УХВАЛА

31.01.2017Справа № 910/7153/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювада"

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна"

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"

про: визнання недійсним договору

представники сторін:

від позивача Павліченко С.І. (представник за довіреністю)

від відповідача-1 Пошелюзний С.В. (представник за довіреністю)

від відповідача-2 Фрідріх Л.Б. (представник за довіреністю)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лювада", 18.04.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н б/д до відповідача-1, Публічного акціонерного товариства "Волинь-Цемент", відповідача-2, Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", відповідача-3, Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна", про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний договір суперечить ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, п. 77 Статуту залізниць України, п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, оскільки укладений без згоди позивача, який є власником під'їзних залізничних колій, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 8116108 від 17.08.2013 року, виданим Реєстраційною службою Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8116265, від 17.08.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/7153/16 та призначено розгляд справи на 17.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року зупинено провадження у справі № 910/7153/16 до розгляду Господарським судом Рівненської області справи № 918/890/14 та набрання рішенням законної сили.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювада" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2016р. у справі № 910/7153/16 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва 17.05.2016р. у справі № 910/7153/16 скасовано, відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Волинь-Цемент" про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 918/890/14 Господарським судом Рівненської області, відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 918/890/14 Господарським судом Рівненської області, а справу № 910/7153/16 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 р. у справі №910/7153/16 Господарського суду міста Києва - без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року поновлено провадження у справі № 910/7153/16 та призначено розгляд справи на 01.11.2016 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

По справі № 910/7153/16 судом, за клопотанням представника відповідача-3, поданого через відділ діловодства суду 01.11.2016 року, у відповідності до вимог до частини 7 статті 811 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати по справі фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 року розгляд справи відкладено на 22.11.2016 року та замінено відповідача-2 у справі - Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року розгляд справи відкладено на 06.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року розгляд справи відкладено на 10.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 року замінено відповідача-1 у справі - Публічне акціонерне товариство "Волинь-Цемент" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Дікергофф Цемент Україна", розгляд справи відкладено на 31.01.2017 року.

В судове засідання 31.01.2017 року представники сторін з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору, а також подав письмові пояснення. Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору, а також подав письмові пояснення по суті позовних вимог. Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі судової експертизи щодо встановлення факту належності позивачу під'їзних залізничних колій, право власності на які зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності № 8116108 від 17.08.2013 року, виданого Реєстраційною службою Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, а також факт того, що саме під'їзні залізничні колії, які є власністю позивача, є предметом договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 03.03.2014 року № Л/ДН-3/14/498/М/П, який позивач просить визнати недійсним.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За змістом ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, у відповідності з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

Так, за приписами ст.10 Закону України "Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

За змістом п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 року питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності.

Згідно з п.3 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду, у процесі підготовки справи до розгляду суддя не позбавлений можливості, викликавши представників сторін, з'ясувати їх думку щодо питань, які слід поставити перед експертом. Судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду на підставі пункту 5 статті 65 та пункту 1 частини другої статті 79 ГПК.

Пунктом 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 визначено основні види експертизи, серед яких, передбачено економічну експертизу.

Судовий експерт користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у справі № 910/7153/16 є визнання недійсним договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 03.03.2014 року № Л/ДН-3/14/498/М/П, укладеного між Державним територіально - галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Волинь-цемент", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дікергофф Цемент Україна".

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний договір суперечить ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, п. 77 Статуту залізниць України, п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, оскільки укладений без згоди позивача, який є власником під'їзних залізничних колій, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 8116108 від 17.08.2013 року, виданим Реєстраційною службою Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8116265, від 17.08.2013 року.

Тобто, для повного та всебічного розгляду даної справи необхідно встановити факт належності позивачу під'їзних залізничних колій, право власності на які зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності № 8116108 від 17.08.2013 року, виданого Реєстраційною службою Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, а також факт того, що саме під'їзні залізничні колії, які є власністю позивача, є предметом договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 03.03.2014 року № Л/ДН-3/14/498/М/П, який позивач просить визнати недійсним.

В той же час, суд зазначає, що Київський апеляційний господарський суд у постанові від 19.07.2016 року, скасовуючи ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року про зупинення провадження у справі № 910/7153/16 до розгляду Господарським судом Рівненської області справи № 918/890/14 та набрання рішенням законної сили вказав, що при вирішенні спору у справі № 910/7153/16 суд, в межах наданих йому повноважень та враховуючи предмет спору, може та повинен самостійно встановити чи є позивач власником спірних під'їзних колій.

Проте, ідентифікувати та встановити факт належності на праві власності позивачу саме під'їзних залізничних колій, які, за твердженням позивача, є предметом договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 03.03.2014 року № Л/ДН-3/14/498/М/П, не вбачається за можливе, з огляду на те, що обставини, які входять до предмета доказування у даній справі не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань, тому суд дійшов висновку, що для правильного та об'єктивного розгляду даної справи слід призначити у справі судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, з правом залучення до її проведення крім судових експертів також інших фахівців з відповідних галузей знань.

При цьому, судом в судовому засіданні 31.01.2017 року було запропоновано представникам сторін надати власні пропозиції щодо питань, які необхідно поставити на вирішення судового експерта, а також пропозиції щодо переліку експертних установ або атестованих експертів, яким доручити проведення зазначеної експертизи.

Від представників сторін в судовому засіданні 31.01.2017 року пропозицій щодо конкретного кола питань, які необхідно поставити на вирішення судового експерта від представників сторін не надійшло, із запропонованою експертною установою представник відповідача-1 погодився, представник позивача просив доручити проведення судової експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а відповідача-2 вирішення зазначеного питання залишив на розсуд суду, тому суд дійшов висновку, що для правильного та об'єктивного розгляду даної справи слід призначити у справі судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, з правом залучення до її проведення крім судових експертів також інших фахівців з відповідних галузей знань.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством. Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Витрати по оплаті експертизи покладаються на позивача, як ініціатора судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79, ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

За таких обставин, у зв'язку з призначенням у справі судової експертизи, провадження у справі № 910/7153/16 підлягає зупиненню до отримання висновку експерта.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 31, 32, 41, 42, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/7153/16 судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

2. На вирішення експертів поставити наступні питання:

- Які характеристики залізничних колій, які знаходяться за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Шевченка, 1, право власності на яке зареєстроване згідно свідоцтва № 8116108 від 17.08.2013 року (довжина, межування з іншими коліями, безперервність, з'єднаність із загальною мережею залізничного транспорту, з'єднаність безперервною рейковою колією, взаємодія із залізничним транспортом загального користування)?

- Як співвідносяться під'їзні залізничні колії, які знаходяться за адресою Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Шевченка, 1, право власності на яке зареєстроване згідно свідоцтва №8116108 від 17.08.2013 року, виданого державним реєстратором Здолбунівського районного управління юстиції для Товариству з обмеженою відповідальністю "Лювада", та під'їзні залізничні колії, які є предметом договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії від 03.03.2014 року № Л/ДН-З/14/498/М/П (є тотожними одна одній, одна є частиною іншої, чи є окремим майном не об'єднаним між собою, сполучені в частині і якій, повністю тотожні)?

3. У розпорядження експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надати матеріали справи № 910/7153/16.

4. Зобов'язати судового експерта повідомити та узгодити строки та порядок проведення експертизи.

5. Витрати по проведенню експертизи покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лювада" (35705, Рівненська обл., Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Незалежності, 42), відповідно до рахунку, виставленого Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, докази чого надати у судове засідання, що буде призначене після проведення експертизи.

6. Зобов'язати судових експертів відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України після проведення дослідження та підготовки письмового висновку направити належним чином засвідчені копії висновку сторонам у справі, а також провести експертизу у строки, передбачені підпунктом 1.13 пункту 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. У разі необхідності дослідження великої кількості документів та у разі складності призначеної експертизи, дозволено проведення експертизи у більш довгий термін відповідно до чинного законодавства.

7. Зупинити провадження у справі № 910/7153/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювада" до відповідача-1, Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна", відповідача-2, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", про визнання недійсним договору до отримання висновку судової експертизи.

8. Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку.

Суддя О.С. Комарова