України", з прийняттям якого це положення втратило чинність, Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна.

Із матеріалів справи видно, що майно, про яке йдеться в оскаржуваному рішенні, було створене до 1990 року та передане у складі цілісного майнового комплексу ПАТ "Приазовкурорт".

Апеляційний суд установив, що передача спірного майна була за відсутності згоди держави в особі Фонду державного майна України. Тому оспорюване рішення виконкому міської ради, яке стосується фактичної зміни власника, суперечить положенням закону.

Згідно ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

На підставі викладених законодавчих положень, дійшовши висновку про те, що рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №465 від 19.08.2004 "Про оформлення права власності" суперечить актам законодавства та порушує права власника, суд апеляційної інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Що стосується доводів заявника про те, що прокурором були пропущені строки позовної давності, то вони підлягають відхиленню, оскільки положеннями ч.4 ст.268 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення з позовною заявою) визначено, що позовна давність не поширюється (у тому числі) на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Належних обгрунтувань, із посиланням на норми права, які спростовували б висновки суду апеляційної інстанції, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, при ухваленні якої здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст.111-7 ГПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі №30/5009/7704/11 господарського суду Запорізької області - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяC.К. Могил