РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017Справа №910/16044/16

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Мирутенко О.М., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Держаної акціонерної компанії "Хліб України" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2016 було порушено провадження у справі № 910/16044/16, розгляд справи призначено на 28.09.2016.

28.09.2016 представник позивача у судове засідання з'явився та подав документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 02.09.2016, вимоги ухвали від 02.09.2016 позивач виконав.

28.09.2016 представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження від 02.09.2016 відповідач не виконав.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання представника відповідача та неподання відповідачем витребуваних доказів, розгляд справи було відкладено на 19.10.2016.

У судове засідання 19.10.2016 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2016 провадження у справі № 910/16044/16 було зупинено до відновлення справи № 46/528-б.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено, ухвалу господарського суду міста Києва від 19.10.2016 по справі № 910/16044/16 скасовано.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2016 розгляд справи було призначено на 18.01.2017.

У судове засідання 18.01.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.01.2017 не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась з позовом до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення 49 704 223,04 грн заборгованості за отриманий природний газ згідно договору № 130/4-46/206/39-174 від 20.03.1998, яка виникла внаслідок часткової оплати Державною акціонерною компанією «Хліб України» спожитого ВАТ «Рівнеазот» природного газу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.06.2005 у справі № 22/244 первісний позов було задоволено, стягнуто з Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 54 574 951,42 грн основного боргу, 23 705 970,46 грн інфляційних збитків, 825 352,24 грн 3% річних, 1 700,69 грн державного мита, 69,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні первісного позову по відношенню до ВАТ «Агрохімцентр» відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Вказане рішення суду від 17.06.2005 у справі № 22/244 набрало законної сили та є чинним.

В подальшому, на розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державної акціонерної компанії "Хліб України" про стягнення 26 070 700,12 грн інфляційних збитків та 3 % річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, в зв'язку з тим, що відповідач не виконує зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2008 було порушено провадження у справі № 37/80.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі № 37/80 позов задоволено частково, стягнуто з Державної акціонерної компанії "Хліб України" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 18446333 грн 58 коп. - інфляційних нарахувань, 4 363 267 грн 37 коп. - 3% річних від простроченої суми, 22 310 грн 29 коп. - державного мита та 103 грн 24 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено.

У вересні 2013 року Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду м. Києва з позовом до Державної акціонерної компанії "Хліб України" про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.10.2013 у справі № 910/18408/13 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено, рішення господарського суду м. Києва від 29.10.2013 у справі № 910/18408/13 скасовано, позов задоволено повністю, стягнуто з Державної акціонерної компанії "Хліб України" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 3 329 072,04 грн, 3% річних за несвоєчасні розрахунки у розмірі 4 904 760,03 грн, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 68 820,00 грн та судовий збір в сумі 34 410,00 грн за подання апеляційної скарги. Позивач зазначає суду про те, що станом на дату звернення до суду із позовної заявою (№ 31/13-2943 від 08.08.2016) сума основного боргу, стягнута рішенням господарського суду міста Києва у справі № 22/244, відповідачем не сплачена, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 4 566 535,47 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 49 261 381,87 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов'язання та положення статті 625 Цивільного кодексу України, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, перевівши періоди нарахувань, суд встановив, що суми 3% річних та інфляційних втрат визначні позивачем вірно.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 53 827 735,34 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про здійснення розподілу судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу від 19.10.2016 про зупинення провадження у справі № 910/16044/16, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Коли ж приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що ця справа на новий розгляд не передавалась, правові підстави для розподілу судового збору за подання вказаної вище апеляційної скарги судом першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної акціонерної компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 1; ідентифікаційний код: 20047943) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код: 31301827) 3% річних в розмірі 4 566 353 (чотири мільйони п'ятсот шістдесят шість тисяч триста п'ятдесят три) грн 47 коп., інфляційні втрати в розмірі 49 261 381 (сорок дев'ять мільйонів двісті шістдесят одна тисяча триста вісімдесят одна) грн 87 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн 00 коп.

Повне рішення складено 27.01.2017.

Суддя О.В. Нечай