ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.01.2017 Справа № 904/8028/14

За скаргою: ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

на дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції

У справі:

за позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, вул. Електрозаводська, буд. 34,

про стягнення 34 880, 07 грн.

Суддя Калиниченко Л.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається скарга ОСОБА_1, м. Кривий Ріг на постанову головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ ОСОБА_2 від 06.01.16р. про відмову у відкритті виконавчого провадження, в порядку ст.1212 Господарського процесуального кодексу України.

31.01.17р. до господарського суду Дніпропетровської області від Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції надійшло заперечення №б/н від 30.01.17р., в якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

У судове засідання з'явилася ОСОБА_1, м. Кривий Ріг (далі - Скаржник).

Представники ПАТ "Дизельний завод" та Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Скаржник не заперечує розглянути справу без вищевказаних представників за наявними матеріалами справи.

Скаржник просить суд задовольнити подану скаргу, визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.10.16р. недійсною.

Вислухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.15р. по справі №904/8028/14 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", м.Кривий Ріг на користь скаржника заборгованість по заробітній платі на загальну суму 29 210, 94 грн.

12.05.15р. рішення набрало законної сили, видано наказ про примусове виконання.

05.08.15р. скаржник звернулася до Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ з завою про відкриття виконавчого провадження, надав наказ від 12.05.15р. Вказаний наказ дійсний для пред'явлення до 13.05.16р. (а/с 58).

На підставі заяви скаржника, та вищезазначеного наказу господарського суду Дніпропетровської області, 14.08.15р. головний державний виконавець Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ (далі - державний виконавець) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №48461020, надав Публічному акціонерному товариству "Дизельний завод", м.Кривий Ріг добровільно виконати наказ у строк до 21.08.15р. (а/с 60-61).

27.08.15р. скаржник звернувся до державного виконавця з заявою про повернення без виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.15р.

28.08.15р. державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (скаржнику), відповідно до п.1.ч.1ст.47, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV постанова державного виконавця виконана не була.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV встановлені строки пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Надалі, скаржник повторно звернувся з заявою до державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, надав до заяви наказ господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.15р. по справі №904/8028/14.

05.10.15р. державний виконавець виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, в якій зазначено, що згідно відмітки на виконавчому документі, останній було повернуто за заявою стягувача, та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV, повторному пред'явленню не підлягає, посилаючись на п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV.

Вищезазначена постанова скаржником не оскаржувалась.

22.12.15р. скаржник знову надав заяву до державного виконавця, про відкриття виконавчого провадження, надав наказ господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.15р. по справі №904/8028/14.

06.01.16р. державний виконавець виніс постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа, в якій зазначив, що скаржнику було повернуто виконавчий документ за її заявою, про що зроблена відмітка. Згідно Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N606-XIV виконавчий документ повторному пред'явленню не підлягає.

Скаржник оскаржує останню постанову державного виконавця від 06.01.16р. Доказів отримання вказаної постанови до матеріалів справи не надано. З її слів скаржник вищезазначену постанову отримала 27.02.16р. Тому вважає, що строк на оскарження постанови державного виконавця від 06.01.16р. подано у строк.

У судовому засіданні з'ясовано, що скаржник не оскаржувала першу та другу постанову державного виконавця за пропуском строку.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту ст.32 Господарського процесуального кодексу України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з п.9.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарський судів України" №9 від 17.10.12р. встановлений у ч.1 ст.1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог ст.53 Господарського процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка надається одночасно зі скаргою або викладається у вигляді клопотання.

По даній справі, скаржник не подав клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження дій органу виконання судового рішення.

Як вище зазначено, обов'язки доказування і подання відповідних доказів покладаються на сторін.

Суд за своєю ініціативою не має право поновлювати такий строк. Перебіг цього строку починається з дня одержання скаржником постанови державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скаржник не надала відповідні докази (поштовий конверт, тощо) в підтвердження отримання постанови державного виконавця від 06.01.16р. саме 27.02.16р.

Слід зазначити, що остання постанова державного виконавця від 06.01.16р. відповідає постановам від 28.08.15р. та 05.10.15р. які не були оскаржені скаржником.

Оскарження скаржником постанови державного виконавця від 06.01.16р. є спробою оскаржити дії державного виконавця на свій розсуд з вищевикладених підстав (постанова від 28.05.15р.).

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.41 , 16, 33, 34, 43, 51, 53, 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, м. Кривий Ріг на постанову головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ ОСОБА_2 від 06.01.16р. про відмову у відкритті виконавчого провадження - відмовити.

Суддя ОСОБА_3