КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 5002-16/5298-2011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

cекретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Яковенко П.А. (дов. від 27.12.2016, №260/16);

від відповідача - не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

від ВДВС - не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 (суддя Христенко О.О.)

за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго"

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2016 скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвела до не виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення з Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" грошових коштів на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 13.01.2017 апелянту відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято останню до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2017.

25.01.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо задоволення скарги на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки держаним виконавцем допущено неправомірну бездіяльності, яка полягає у безпідставному зволіканні із вчинення своєчасного та повного виконання рішення, незастосуванні виконавцем усіх наданих йому повноважень щодо перевірки майнового стану боржника, виявлення його майна та здійснення заходів з примусового виконання рішення.

У судове засідання 26.01.2017 з`явився представник позивача, який надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник апелянта у призначене судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим зворотним поштовим повідомлення.

З матеріалів справи № 5002-16/5298-2011 вбачається, що відповідачем у справі виступає Орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго", місцезнаходженням якого є: 95026, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-а. Відповідач належним чином був повідомлений про місце і час розгляду апеляційної скарги у Київському апеляційному господарському суді, за його участю, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг щодо розміщення інформації на офіційному веб-порталі „Судова влада" в мережі Інтернет (www.ko.arbitr.gov.ua/sud5033) від 16.01.2017.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представників апелянта та відповідача не перешкоджає розгляду справи, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача та апелянта, встановивши наступне:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2012 у справі № 5002-16/5298-2011 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено; стягнуто з Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" 102 307 483,77 грн. основного боргу, 4 405 514,13 грн. пені, 3 146 689,15 грн. інфляційних збитків, 2 191 738,86 грн. 3 % річних, 56 460,00 грн. судового збору.

13.02.2012 на виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2014 у справі №5002-16/5298-2011 видано наказ.

29.05.2012 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 32799220 з примусового виконання вищевказаного наказу.

Постановами від 16.05.2013 виконавцем було стягнуто з боржника виконавчий збір, накладено арешт на кошти боржника, приєднано виконавче провадження № 32799220 до складу зведеного виконавчого провадження щодо боржника, загальна сума стягнення по якому становила 325 121 902,89 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження, з підстав передбачених пунктом 15 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент подання скарги), виконавче провадження щодо боржника неодноразово зупинялося з огляду на застосування до боржника процедури погашення заборгованості підприємствами паливо-енергетичного комплексу, визначеної Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу".

15.10.2015 держаним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливо-енергетичного комплексу.

31.12.2015 держаним виконавцем прийнято постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 2, 9 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова про повернення виконавчого документу мотивована тим, що оскільки боржник знаходиться на території Автономної республіки Крим, на якій відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" заборонено вчинення правочинів щодо нерухомого майна, державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на майно боржника та перевірити його майновий стан.

08.02.2016 до Господарського суду Київської області від Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" надійшла скарга №31/13-389 від 04.02.2016 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.04.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016, визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2016 касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 та ухвалу господарського суду Київської області від 06.04.2016 у справі № 5002-16/5298-2011 скасовано, скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2016 скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подаючи апеляційну скаргу, мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо обґрунтованості скарги позивача на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки, позивачем пропущено строки оскарження бездіяльності державного виконавця. Крім того, в апеляційній скарзі апелянтом зазначено про можливість реалізації позивачем права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження боржником за виконавчим документом сплачено 102 307 483,00 грн., залишок боргу становить 9 800 402,14 грн., тобто, рішення Господарського суду Автономної республіки Крим від 24.01.2012 не виконано в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу.

Згідно з приписами статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії та інших доходів боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, державним виконавцем на виконання приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу", керуючись пунктом 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", з моменту відкриття виконавчого провадження до часу повернення виконавчого документу, виконавче провадження неодноразово зупинялось та поновлювалось.

Враховуючи той факт, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем не оскаржувалась правомірність зупинення державним виконавцем виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо правомірності таких дій державного виконавця.

Згідно приписів частини 8 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом прийняття постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Матеріали виконавчого провадження не свідчать про факт дотримання державним виконавцем наведених приписів законодавства, що є доказом бездіяльності останнього щодо невжиття усіх можливих заходів з метою забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення.

Положеннями частини 4 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документу від 31.12.2015 прийнятої в межах виконавчого провадження №32799220, державний виконавець позбавлений можливості перевірити майновий стан боржника через перебування майна останнього на територій Автономної Республіки Крим, яка відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є окупованою територією.

Проте, відповідно до статтей 1-3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Цей Закон визначає статус тимчасово окупованої території України, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією, зокрема, визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що державним виконавцем не надано об'єктивних доказів вчинення дій з метою перевірки майнового стану боржника протягом всього часу перебування виконавчого документу на виконанні, з урахуванням часу зупинення виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до постанови начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби України від 28.05.2013 у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості перед позивачем, державного виконавця було зобов'язано провести виконавчі дії та вжити подальші заходи з примусового виконання рішень в межах наявного залишку заборгованості.

Однак, з наявних матеріалів виконавчого провадження, що містяться в матеріалах справи, судом апеляційної інстанції не вбачаються докази вжиття державним виконавцем усіх можливих заходів спрямованих на звернення стягнення на грошові кошти, а також вчинення дій щодо виявлення та звернення стягнення на майно боржника.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, в яких Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає про пропуск позивачем строку оскарження бездіяльності державного виконавця та наголошено на можливості повторної реалізації позивачем права пред'явлення виконавчого документа до виконання, не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються наступним.

Пунктом 9.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" якщо обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Разом з тим, згідно з частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З наявного в матеріалах справи супровідного листа Департаменту Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень від 31.12.2015 за № 15-12-, вбачається, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа від 31.12.2015 в межах виконавчого провадження №32799220 та наказ Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі № 5002-16/5298-2001, отриманий позивачем 25.01.2016 (вх. №356/1).

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії поштового конверта, вбачається, що вищевказані документи зареєстровані відділом поштового зв'язку 22.01.2016.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, зокрема, додані до скарги фіскальний чек № 8492 від 04.02.2016 та опис вкладення у цінний лист від 04.02.2016, матеріали скарги № 31/13-389 від 04.02.2016 Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, надіслані до Господарського суду Київської області - 04.02.2016, про що свідчить відбиток штемпеля поштового відділення "Укрпошта", зроблений на поштовому конверті, в якому надійшли матеріали скарги.

Отже, на підставі наявних доказів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачем не було пропущено десятиденний строк оскарження бездіяльності державного виконавця.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» від 02.10.2003, рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.11.1999 право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, виконання судового рішення згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є невід'ємною частиною права особи на справедливий і публічний розгляд її справи (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жовнер проти України» від 29.06.2004).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення (пункт 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, пункт 51 рішення у справі «Іванов проти України» від 15.01.2010).

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

З огляду на зазначене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 у справі №5002-16/5298-2011 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - без задоволення.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 у справі №5002-16/5298-2011 - без змін.

Матеріали справи №5002-16/5298-2011 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов