ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 922/1288/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Тихий П.В.,
при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю:
прокурора Чалий М.Г. (посвідчення № 036334 від 17.11.2016);

позивача Власенко К.О. (довіреність № 148/9/18/58 від 16.01.2017); Тлепов І.С. (довіреність б/н від 12.12.2016);

1-го відповідача Красько С.Ю. (довіреність № 350/176/24-34/9 від 06.01.2017);

2-го відповідача Мазур Л.Б. (довіреність № 220/467/д від 26.12.2016);

3-го відповідача не з`явився;

третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника військового прокурора сил антитерористичної операції (вх. № 2801Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 20 вересня 2016 року в справі № 922/1288/16

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

до: 1) Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, м. Харків,

2) Міністерства оборони України, м. Київ,

3) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, м. Харків,

за участю Військової прокуратури сил антитерористичної операції, м. Краматорськ Донецької області,

про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 р. військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (який перейменовано на Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба) про визнання за ВЧ НОМЕР_1 права постійного користування земельною ділянкою площею 3069,2 га в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. В обгрунтування позивних вимог зазначає, ВЧ НОМЕР_1 є правонаступником полігону Харківського Вищого військового авіаційного училища льотчиків ім. С.І. Грицівця, що підтверджується листом Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 04.12.2015 5-20.20-03-477/2-15, з якого вбачається, що згідно з статистичної звітності, користувачем авіаційного полігону є ВЧ НОМЕР_1 , користування посвідчено Державним актом на право користування землею Серія Б № 047623, реєстраційний № 62, виданий ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, форма власності державна.

Також посилається на довідку від 17.12.2015 № 350/176/25-20/57 начальника Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба А.М. Алімпієва (т. 1 а.с. 29), яка видана командиру ВЧ НОМЕР_1 (м. Чугуїв), в тому, що авіаційний полігон мав умовне найменування ВЧ НОМЕР_2 та був сформований у 1949 році за місцем дислокації: с. Благодатне Харківської області. Відповідно до основних положень Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України на період до 2005 року на підставі вимог директиви Міністерства оборони України від 27.01.2006 № 115/1/050 від 30.11.2000, 134 авіаційному полігону (с. Благодатне Харківської області) надано умовне найменування військова частина НОМЕР_3 , а умовне найменування ВЧ НОМЕР_2 анульовано. На виконання вимог директиви Міністерства оборони України від 30.09.2005 № Д-322/1/017, ВЧ НОМЕР_3 (с. Благодатне Харківської області) перепідпорядковано командиру ВЧ НОМЕР_1 м. Чугуїв. 31.08.2006 військову частину НОМЕР_3 (с. Благодатне Харківської області) розформовано на підставі вимог директиви Міністра оборони України від 30.12.2005 № Д-322/1/024. Правонаступником військової частини НОМЕР_3 визначено військову частину НОМЕР_1 (м. Чугуїв). Зазначає, що надати копії документів з директив Міністерства оборони України не має можливості, оскільки ця інформація з обмеженим доступом та надається з письмового дозволу начальника штабу першого заступника командира Повітряних Силу Збройних Сил України на підставі письмового дозволу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України Головнокомандувача Збройних Сил України.

Зазначає, що в рішенні виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98 зазначено про видачу державного акту на право користування землею полігона ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області. Державний акт № 047623 від 1990, реєстраційний № 62, виданий ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця для навчальних цілей. Вважає, що державний акт повинен бути виданий ВЧ НОМЕР_2 , яка на час видачі Державного акту № 047623 від 1990 була користувачем спірної земельної ділянки. Посилається на те, що в зазначеному державному акті допущено помилку, за наслідками якої ВЧ НОМЕР_1 не може в повному обсязі користуватись правами землекористувача.

В процесі розгляду справи Господарським судом Харківської області до участі у справі ухвалою від 18.05.2016 залучено відповідача - ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та ухвалою від 04.07.2016 залучено відповідачів: КЕВ м. Харків Міністерства Оборони України та Міністерство Оборони України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2016 задоволено повідомлення військового прокурора сил антитерористичної операції про вступ у справу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.07.2016 змінено процесуальний статус особи - ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2016 у справі № 922/1288/16 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за ВЧ НОМЕР_1 право постійного користування земельною ділянкою площею 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області.

Заступник військового прокурора сил антитерористичної операції звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Посилається на те, що позивач - ВЧ НОМЕР_1 не може бути постійним користувачем спірної земельної ділянки площею 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, оскільки право постійного користування вказаною земельною ділянкою належить Харківському Вищому військовому авіаційному училищу льотчиків ім. С.І. Грицівця на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серія Б № 047623, який є чинним. Зазначає, що судом не враховано доводи прокурора щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 у справі № 922/1288/16 апеляційну скаргу прокурора прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.11.2016.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 та від 13.12.2016 за клопотанням прокурора розгляд апеляційної скарги відкладено.

У зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А., 16.01.2017 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/1288/16 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Тихий П.В.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з Постановою Вищого господарського суду України № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Військовий прокурор сил антитерористичної операції в письмових поясненнях по апеляційній скарзі від 13.12.2016 за вх. № 12578 та від 17.01.2017 за вх. № 469 підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі. Зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 була підпорядкована Харківському Університету Повітряних Сил України на підставі директиви Міністра оборони України від 14.07.2004 № 312/1/018 та директиви Головнокомандувача Військово-Повітряних сил Збройних Сил України від 27.07.2004 № 122/1/09.

Позивач - ВЧ НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу прокурора від 12.12.2016 за вх. № 12518 та в додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 17.01.2017 за вх. № 473 не погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивач (ВЧ НОМЕР_1 ) є постійним користувачем спірної земельної ділянки площею 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, що підтверджується матеріалами справи.

1-й відповідач (Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба) у відзиві на апеляційну скаргу від 06.01.2017 за вх. № 114 підтримує апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі. Зазначає, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі ХНУПС), являючись правонаступником ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, є єдиним законним землекористувачем спірної земельної ділянки на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серія Б № 047623. Спірна земельна ділянка є частиною земель оборони та закріплена за ХНУПС на праві оперативного управління, що унеможливлює вчинення дій по розпорядженню ввіреним військовим майном на власний розсуд, зокрема, передачу земельної ділянки в користування іншій військовій частині Збройних Сил України, оскільки університет не наділений повноваженнями щодо передачі вказаного військового майна іншій юридичній особі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про правовий режим військового майна», вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, визначення порядку його вилучення та передачі належить до компетенції Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України.

2-й відповідач - Міністерство оборони України в письмових поясненнях по апеляційній скарзі прокурора від 13.12.2016 за вх. № 12583 погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

3-й відповідач (Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України) відзив на апеляційну скаргу не надав, свого представника в судове засідання 17.01.2017 не направив, про причину відсутності представника в судовому засіданні не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 644 (т. 2 а.с. 220).

У відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції представник КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України заперечує проти задоволення позову ВЧ НОМЕР_1 про визнання за ВЧ НОМЕР_1 права постійного користування земельною ділянкою. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», земля, вода, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Статтею 9 цього Закону передбачено повноваження Кабінету Міністрів України, серед яких порядок надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних та водних ділянок тощо. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», органи, які здійснюють управління військовим майном є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. Зазначає, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, в тому числі закріплює військове майно за військовими частинами у разі їх формування, переформування та приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, у разі їх розформування. Вважає, що питання користування військовими частинами земельними ділянками, віднесеними до земель оборони, мають розглядатись Міністерством оборони України.

Третя особа (ДП Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою) відзив на апеляційну скаргу не надала, свого представника в судове засідання 17.01.2017 не направила, надісланий на адресу третьої особи рекомендований лист з ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 повернувся до суду з довідкою відділення зв`язку про причину невручення: за закінченням терміну зберігання (т. 2 а.с. 222-226).

У відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції представник ДП Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою зазначає, що в 2016 році до ДП Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою звернувся позивач ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України м. Чугуїв із заявою на виконання землевпорядних робіт на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки т.з. полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця. У березні 2016 року ДП Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою підготував та підписав проект договору на виконання вишукувальних робіт та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно з Державним актом на землю від 1990 р. Серія Б № 047623, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 62, стосовно земельної ділянки площею 3069,2 га, розташованої на території Комсомольської селищної ради Зміївського (Готвальдівського) району Харківської області. Зазначає, що у користувача земельною ділянкою ВЧ НОМЕР_1 (позивача по справі), виникли питання з укладення договору та фінансування означеного виду робіт через Казначейство внаслідок того, що в документах містяться різні назви самого об`єкта та формувань, яким призначалась в користування вказана земельна ділянка. З посиланням на Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1919 «Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України», вважає, що 2-й відповідач по справі Міністерство оборони України досліджує предмет позову й сформовує остаточну позицію по даному питанню.

За змістом ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, адресат вважається повідомленим про час і місце розгляду справи судом, зокрема, якщо ухвалу суду із зазначенням часу та місця розгляду справи було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і повернуто підприємством зв`язку, з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Враховуючи вищезазначене, а також враховуючи, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників 3-го відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та третьої особи - ДП Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін у судових засіданнях, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98 (т. 1 а.с. 14) затверджено матеріали щодо видачі державного акту на право користування землею полігона ХВВАУЛ їм. С.І. Грицівця загальною площею 3069,2 га, інші землекористувачі відсутні. Цим же рішенням було вирішено скласти і видати державний акт на право користування землею полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця; покласти відповідальність за збереження межових знаків, встановлених в натурі, на начальника ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця.

На виконання зазначеного рішення ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця видано Державний акт на право користування землею Серія Б № 047623, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 62 (т. 1 а.с. 21-24).

Відповідно до Державного акту на право користування землею Серія Б № 047623, землекористувач - ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця отримав у безстрокове безоплатне користування земельну ділянку площею 3069,2 га в межах згідно з паном землекористування для навчальних цілей.

Рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98 та Державний акт на право користування землею Серія Б № 047623 є чинними.

З наданого позивачем Витягу з історичної довідки 134 авіаційного полігону «Шебелинка» військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 34) вбачається, що авіаційний полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (умовне найменування - військова частина НОМЕР_2 ), розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, до складу якого входить спірна земельна ділянка загальною площею 3069,2 га, був заснований в 1949 році для навчання курсантів ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця бойовому застосуванню засобів ураження.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 77 Земельного кодексу України унормовано, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

За приписами ст. 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони", військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України, під правом постійного користування земельною ділянкою розуміють право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У розумінні приписів земельного законодавства землекористувачем є громадянин або юридична особа, яким у встановленому законом порядку земельну ділянку передано у землекористування.

Правомочність з користування земельною ділянкою, окрім іншого, може виникати у особи, на підставі державного акту, який передбачає реалізацію права особи користуватися майном.

За приписами ст.ст. 16, 20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 (який був чинним на час видачі спірного Державного акта на право користування землею серії Б № 047623), відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483 затверджене Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (т. 1 а.с. 99-100).

Згідно з пунктами 36, 38 цього Положення, військові частини, безпосередні землекористувачі, повинні використовувати земельні ділянки тільки за цільовим призначенням, яке визначене рішенням про надання в користування Збройним Силам України цих ділянок. Ділянки, території, що тимчасово не використовуються, полігонів, танкодромів, стрільбищ та інших об`єктів Збройних Сил України, придатних для сінокосіння, випасу скоту та посіву сільськогосподарських культур, дозволяється передавати у тимчасове використання (але не у збиток бойовій підготовці та при умові забезпечення збереження державної таємниці) військовим радгоспам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам.

Пунктами 39, 40 цього Положення визначено, що передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування. Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.

Земельна ділянка авіаційного полігона «Шебелинка» площею 3069,2 га в с. Благодатне Зміївського району Харківської області виділена в постійне користування Міністерству оборони згідно з рішенням Ради міністрів УРСР від 23.02.1973 № 90-ДС, фактичним землекористувачем зазначено військову частину НОМЕР_2 (полігон ХВВАУЛ). Що підтверджується довідкою Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 27.01.2012 № 24-333 (т. 1 а.с. 106) та довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 23.06.2016 № 3162 (т. 1 а.с. 151).

З наданого позивачем Витягу з історичної довідки 134 авіаційного полігону «Шебелинка» військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 34) вбачається, що відповідно до основних положень Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України на період до 2005 року на підставі вимог директиви Міністра оборони України від 27.01.2000 № 115/1/050 в 2000 році військова частина НОМЕР_2 (с. Благодатне, Харківська область) була перейменована у військову частину НОМЕР_3 .

На виконання вимог Директиви Міністра оборони України від 30.09.2005 № Д-322/1/017, Директиви Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 14.10.2005 № 350/106/1/05 134 авіаційний полігон (військова частина НОМЕР_3 ) Харківського університету Повітряних Сил (ХУПС) перепідпорядковано до складу 203 навчальної авіаційної бригади ХУПС (військова частина НОМЕР_1 ).

31.08.2006, на виконання вимог Директиви Міністра оборони України від 30.12.2005 № 322/1/024 «Про проведення організаційних заходів у ЗСУ у 2006-2007 роках, Директиви Командувача Повітряних Сил ЗСУ від 19.01.2006 № 350/106/1/01 «Про проведення організаційних заходів у Повітряних Силах ЗСУ у 2006 році та з метою оптимізації структури і чисельності» розформовано 134 авіаційний полігон с. Шебелинка» (військова частина НОМЕР_3 ). Правонаступником військової частини НОМЕР_3 визначено 203 навчальну авіаційну бригаду ХУПС (військову частину НОМЕР_1 м. Чугуїв). Умовне найменування ВЧ НОМЕР_3 анульовано.

З Акту обстеження земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_4 полігон «Шебелинка», розташованої за адресою: с. Благодатне Зміївського району Харківської області, Харківського гарнізону, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 02.10.2015 вбачається, що земельна ділянка полігону «Шебелинка» загальною площею 3069,2 га станом на 01.01.2015 обліковується в КЕВ м. Харкова та використовується військовою частиною НОМЕР_1 за цільовим призначенням. На земельній ділянці розташовано 8 будівель, які обліковуються на балансі КЕВ м. Харкова.

Частину земельної ділянки полігону (зона безпеки) площею 2000,0 га за згодою відповідних посадових осіб (начальника Головного КЕУ ЗС; начальника логістики Командування Повітряних Сил; начальника управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил; начальника ХУПС) дозволено використовувати для сумісної обробки землі в сільськогосподарських цілях згідно договорів. На території не виявлено фактів самовільного вилучення земельних ділянок з державної власності. Земельна ділянка військового містечка в цілому або будь-яка її частина не відчужувалась, місцевим органам не передавалась, змін цільового призначення не здійснювалось. Земельна ділянка використовується для потреб Міністерства оборони України та планується до використання в подальшому.

В довідці Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 23.06.2016 № 3162 (т. 1 а.с. 151) зазначено, що станом на 01.01.2016 спірна земельна ділянка авіаційного полігону площею 3069,2 га перебуває на обліку та балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та використовується військовою частиною НОМЕР_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності набувається на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради сесії.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказує на технічну помилку в назві землекористувача в Державному акті на право користування землею Серія Б № 047623 від 1990 р., виданому виконавчим комітетом Готвальдівської районної (міської) ради депутатів трудящих.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, оскільки судом першої інстанції не враховано, що будь-яких доказів на підтвердження такої ймовірної помилки матеріали справи не містять, як і не містять доказів на її виправлення у порядку визначеному нормами діючого законодавства.
Зі спірного Державного акту на право користування земельною ділянкою 1990 року серії Б № 047623 вбачається, що цей Державний акт був виданий саме Харківському вищому військовому авіаційному училищу льотчиків ім. С.І. Грицівця для навчальних цілей, оскільки на цій земельній ділянці, відповідно до рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98, було розташовано полігон військового учбового закладу - Харківського вищого військового авіаційного училище льотчиків ім. С.І. Грицівця, тобто полігон для відпрацювання навчальних завдань слухачами та курсантами військово-навчальних закладів.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 03.05.2008 № 187 «Про затвердження Положення про полігони Збройних Сил України», полігон це спеціально обладнана земельна (водна) ділянка з повітряним простором над нею з відповідною організаційною структурою.

З пояснень 2-го відповідача - Міністерства оборони України вбачається, що військова частина НОМЕР_2 на час створення полігону здійснювала охорону військового полігону. Державним актом на право користування земельною ділянкою Б № 047623 у 1990 році за Харківським вищим військовим авіаційним училищем льотчиків ім. С.І. Грицівця, як землекористувачем, закріплені в безстрокове і безоплатне користування 3069,2 га. Будь-яких рішень з підстав ст. 141 Земельного кодексу України щодо припинення право постійного користування спірною земельною ділянкою ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця уповноваженими органами не приймалось.

За приписами ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», управління військовим майном здійснюється Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України.

Міністерство оборони України є центральним органом управління Збройними Силами України, яке здійснює відповідно до закону управління військовим майном закріплює військове майно за військовими частинами в разі їх формування, переформування.

Питання передачі земель оборони між військовими частинами вирішуються в адміністративному порядку Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно, в тому числі земельні ділянки, закріплюються за військовими частинами Збройних Сил України на підставі оперативного управління.

За приписами ст. 119 Земельного кодексу України, державні акти на право постійного користування земельною ділянкою залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення юридичних осіб.

Докази звернення Міністерства оборони України або Кабінету Міністрів України до органів державної влади з питання набуття права на спірну земельну ділянку відсутні. Будь-яких рішень щодо надання ВЧ НОМЕР_1 в постійне користування земельної ділянки уповноваженими органами не приймалось.

Згідно з довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 06.01.2017 № 350/176/25-20/1, Харківське вище військове авіаційне училище льотчиків ім. С.І. Грицівця було розформоване відповідно до вимог директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02.10.1993 № 115/1/0847, та на його фондах сформовано Харківський інститут льотчиків Військово-Повітряних Сил.

Відповідно до директиви Міністра оборони України від 17.07.2000 № 115/1/0270, Харківський інститут льотчиків Військово-Повітряних Сил перейменовано у Харківський інститут Військово-Повітряних Сил.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1430 ліквідовано Харківський військовий університет і Харківський інститут Військово-Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та на їх базі утворено Харківський університет Повітряних Сил.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1430, згідно з директивою Міністра оборони України від 30.12.2003 № 115/1/016 розформовано Харківський інститут Військово-Повітряних Сил.

Наказом Головнокомандувача Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України від 12.03.2004 № 68 правонаступником Харківського інституту Військово-Повітряних Сил визначено Харківський університет Повітряних Сил.

Указом Президента України від 26.08.2005 № 1206/2005 Харківському університету Повітряних Сил присвоєно почесне звання - імені Івана Кожедуба.

Відповідно до Указу Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.06.2016 № 270/2016, спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 10.07.2016 № Д-322/1/14дск, Харківський університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба перейменовано у Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Таким чином, право постійного користування спірною земельною ділянкою належить 1-му відповідачу - Харківському національному університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як правонаступнику ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серія Б № 047623, який є чинним.

На підставі директиви Міністра оборони України від 14.07.2004 № 312/1/018 та директиви Головнокомандувача Військово-Повітряних сил Збройних Сил України від 27.07.2004 № 122/1/09, ВЧ НОМЕР_1 (позивача у справі) підпорядковано Харківському Університету Повітряних Сил України, що підтверджується листом начальника Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 09.12.2015 № 350/176/24/34/325.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає доводи позивача - ВЧ НОМЕР_1 щодо наявності в нього права постійного користування на земельну ділянку площею 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, та відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання за ВЧ НОМЕР_1 права постійного користування земельною ділянкою площею 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі, яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Посилання заступника військового прокурора сил антитерористичної операції в апеляційній скарзі на ненадання судом першої інстанції правової оцінки доводам прокурора та 2-го відповідача Міністерства оборони України підтверджується клопотанням прокурора та представника Міністерства оборони України про застосування строків позовної давності.

Норми, встановлені ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

В постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14 висловлено правову позицію, згідно з якою за змістом ст. 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Згідно з вимогами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

З матеріалів справи вбачається, що ВЧ А 4104 зверталась у жовтні 2012 року до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України з листом, направленим на переоформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Листом від 12.10.2012 № 6155 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова було повідомлено командира ВЧ НОМЕР_1 , що переоформлення Державних актів на право постійного користування земельними ділянками, які були видані органами влади колишнього СРСР, буде здійснюватись у разі додаткового фінансування, в тому числі й переоформлення Державного акта Б № 047623, реєстраційний № 62 від 1990 року, на якому розташований авіаційний полігон «Шебелинка» (т. 1 а.с. 116). Зазначені обставини підтверджують обізнаність позивача про порушення свого права в жовтні 2012 року. З вимогами до суду про захист свого права позивач звернувся в квітні 2016 року без зазначення та пояснень поважності причин пропуску позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 32, 33, 43, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора сил антитерористичної операції задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20 вересня 2016 року в справі № 922/1288/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.01.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Тихий П.В.