ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. Справа № 922/1081/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 1-с від 17.01.2017)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №143-16 від 28.12.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №72 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.12.2016 у справі № 922/1081/16

за позовом Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування", м.Харків,

до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м.Харків,

про стягнення 409638,98 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Хотенець П.В., суддя Аюпова Р.М., суддя Кухар Н.М.) провадження у справі припинено.

Позивач з ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу №922/1081/16 передати на розгляд в окремому позовному провадженні до господарського суду Харківської області.

В обґрунтування вимог скарги апелянт посилається на те, що позовні вимоги в даній справі є поточними, оскільки виникли після порушення справи про банкрутство, а тому їх розгляд у позовному провадженні не суперечить нормам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (як у попередній, так і в нині чинній редакції), практиці Вищого господарського суду України і Верховного Суду України, тому, на думку позивача, припинення провадження у справі є безпідставним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.01.2017 вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.01.2017, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

18.01.2017 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, із посиланням на приписи ст.12, 16 ГПК України щодо виключної підсудності, а також на практику судів касаційної інстанції, зазначає, що, на його думку, даний майновий спір повинен розглядатися в межах справи про банкрутство, а не в окремому позовному провадженні.

19.01.2017 позивач надав додаткові письмові пояснення, в яких, із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №910/5266/16, наполягає на тому, що у разі помилкового порушення окремого позовного провадження за тим спором, який повинен розглядатися в межах справи про банкрутство, суд першої інстанції не має права припиняти провадження, а повинен передати справу за підсудністю для розгляду спору в межах справи про банкрутство.

Присутні в судовому засіданні представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожною стороною своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України.

Тому, враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та заперечення на них, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.04.2010 між Казенним підприємством "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" (правопопередником позивача) та відповідачем, ДП "Завод ім. В.О. Малишева", було укладено договір №63900-393дп (т.1, а.с.11) із подальшими додатковими угодами, згідно з якими позивач постачав відповідачеві продукцію та надавав послуги з виготовлення двигунів ЗТД-ЗА для БТР-4.

Відповідно до п.2.2 вказаного договору, остаточний розрахунок за поставлену продукцію або виконані роботи (послуги) здійснюється на підставі документів, що підтверджують поставку продукції (надання послуг) накладних на відпуск ТМЦ, актів здачі-приймання.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, правовідносини щодо виконання вказаного договору (із додатковими угодами до нього) тривали між сторонами у значний період часу, зокрема, протягом 2010 2013 років.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 у справі №5023/10655/11 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева". В ході провадження у вказаній справі про банкрутство ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" було заявлено конкурсні кредиторські вимоги, у тому числі ті, що виникли з договору №63900-393дп від 19.04.2010. Відповідну суму кредиторських вимог у розмірі 2598134,42 грн. (у тому числі 210203,53 грн. за договором № 63900-393дп від 19.04.2010) було включено до реєстру вимог кредиторів Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2013 у справі №5023/10655/11.

В подальшому відповідно до договору № 63900-393дп від 19.04.2010 та додаткових угод до нього позивачем було виконано роботи, які прийнято відповідачем за актами: №61, №62 та №63 від 03.04.2013, № 72 від 25.04.2013 до додаткової угоди № 61 від 22.05.2012; за актами № 59 від 03.04.2013 та № 71 від 22.04.2013 до додаткової угоди №63 від 19.06.2012 та за актом № 60 від 03.04.2013 до додаткової угоди № 64 від 25.05.2012 на загальну суму 409638,98 грн.

У квітні 2016 року ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" подало позов до господарського суду Харківської області про стягнення з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" вищевказаної суми 409638,98 грн., яку, за твердженням позивача, відповідачем не було сплачено.

Вказаний позов у даній господарській справі №922/1081/16 розглядався місцевим господарським судом протягом восьми місяців, розгляд справи неодноразово відкладався.

В ході провадження у справі 11.05.2016 відповідачем заявлялося клопотання (т.1, а.с.170) про припинення провадження у справі у звязку з тим, що, на думку відповідача, даний спір може бути розглянуто виключно в рамках справи №5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева".

У мотивувальній частині ухвали від 23.05.2016 про відкладення розгляду справи місцевий господарський суд зазначив про відмову у вищевказаному клопотанні відповідача (без обґрунтування підстав такої відмови).

Однак у судовому засіданні 22.12.2016 судом припинено провадження у справі. В оскаржуваній ухвалі про припинення провадження місцевим господарським судом зазначено, що в ході розгляду справи №5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева" впродовж строку, наданого для подачі до господарського суду письмової заяви з вимогами до боржника, Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" не заявлено грошові вимоги за договором №63900-393дп від 19.04.2010 на загальну суму 1429120,48 грн., які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство (до 27.12.2011). Державним підприємством "Завод ім. Малишева" списано конкурсну кредиторську заборгованість за договором №63900-393дп від 19.04.2010 у сумі 1429120,48 грн. як таку, що є погашеною, на підставі ухвали господарського суду від 18.01.2013 у справі №5023/10655/11 та статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Також судом першої інстанції зазначено, що при розгляді даної справи №922/1081/16 відповідачем до господарського суду Харківської області подано всі первинні документи, що підтверджують взаєморозрахунки по договору №63900-393дп від 19.04.2010, відповідно до яких станом на липень 2016 року не оплаченим залишався лише акт №291 від 06.04.2016 на суму 165900,00 грн. (стягнення заборгованості за яким не є предметом позову в даній справі). На думку місцевого господарського суду, про визнання позивачем даної обставини свідчить лист ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" від 18.04.2016 №313/63 (т.1, а.с.142). У даному листі наведено перелік рахунків, не оплачених відповідачем станом на вказану дату, який не містить інших рахунків за договором №63900-393дп від 19.04.2010 окрім рахунку, виставленого згідно з актом №291 від 06.04.2016.

На підставі викладеного місцевим господарським судом зроблено висновок про те, що станом на 02.12.2016 заборгованість по договору №63900-393дп від 19.04.2010 за даними бухгалтерського обліку відповідача складає 210203,53 грн., яку включено до реєстру вимог кредиторів ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2013 у справі №5023/10655/11 та на яку розповсюджується дія мораторію, та зазначено, що у даному випадку предметом судового розгляду є спір щодо конкурсної кредиторської заборгованості за договором №63900-393дп від 19.04.2010 року у справі про банкрутство, а тому вказаний спір безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство.

Однак, на думку колегії суддів, даний висновок є суперечливим і таким, що зроблений при неповному зясуванні обставин справи. А саме, в оскаржуваній ухвалі досліджено обставини щодо виникнення конкурсної заборгованості, яку включено до реєстру вимог кредиторів ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2013 у справі №5023/10655/11 (винесеною до виконання позивачем робіт у квітні 2013 року), про припинення шляхом зарахування зустрічної вимоги зобовязання відповідача щодо оплати по акту №291 від 06.04.2016 року на суму 165900,00 грн. (яка не входить до позовних вимог).

Разом з тим, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі не надав оцінку правовій природі заборгованості за актами №61, №62 та №63 від 03.04.2013, № 72 від 25.04.2013 до додаткової угоди № 61 від 22.05.2012; за актами № 59 від 03.04.2013 та № 71 від 22.04.2013 до додаткової угоди №63 від 19.06.2012 та за актом № 60 від 03.04.2013 до додаткової угоди № 64 від 25.05.2012 на загальну суму 409638,98 грн. тобто безпосередньо тієї заборгованості, що є предметом позовних вимог у даній справі №922/1081/16. Зокрема, місцевим господарським судом не зазначено, чи є саме ця заборгованість конкурсною або ж поточною.

Із тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом на підставі наданих відповідачем бухгалтерських документів (без конкретизації, яких саме) та листа позивача від 18.04.2016 №313/63 зроблено висновок про погашення відповідачем вказаної заборгованості. Однак відповідний висновок колегія суддів вважає передчасним, оскільки судом не розглянуто спір по суті і водночас не застосовано положення п. 1-1 ч.1 ст.80 ГПК України щодо припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору. Отже, оскаржувана ухвала суду не повинна була містити суджень про стан заборгованості відповідача перед позивачем (на що обґрунтовано посилався представник позивача в ході апеляційного провадження).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово подавалися заперечення проти посилання відповідача на відсутність боргу за спірними актами (т.5, а.с. 3, 31), однак вказані заперечення місцевим господарським судом не було взято до уваги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що станом на момент винесення оскаржуваної ухвали та її апеляційного перегляду між сторонами існує спір стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 409638,98 грн. і що у відповідності до ст.12 ГПК України вказаний спір підвідомчий господарському суду. Отже, провадження у справі не підлягає припиненню на підставі пункту 1 статті 80 ГПК України, який застосовано місцевим господарським судом.

В обґрунтування висновку про припинення провадження у справі, із посиланням на постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №911/4212/14 суд першої інстанції зазначив, що даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а має розглядатися в межах справи про банкрутство відповідно до положень ч. 9 ст. 16 ГПК України.

Відповідно до вказаної норми, справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч.1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №911/4212/14, на яку посилається місцевий господарський суд, зазначено, що положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, не встановлюють особливостей підвідомчості спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство до визнання його банкрутом, разом з тим, пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК (у редакції зі змінами від 18 січня 2013 року) встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах із майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, кредитор може звернутися у позовному провадженні з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство останнього, до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідне кореспондується також із приписами ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" в нині чинній редакції, згідно з якою поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що для вирішення питання про те, чи підлягає даний спір розгляду в окремому позовному провадженні, має бути зясовано правову природу вимог позивача, а саме - чи є вказані вимоги конкурсними або поточними. Проте, як уже зазначалося, місцевим господарським судом було припинено провадження у справі без надання правової оцінки позовним вимогам щодо стягнення 409638,98 грн. згідно з актами, підписаними сторонами у квітні 2013 року. Тобто правові та фактичні підстави для припинення провадження у справі були відсутні.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що ні ч. 9 ст. 16 ГПК України, ні інші процесуальні норми, так само як і постанова Верховного Суду України, на яку посилається місцевий господарський суд, не містять положень про те, що у разі якщо суд дійде висновку про розгляд певного господарського спору в межах справи про банкрутство, то провадження у справі за таким спором підлягає припиненню.

Натомість, відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №910/5266/16, від 12.10.2016 у справі 922/4705/15, у разі помилкового порушення окремого позовного провадження суд повинен прийняти відповідне рішення щодо передачі справи за підсудністю для розгляду спору в межах справи про банкрутство.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" підлягає задоволенню, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду має бути скасовано, оскільки її винесено при неповному зясуванні обставин справи, а також із неправильним застосуванням п.1 ч.1 ст.80 ГПК України що призвело до прийняття неправильного рішення та спричинило порушення прав ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування", оскільки після тривалого розгляду справи за позовом даного державного підприємства суд припинив провадження у справі за відсутності фактичних та правових підстав для такої процесуальної дії.

Відповідно до ч.7 ст.106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи місцевому господарському суду слід усунути обставини, що стали підставою для скасування ухвали від 22.12.2016, а саме, надати належну правову оцінку підставам виникнення та природі позовних вимог та вирішити питання щодо можливості вирішення спору в окремому провадженні або ж (у разі встановлення безпосередньої пов'язаності даного спору зі здійсненням провадження у справі про банкрутство) щодо передання його для розгляду в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева".

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 та частиною 2 ст.104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 22.12.2016 у справі №922/1081/16 скасувати.

Справу передати до господарського суду Харківської області на розгляд.

Повний текст постанови складено 24.01.17

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Фоміна В. О.