РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/22057/16

За позовом Фермерського господарства "АГРО ЗАХІД БУГ"

до Аграрного фонду

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача Публічне акціонерне товариство «Красненський комбінат хлібопродуктів»

про стягнення 88766,37 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Авраменко В.Д., за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фермерського господарства "АГРО ЗАХІД БУГ" (далі - позивач) до Аграрного фонду (далі - відповідач) про стягнення 88766,37 грн. заборгованості, з якої: 14124,87 грн. - інфляційні втрати; 5632,00 грн. - 3% річних та 69009,50 грн. - пеня за період з 04.01.2016 по 10.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору відступлення прав вимоги №01/16 від 27.05.2016 до Фермерського господарства "АГРО ЗАХІД БУГ" перейшло право вимоги за Договором складського зберігання зерна №85/1 від 08.04.2011. А тому, оскільки відповідач не виконує свої грошові зобов'язання за Договором складського зберігання зерна №85/1 від 08.04.2011, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2016 порушено провадження у справі №910/22057/16, розгляд справи призначено на 19.12.2016.

14.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання 19.12.2016 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 19.12.2016 з'явився, подав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечував, зокрема, з тих підстав, що повідомлення про те, що ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» передало, а Фермерське господарство «Агро Захід Буг» прийнято на себе право вимоги за Договором складського зберігання зерна №85/11 від 08.04.2011 з усіма додатковими договорами, Аграрний фонд отримав лише 29 листопада поточного року. Цього ж дня на адресу Аграрного фонду надійшла претензія-вимога фермерського господарства «Агро Захід Буг» про перерахування заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №910/3021/16 про стягнення з Аграрного фонду 220333,68 грн. основної заборгованості за договором складського зберігання зерна №85/11 від 08.04.2011, інфляційних - 14124,87 грн., 3% річних - 5632,00 грн., пені - 69009,50 грн. Однак, позивач жодним передбаченим діючим законодавством чином не підтвердив факт переходу до нього прав, які належали ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Красненський комбінат хлібопродуктів; розгляд справи відкладено до 16.01.2017.

16.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо настання строку оплати та періоду розрахунку пені.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.01.2017 проти позову заперечив у повному обсязі.

Позивач в засідання суду своїх представників не направив, втім у заяві від 13.12.2016 просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.

Третя особа в судове засідання також не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 між Відкритим акціонерним товариством «Красненський комбінат хлібопродуктів» (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Красненський комбінат хлібопродуктів» (далі - зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - поклажодавець, відповідач) було укладено Договір складського зберігання зерна №85/11 (надалі - договір), відповідно до умов якого, поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Відповідно до п. 4.3. договору розмір відшкодування витрат складає: зберігання, за тонну за 30 календарних днів - 17,50 грн. з ПДВ.

За змістом п. 4.4. договору поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання в строк до ___ 200___ року.

На виконання умов договору Публічне акціонерне товариство «Красненський комбінат хлібопродуктів» прийняло на зберігання від Аграрного фонду зерно на загальну суму 825131,89 грн., і направило відповідні акти виконаних робіт для підписання, які Аграрним фондом були підписані та частково оплачені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №910/3021/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Красненський комбінат хлібопродуктів» до Аграрного фонду про стягнення 220333,68 грн. заборгованості за Договором складського зберігання зерна №85/1 від 08.04.2011, задоволено повністю.

Вказане рішення суду набрало законної сили 19.04.2016, а тому факт наявності основного боргу в Аграрного фонду перед ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» за надані послуги зі зберігання зерна у розмірі 220333,68 грн., відповідно до ст. 35 ГПК України не доводиться знову при вирішенні даного спору.

27.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Красненський комбінат хлібопродуктів» (первісний кредитор) та Фермерським господарством "АГРО ЗАХІД БУГ" (новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги №01/16 відповідно до умов якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором складського зберігання зерна №85/11 від 08.04.2011 з усіма додатковими угодами до нього, укладеним між первісним кредитором та Аграрним фондом, в тому числі прав стягнення заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №910/3021/16 про стягнення з Аграрного фонду 220333,68 грн. основної заборгованості за Договором складського зберігання №85/11 від 08.04.2011.

Пунктом 1.2. договору відступлення прав вимоги сторони погодили, що за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, в тому числі заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №910/3021/16 про стягнення з Аграрного фонду 220 333,68 грн. основної заборгованості.

Згідно з п. 2.2. договору відступлення прав вимоги новий кредитор зобов'язаний сповістити божника про відступлення права вимоги за цим Договором протягом шести місяців з моменту підписання даного Договору шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику письмового повідомлення та копії цього Договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 4.1. договору відступлення прав вимоги).

Про заміну кредитора у зобов'язанні по договору відповідача було повідомлено належним чином листом від 15.11.2016, копія якого мітиться у матеріалах справи.

Крім того, Фермерське господарство "АГРО ЗАХІД БУГ" направило на адресу Аграрного фонду претензію-вимогу від 15.11.2016, в якій просило перерахувати заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі №910/3021/16, а також сплатити 14124,87 грн. інфляційних втрат; 5632,00 грн. 3% річних та 69009,50 грн. пені.

Факт направлення на адресу відповідача повідомлення про заміну кредитора та претензії-вимоги підтверджується наявною в матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист та квитанції від 23.11.2016.

Проте, Аграрний фонд суму заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим Фермерське господарство "АГРО ЗАХІД БУГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

В силу статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, на підставі Договору відступлення прав вимоги №01/16 від 27.05.2016 до позивача перейшло право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за Договором складського зберігання зерна №85/1 від 08.04.2011.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

При цьому згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 4 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б свідчили про погашення ним суми заборгованості за Договором складського зберігання зерна №85/1 від 08.04.2011.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що він є невірним, втім здійснення судом перерахунку фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою Фермерським господарством "АГРО ЗАХІД БУГ" до позовної заяви не додано, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, а стягненню з відповідача підлягає 14124,87 грн. інфляційних втрат та 5632,00 грн. 3% річних за період з 04.01.2016 по 10.11.2016.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У пункті 6.2. договору зберігання визначено, що у разі невиконання підпункту 3.3.2 розділу «Права та обов'язки сторін» та пункту 4.4 розділу «Взаєморозрахунки сторін» цього Договору поклажодавець за кожний день прострочення платежу виплачує зерновому складу пеню в розмірі --- відсотків його суми. Сплата пені не звільняє сторони від виконання договірних зобов'язань.

Як роз'яснено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача 69009,50 грн. пені не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України .

Керуючись ст. 43, 32-35, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вулиця Грінченка, будинок 1; ідентифікаційний код: 33642855) на користь Фермерського господарства "АГРО ЗАХІД БУГ" (80513, Львівська обл., Буський район, село Ленарівка; ідентифікаційний код: 33963488) 3% річних у розмірі 5632 (п'ять тисяч шістсот тридцять дві) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 14124 (чотирнадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 306 (триста шість) грн. 70 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 20.01.2017.

Суддя О.А. Грєхова