ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Справа № 923/27/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "УКРПРОЛАЙФ"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія"

про стягнення 37510,76 грн,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (адвоката),

відповідача не зявився,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 37510,76 грн, з яких: 29599,20 грн основної заборгованості, 542,52 грн річних, 1745,19 грн інфляційних та 5623,85 грн пені. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати вартості реалізованого йому товару за усним договором купівлі-продажу від 18.05.2016.

Ухвалою суду від 05.01.2017 порушене провадження у даній справі та її розгляд призначений на 17.01.2017 із зобовязанням сторін зявитися в судове засідання, а відповідача, крім цього, надати відзив на позов. Проте, відповідач вимоги суду не виконав, відзиву не надав та в судове засідання свого представника не направив, а тому розгляд справи було відкладено до 31.01.2017.

У вказаний час, представники сторін в судове засідання не зявилися. Водночас позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі, а відповідачем клопотання про залучення до матеріалів справи платіжного доручення № 36 від 30.01.2017 про сплату заборгованості. За таких обставин розгляд справи в судовому засіданні 31.01.2017 проведено без участі представників сторін.

Крім викладеного судом встановлено, що 18.05.2016 між сторонами укладено усний договір купівлі-продажу, підтвердженням чому є рахунок-фактура № 47 від 10.05.2016, довіреність № 24 від 18.05.2016 на отримання товару та видаткова накладна № 50 від 18.05.2016, за умовами якого позивач реалізував відповідачу товар «Агробіобак силосна закваска» в кількості 200 л, вартістю 29599,20 грн.

Не дивлячись на умови договору, відповідач станом на час звернення позивача до суду з даним позовом взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим заборгованість склала 29599,20 грн.

Аналіз правовідносин, які існували між сторонами свідчить, що за своєю юридичною природою між ними укладено усний договір купівлі-продажу. Зокрема, згідно до приписів статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу продавець передає майно (товар) у власність покупця, а останній приймає товар і зобовязується сплатити за нього певну грошову суму.

Несвоєчасна оплата вартості поставленого товару за договором є порушенням взятих відповідачем на себе зобовязань та положень частини 7 статті 193 Господарського кодексу України, згідно до яких одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Через несвоєчасне виконання зобовязання щодо оплати вартості товару позивачем на підставі статті 625 ЦК України нараховані 542,52 грн річних та 1745,19 грн інфляційних за період з 19.05.2016 по 27.12.2016.

Зокрема, у відповідності до названої статті 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки річних та інфляційних, суд зазначає про їх правомірність.

Водночас, судом встановлено, що згідно з платіжним дорученням № 36 від 30.01.2017 відповідач перерахував позивачу 33977,20 грн, вказавши в призначенні платежу: «За агробіобак силосна закваска по вид. нак. № 50 від 18.05.2016р. у т. ч. ПДВ 20% - 5662,87 грн».

Суд констатує, що відповідачем сплачено грошові кошти в сумі 33977,20 грн без зазначення сум, які є предметом стягнення за даним спором, у звязку з чим суд виходить з принципу правомірності заявлених до стягнення вимог, а саме: 29599,20 грн основної заборгованості, 542,52 грн річних, 1745,19 грн інфляційних, а тому станом на час розгляду справи по суті заборгованість відповідача по сплаті основної заборгованості, річних та інфляційних відсутня.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості, річних та інфляційних на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, за яким суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору, підлягає припиненню.

Відносно заявленої до стягнення позивачем пені в розмірі 5623,85 грн суд зазначає, що за статтею 230 Господарського кодексу України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В свою чергу, відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В даному випадку між сторонами укладено усний договір купівлі-продажу, в якому не обумовлювалися умови відповідальності за невиконання грошового зобовязання у вигляді пені, а тому слідує висновок про відсутність узгодженості між сторонами щодо нарахування на сплати такого виду відповідальності.

Аналогічне сприйняття вказаних правових приписів наведене в пункті 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», за яким:

- якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом;

- нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

На підставі викладеного вимоги про стягнення пені є неправомірними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідачем заборгованість сплачена після порушення провадження у справі, судовий збір пропорційно правомірним позовним вимогам підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1171,30 грн. При цьому вимоги позивача про віднесення на відповідача його витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3000 грн задоволенню не підлягають через недоведеність таких витрат відповідними та належними доказами (фінансовим документом про перерахування таких коштів адвокату).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 80, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Провадження у справі в частині стягнення 29599,20 грн основної заборгованості, 542,52 грн річних та 1745,19 грн інфляційних припинити.

2. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення підписане 01.02.2017

Суддя М.К. Закурін