ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р.Справа № 922/3152/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Калантай М.В. , Ольшанченко В.І.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до 1. Товариства обмеженою відповідальністю "Приватний виконавчий сервіс", м. Харків, 2. Публічного акціонерного товариства "Черксиобленерго", м. Черкаси, Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити", м. Івано-Франківськ. 3. Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя, Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третього відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Трансфербутик", м. Київ,
про стягнення грошових коштів
за участю представників сторін:

позивача - Менів О.І., дов. № б/н від 18.07.2016р, Лагутін І.В., дов № 01-16юр/5338 від 18.07.2016р.;

відповідачів - (ТОВ "Приватний виконавчий сервіс") - не з'явився;

(ПАТ "Черкасиобленерго") - не з'явився;

(ВАТ "Запоріжжяобленерго") - Феняк О.Р., дов. № 36 від 31.12.2015р.;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача (ТОВ "Західні енергетичні транзити") - не з'явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третього відповідача (ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик") - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до першого відповідача - Товариства обмеженою відповідальністю "Приватний виконавчий сервіс", м. Харків, другого відповідача - Публічного акціонерного товариства "Черксиобленерго", м. Черкаси, третього відповідача - Публічного акціонерного товариства "Запоріжобленерго" та просить суд:

- стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Черксиобленерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватний виконавчий сервіс" на користь Акціонерної компаній "Харківобленерго" заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015р. у сумі 51000000,00 грн.;

-стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватний виконавчий сервіс" на користь Акціонерної компаній "Харківобленерго" заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015р. у сумі 51000000,00 грн.;

Ухвалою господарського суду від 25.10.2016р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача - ТОВ "Західні енергетичні транзити", м. Івано-Франківськ, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третього відповідача - ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик", м. Київ.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2016р., в порядку ст. 69 ГПК України, продовжено строк розгляду справи до 26.12.2016р.

Ухвалою господарського суду від 13.12.2016р. для розгляду справи призначено колегію суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.12.2016р., для розгляду справи № 922/3152/16 визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді: Калантай М.В., Ольшанченко В.І.

Ухвалою господарського суду від 13.12.2016р. справу призначено до розгляду на 26.12.2016р. о 14:00 год.

Під час розгляду справи, колегією суддів розгляд справи неодноразово відкладався, з метою надання сторонами додаткових доказів по справі.

У судовому засіданні 16.01.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 1338), які колегією суддів долучаються до матеріалів справи та клопотання (вх. № 1337), в якому позивач, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, просить суд визнати недійсними договір поворотної фінансової допомоги № 2 від 23.07.2015р., укладений між між АК "Харківобленерго" та ПАТ "Черкасиобленерго", а також договір поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.07.2015р., укладений між АК "Харківобленерго" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що спірні договори поворотної фінансової допомоги було укладено від імені АК "Харківобленерго" особою (заступником голови правління - виконавчим директором ОСОБА_5.), яка не мала належних на те повноважень, всупереч ч.3 ст.92 ЦК України, а тому просить суд визнати вказані договори недійсними. Крім того, позивач зазначив, що керівництво АК "Харківобленерго", діючи в супереч інтересам держави та суспільства, вийшло за межі своїх повноважень підписавши оскаржувані договори.

Представник третього відповідача, присутній у судовому засіданні 16.01.2017р. проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 1277), який колегією суддів досліджується та долучається до матеріалів справи.

Представник першого відповідача у судове засідання 16.01.2017р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник другого відповідача у судове засідання 16.01.2017р. не з'явився, матеріали справи містять задоволене колегією суддів клопотання представника другого відповідача про розгляд справи без участі представника ПАТ "Черкасиобленерго" (вх. № 351).

Представники третіх осіб у судове засідання 16.01.2017р. не з'явились, про причину неявки суду не повідомили.

Клопотання представника ПАТ "Черкасиобленерго" про припинення провадження у справі (вх. № 35128), у зв'язку з відсутністю предмету спору, колегія суддів відхиляє та зазначає, що питання про те, чи дійсно другим відповідачем виконано своє зобов'язання за договором поворотної фінансової допомоги, належить до предмету доказування у справі, через що може бути вирішено виключно під час розгляду та вирішення спору по суті з постановлянням судового рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

23.07.2015 р. між АК «Харківобленерго» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» було укладено договір поворотної фінансової допомоги №1 ( далі - договір № 1).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1, в порядку та на умовах, визначених договором, сторона-2 (АК «Харківобленерго») передає у власність стороні-1 (ВАТ "Запоріжжяобленерго") грошові кошти (у подальшому фінансова допомога), а сторона-1 зобов'язується повернути їх стороні-2 в строки та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 договору № 1, сума фінансової допомоги за договором становить 51000000,00 грн.

Строк повернення фінансової допомоги визначено сторонами до 31.12.2015 р. (п. 4.1. договору № 1).

Як вбачається з матеріалів справи, АК "Харківобленерго" свої зобов'язання перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконала та надала поворотну фінансову допомогу, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок товариства, що підтверджується платіжним дорученням №967 від 23.07.2015 року на 51000000 грн.

12.10.2015р. між АК "Харківобленерго" та ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик" укладено договір доручення №ДД-1210/1 ( далі - договір доручення 1), відповідно до якого повірений - ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик", зобов'язується від імені та за рахунок довірителя - АК "Харківобленерго", здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з суб'єктами господарювання: (зокрема) ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Пунктом 2.1. сторони договору доручення 1 визначили обсяг прав повіреного, зокрема підпунктом 2.1.4. визначено, що повірений має право отримувати, на власний рахунок/рахунки від зобов'язаних перед АК "Харківобленерго" осіб майно, кошти та інше, в тому числі, стягнене за рішенням суду, передане в ході добровільного досудового виконання зобов'язань.

23.07.2015 р. між АК "Харківобленерго" та ПАТ "Черкасиобленерго" укладено договір поворотної фінансової допомоги № 2 ( далі - договір № 2), відповідно до умов якого (п. 1.1), в порядку та на умовах, визначених договором, АК "Харківобленерго" передає у власність ПАТ "Черкасиобленерго" грошові кошти (у подальшому фінансова допомога), а ПАТ "Черкасиобленерго" зобов'язується повернути їх АК "Харківобленерго" в строки та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 договору № 2, сума фінансової допомоги за договором становить 51000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору № 2, строк повернення фінансової допомоги визначено сторонами до 31.07.2015 р.

Положеннями п. п. 3.1-3.3 договору № 2 передбачено, що АК "Харківобленерго" зобов'язується надати ПАТ "Черкасиобленерго" суму фінансової допомоги протягом 20 банківських днів з дати укладення договору. АК "Харківобленерго" перераховує суму фінансової допомоги в безготівковому порядку на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" за реквізитами визначеними даним договором, якщо це дозволяє зробити фінансове становище АК "Харківобленерго". Фінансова допомога вважається переданою ПАТ "Черкасиобленерго" в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго".

27.08.2015 р. сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., якою термін остаточного повернення поворотної фінансової допомоги визначено до 30.09.2015 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що АК "Харківобленерго" належним чином виконало свої зобов'язання за договором поворотної фінансової допомоги № 2 від 23.07.2015 р., та 28.07.2015 р. платіжним дорученням № 2013 перерахувало ПАТ "Черкасиобленерго" 51000000,00 грн.

АК "Харківобленерго" та ТОВ "Західні енергетичні транзити" 23.12.2015 р. укладено договір доручення (далі - договір доручення 2), відповідно до якого повірений - ТОВ "Західні енергетичні транзити", зобов'язується від імені та за рахунок довірителя - АК "Харківобленерго" здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з суб'єктом господарювання ПАТ "Черкасиобленерго".

Пунктом 2.1. сторони договору доручення 2 визначили обсяг прав повіреного, зокрема підпунктом 2.1.4. визначено, що повірений має право отримувати, на власний рахунок/рахунки від зобов'язаних перед АК "Харківобленерго" осіб майно, кошти та інше, в тому числі, стягнене за рішенням суду, передане в ході добровільного досудового виконання зобов'язань.

Пунктом 3.2. сторони договору доручення 2 визначили обсяг обов'язків довірителя, зокрема підпунктом 3.2.1. визначено, що довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на здійснення юридичних дій, визначених у п. 2.1 цього договору.

Як свідчать матеріали справи, між АК «Харківобленерго» (кредитор) та ТОВ «Приватний виконавчий сервіс» 16.09.2016 р. укладено договір поруки №1 ( далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки, поручитель (ТОВ «Приватний виконавчий сервіс») поручається перед кредитором за виконання обов'язків Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (боржник 1) за зобов'язанням, передбаченим п. 2.1 цього договору та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (боржник 2) за зобов'язанням, передбаченим п. 2.2 цього договору в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, компенсаційних нарахувань за ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 2.1. договору поруки під основним зобов'язанням-1 в цьому договорі сторони розуміють зобов'язання ПАТ «Черкасиобленерго» щодо повернення фінансової допомоги на користь АК «Харківобленерго» у розмірі 51000000,00 грн., що виникло на підставі договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.08.2015 р.

Також відповідно до п. 2.1. договору поруки під основним зобов'язанням - 2 в цьому договорі сторони розуміють зобов'язання ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо повернення фінансової допомоги на користь АК «Харківобленерго» у розмірі 51000000,00 грн., що виникло на підставі Договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.08.2015 р.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки, у разі порушення будь-ким з боржників основного зобов'язання, боржники і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як зазначає позивач, станом на 10.10.2016р., фінансова допомога ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ПАТ «Черкасиобленерго» не повернута, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області з вимогою про солідарне стягнення заборгованості з боржників та поручителя.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник ПАТ "Черкасиобленерго" у відзиві на позовну заяву (вх. № 35127), зазначає про виконання свого зобов'язання за договором №2 поворотної фінансової допомоги від 23.07.2015р. в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на загальну суму 51000000,00 грн. на розрахунковий рахунок повіреної АК "Харківобленерго" особи - ТОВ "Західні енергетичні машини" (третя особа у справі).

Заперечуючи проти задоволення позову, представник ВАТ «Запоріжжяобленерго» у відзиві на позовну заяву (вх. № 44375), зазначає про виконання свого зобов'язання за договором №1 поворотної фінансової допомоги від 23.07.2015р. в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на загальну суму 51000000,00 грн. на розрахунковий рахунок повіреної АК "Харківобленерго" особи - ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик" (третя особа у справі), платіжними дорученнями №25801 від 13.10.2015 р. на суму 26,5 млн. грн. та №28843 від 12.11.2015 р. на суму 24,5 млн. грн. на підставі договору доручення №ДД-1210/1 від 12.10.2015 р. У зв'язку з чим, вважає, що договір №1 поворотної фінансової допомоги від 23.07.2015р. припинив свою дію.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що 23 липня 2015р. між Акціонерною компанією «Харківобленерго» та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 1, згідно умов якого АК «Харківобленерго» передає у власність ВАТ «Запоріжжяобленерго» грошові кошти (фінансову допомогу) у сумі 51000000 грн., а ВАТ «Запоріжжяобленерго» зобов'язується повернути ці грошові кошти у строк до 31.12.2015 року. Платіжним дорученням № 967 від 23.07.2015р. позивачем було перераховано на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» фінансову допомогу у сумі 51000000 грн. відповідно до умов вказаного договору. Додатковою угодою № 1 до вказаного договору від 27.08.2015р. сторони погодились змінити строк повернення грошових коштів (фінансової допомоги) з 31.12.2015р. на 30.09.2015р.

Також колегією суддів встановлено, що 23 липня 2015р. між Акціонерною компанією «Харківобленерго» та Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 2, згідно умов якого АК «Харківобленерго» передає у власність ПАТ «Черкасиобленерго» грошові кошти (фінансову допомогу) у сумі 51000000 грн., а ПАТ «Черкасиобленерго» зобов'язується повернути ці грошові кошти у строк до 31.06.2016р. Платіжним дорученням № 2013 від 28.07.2015р. позивачем було перераховано на користь ПАТ «Черкасиобленерго» фінансову допомогу у сумі 51000000 грн. відповідно до умов вказаного договору. Додатковою угодою № 1 до вказаного договору від 27.08.2015 р. сторони погодились змінити строк повернення грошових коштів (фінансової допомоги) на 30.09.2015р.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що укладені позивачем із відповідачами договори поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. за своєю правовою природою є договорами позики.

Колегією суддів також встановлено, що укладені позивачем із відповідачами договори поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. підписані від імені позивача його представником ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності позивача від 18.06.2015 р. З боку ВАТ «Запоріжжяобленерго» при підписанні вказаних договорів діяв в.о. генерального директора ОСОБА_7, а з боку ПАТ «Черкасиобленерго» - в.о. голови правління ОСОБА_8

Разом з тим колегія суддів зауважує, що кожна із сторін вказаних договорів поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. за своєю організаційно-правовою формою є акціонерним товариством, через що діяльність сторін, у тому числі повноваження їх органів управління, регламентується не тільки Цивільним та Господарським кодексами України, а й Законом України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні норми закріплені і у ч. 1 ст. 89 ГК України, якою передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

В свою чергу ч. 2 ст. 89 ГК України вказує, посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. Обмеження щодо поєднання однією особою зазначених посад встановлюються законом.

Відповідно до приписів ст. 161 ЦК України, виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом (ч. 1); виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор) (ч. 2).

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства, юридична особа здійснює діяльність через свої органи, компетенція, порядок створення, функціонування яких визначається установчими документами юридичної особи, тобто, в даному випадку, компетенція органів управління позивача за зустрічним позовом визначається його Статутом.

За змістом статті 154 ЦК та статті 13 Закону України «Про акціонерні товариства», установчим документом акціонерного товариства є його статут, який повинен містити відомості, зокрема про склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень.

Згідно п. 14 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства", статут акціонерного товариства повинен містити відомості зокрема про склад органів товариства та їх компетенцію, порядок утворення, обрання і відкликання їх членів та прийняття ними рішень, а також порядок зміни складу органів товариства та їх компетенції.

В матеріалах справи міститься копія Статуту АК "Харківобленерго" (в чинній, на момент укладення, спірного договору редакції від 05.03.2009 року (далі - Статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Згідно з ч. ч. 4, 5 зазначеної статті, вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цією статтею, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законом або статутом акціонерного товариства. Забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого цим Законом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину.

Наглядова рада Товариства, згідно п. 8.3.7.30. статуту АК "Харківобленерго" затверджує правочини, які вчиняє виконавчий орган компанії від імені компанії про надання поворотної фінансової допомоги (позика, позичка та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, та безповоротної фінансової допомоги (дарування, пожертва та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 10 тис. грн.

Наглядова рада Товариства відповідно до п. 8.3.7.30. статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" затверджує правочини, які вчиняє Виконавчий орган Товариства від імені Товариства про надання поворотної фінансової допомоги (позика, позичка та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, та безповоротної фінансової допомоги (дарування, пожертва та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 10 тисяч гривень;

Статутами АК "Харківобленерго" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" визначено додаткові критерії для віднесення правочинів до значного правочину, а саме: правочини, які вчиняє Виконавчий орган Товариства від імені Товариства про надання поворотної фінансової допомоги (позика, позичка та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 50 тисяч гривень.

Відповідно до п. 8.4.13.9. статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" керівник Виконавчого органу Товариства має повноваження без довіреності діяти від імені Товариства, представляти й захищати права та законні інтереси Товариства у взаємовідносинах із усіма судовими та правоохоронними органами, іншими державними і громадськими органами й організаціями, перед іншими юридичними й фізичними особами, розташованими як в Україні, так і за її межами, професійними й іншими організаціями, зокрема, проводити переговори, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і в інтересах Товариства, з урахуванням обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством України.

Cторонами не надано суду доказів того, що рішення про укладення договорів поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. приймалося наглядовими радами та/або загальними зборами акціонерів сторін. Через це представник АК «Харківобленерго» ОСОБА_5, а так само в.о. генерального директора ВАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_7 та в.о. голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_8 при підписанні вказаних договорів діяли з перевищенням своїх повноважень.

Разом з тим, ВСУ України, розглядаючи справу № 3-84гс16 Постановою від 06 квітня 2016р. чітко констатував, що навіть якщо директор є уповноваженою особою, але не дотримується додаткових вимог до порядку вчинення значного правочину, то цей правочин вважається вчиненим ним із перевищенням обсягу повноважень на здійснення правочину.

При цьому, колегія суддів наголошує, що фактична сплата коштів позивачем на користь відповідачів, на підставі договорів поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р., не може розцінюватись, як схвалення сторонами таких договорів, адже спосіб схвалення значного правочину чітко визначено ч. 1 ст. 72 Закону України «Про акціонерні товариства» - у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, а доказів прийняття наглядовими радами та/або загальними зборами акціонерів сторін рішення про схвалення вказаних договорів поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. сторони суду не надали. Крім того, суд зауважує, що платіжні доручення № 967 від 23.07.2015р. та № 2013 від 28.07.2015р., якими позивачем було здійснено відповідні платежі, підписані також представником АК «Харківобленерго» ОСОБА_5, тобто тією ж самою особою, яка підписала від імені позивача вказані договори поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. Водночас, дії з виконання правочину можуть свідчити про схвалення такого правочину лише у тому випадку, коли від імені сторони цього правочину їх вчиняє особа, уповноважена на вчинення самого цього правочину. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2014р. у справі № 26/327.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що укладені сторонами договори поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р. не відповідають вимогам закону, адже вчинені представниками сторін з перевищенням своїх повноважень і не схвалені повноважними органами управління сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що охоронюваний законом інтерес АТ та його акціонерів випливає із гарантії непорушності права власності і підлягає судовому захисту шляхом визнання значного правочину, вчинененого його представником з перевищенням повноважень та не схваленого повноваженим органом управління, недійсним. Відповідно до вимог Європейської конвенції з прав людини та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини: право власності передбачає, що право вимоги, законний інтерес та правомірне очікування особи - АТ (акціонерів) отримати прямий ефективний захист; поняття власності є автохтонним та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві і тлумачиться з огляду на законні інтереси та очікування осіб, а тому інтереси, пов'язані із здійсненням прав АТ (акціонера), підлягають визнанню національним судом, зокрема, шляхом визнання права АТ (акціонера) на оспорення значного правочину і який порушує інтереси цього АТ (акціонера), обов'язок ефективного здійснення захисту прав державою передбачає також позитивний обов'язок держави гарантувати ефективне і справедливе розв'язання в національних судах будь-яких спорів між приватними особами, в тому числі спорів, пов'язаних із захистом інтересів АТ (акціонера), спрямованих на задоволення його легітимного прагнення щодо отримання правомірної вигоди від правомірних правочинів.

Пунктом 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. В даному випадку йдеться про ситуацію, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним. Договір повинен бути лише пов'язаний із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним.

Як зазначено у п. 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарський договорів) недійсними", якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення", у пункті 2 якої визначено, що суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Також колегія суддів бере до уваги постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції абзацом 7 пункту 3.12 якої визначено, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Таким чином, вважає за необхідне визнати недійсними укладені сторонами договори поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015 р., в порядку застосування приписів п. 1 ст. 83 ГПК України.

Щодо посилання представника ВАТ "Запоріжжяобленерго" на рішення господарського суду Харківської області від 05.08.2016 по справі № 922/2338/16, яким у задоволенні позову ГО "Екологічна безпека" про визнання недійсними договорів, зокрема договору поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015 р. з підстав перевищення своїх повноважень представником АК "Харківобленерго", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Слід врахувати, що принцип res judicata, або принципу остаточності судового рішення, є складовою принципу правової визначеності.

Колегія суддів враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць.

Колегія суддів враховує , що Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції № 457/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, перший протокол та протоколи № 2,4,7,11 до конвенції.

У рішенні від 09.11.2004 року в справі "Науменко проти України", Європейський суд зазначив, що "правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень".

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення" (пункт 40 мотивувальної частини Рішення від 3 квітня 2008 року).

В той же час, відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Ухвалюючи рішення від 05.08.2016р. по справі № 922/2338/16, суд виходив з того, що з боку АК "Харківобленерго" було вчинено ряд юридичних дій, зокрема перерахування коштів відповідно до умов договору поворотної фінансової допомоги, звернення до суду з позовами до ВАТ "Запоріжжяобленерго" тощо, які свідчать про наступне схвалення юридичною особою правочину, укладеного представником з перевищенням своїх повноважень.

Однак, кваліфікація цих дій як таких, що свідчать про наступне схвалення юридичною особою правочину, укладеного представником з перевищенням своїх повноважень є правовою оцінкою суду встановлених фактів, а отже не має преюдиціального значення для даної справи.

Колегія суддів зазначає, що дії АК "Харківобленерго" вчинені на виконання договору поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015 р. відповідно до статуту АК "Харківобленерго" вчиняються безпосередньо виконавчим органом компанії та не свідчать про наявність відповідного волевиявлення на схвалення (затвердження) такого правочину наглядовою радою АК "Харківобленерго".

Крім того, ухвалюючи рішення від 05.08.2016р. по справі № 922/2338/16, господарський суд Харківської області не аналізував положення статут ВАТ "Запоріжжяобленерго" та факт перевищення повноважень керівником ВАТ "Запоріжжяобленерго" при укладенні договору поворотної фінансової допомоги.

Таким чином, третій відповідач, із посиланням на статтю 35 ГПК України, помилково надає преюдиціального значення оціночним судженням, зробленим судом при вирішенні справи №922/2338/16, ототожнюючи факти, встановлені судом, з їх юридичною оцінкою.

Щодо посилань відповідачів на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016р. у справі № 909/487/16 та господарського суду м. Києва від 25.01.2016р. у справі № 910/30034/15, колегія суддів зазначає, що у вказаних справах господарські суди виходили з презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України). Водночас, у розглядуваній справі, колегією суддів встановлено суперечність відповідних договорів поворотної фінансової допомоги нормам чинного законодавства, що зумовлює їх недійсність.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Застосування судом заходів, які не приводять до захисту права неприпустимо, оскільки не відповідає завданням суду визначеним статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення коштів договорами поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015 р. та №2 від 23.07.2015 р., оскільки недійсні договори не породжують юридичних наслідків.

Також, з огляду на викладене та враховуючи норми ч. 1 ст. 216 ЦК України та відповідне клопотання позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме: про стягнення на користь позивача з ВАТ "Запоріжжяобленерго" 51000000 грн., які третій відповідач отримав на виконання недійсного договору поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015 р. та про стягнення на користь позивача з ПАТ "Черкасиобленерго" 51000000 гривень, які другий відповідач отримав на виконання недійсного договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р.

Щодо позовних вимог, звернених до ТОВ «Приватний виконавчий сервіс» колегія суддів зауважує, що договір поруки за своєю правовою природою є правочином про встановлення забезпечення виконання зобов'язання. Водночас відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Таким чином, договір поруки від 09.09.2016 р., укладений між позивачем та ТОВ «Приватний виконавчий сервіс» не створює правових наслідків, через що у позові в частині вимог до ТОВ «Приватний виконавчий сервіс» також має бути відмовлено.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідачів на те, що вони у повному обсязі виконали свої зобов'язання, з повернення фактично отриманих від позивача коштів, адже повернули їх уповноваженим представникам позивача - ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік».

Колегія суддів встановлено, що АК "Харківобленерго" та ТОВ "Західні енергетичні транзити" 23.12.2015р. укладено договір доручення, відповідно до якого повірений - ТОВ "Західні енергетичні транзити", зобов'язується від імені та за рахунок Довірителя - АК "Харківобленерго" здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з суб'єктом господарювання ПАТ "Черкасиобленерго".

Також, 12.10.2015р. АК "Харківобленерго" та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» укладено договір доручення, відповідно до якого повірений - ТОВ ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік», зобов'язується від імені та за рахунок Довірителя - АК "Харківобленерго" здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з суб'єктом господарювання ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Пунктом 2.1. сторони вказаних договорів доручення визначили обсяг прав повіреного, зокрема, підпунктом 2.1.4. визначено, що повірені мають право отримувати, на власні рахунок/рахунки від зобов'язаних перед АК "Харківобленерго" осіб майно, кошти та інше, в тому числі, стягнене за рішенням суду, передане в ході добровільного досудового виконання зобов'язань.

Пунктом 3.2 сторони договорів доручення визначили обсяг обов'язків довірителів, зокрема підпунктом 3.2.1. визначено, що довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на здійснення юридичних дій, визначених у п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.1. договорів доручення, ці договори набувають чинності з дня їх підписання й діють до 31 грудня 2020р.

АК "Харківобленерго", на виконання п. 3.2.1. договорів доручення від 23.12.2015р. ТОВ "Західні енергетичні транзити" та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік», довіреність не видавала.

Платіжними дорученнями № 740 від 25.12.2015 р. на суму 25000000 грн., № 750 від 28.12.2015р. на суму 10000000 грн., № 751 від 29.12.2015 р. на суму 11000000 грн. та № 756 від 29.12.2015р. на суму 5000000 грн., ПАТ «Черкасиобленерго» перерахувало на рахунок ТОВ "Західні енергетичні транзити" грошові кошти у сумі 51000000 грн.

Також, колегією суддів встановлено, що платіжними дорученнями № 28847 від 12.11.2015 р. та № 25801 від 13.10.2015 р. ВАТ "Запоріжжяобленерго" перерахувало на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» грошові кошти у сумі 51000000 грн.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Договорами доручення, укладеними АК «Харківобленерго» з ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» чітко не визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Права та обов'язки повіреного визначені п. 2.1.-2.2. договору доручення не конкретні, через що неможливо чітко визначити, що саме було доручено повіреним.

В договорах доручення не визначено в межах яких саме правовідносин позивача та третього відповідача має право діяти повірений. Договором доручення урегульовано виключно внутрішні відносини між довірителем і повіреним. Повноваження повіреного визначені договором доручення не стосуються зовнішніх відносин між повіреним і третіми особами, які оформлюються довіреністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 1007 ЦК України та п. 3.2.1. договору доручення довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Не видавши повіреному довіреність АК "Харківобленерго" не уповноважило ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» діяти від свого імені, а ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» не отримали права діяти від імені позивача, в тому числі отримувати на свої рахунки належні позивачу кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Як випливає з матеріалів справи, ПАТ «Черкасиобленерго» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» не витребували у ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» довіреності, видані позивачем, як належні докази того, що ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» дійсно уопноважені діяти від імені позивача. За таких умов виконання, здійснене «Черкасиобленерго» та ВАТ «Запоріжжяобленерго», відповідно, на користь ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ТОВ «Фінансова компанія «Трансфербутік» не можна вважати належним поверненням відповідних грошових сум на користь АК «Харківобленерго».

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку по необхідність відмови у задоволенні позову про стягнення грошових коштів, на підставі договорів поворотної фінансової допомоги № 1 та № 2 від 23.07.2015р., а також про необхідність визнання даних договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності, у вигляді повернення сторін у первісне становище.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 27, 33, 35, 43, 44, 49, 65, 82-85 ГПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго".

Визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго".

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, б 14, Код ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) грошові кошти у розмірі 51 000 000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, Код ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, Код ) грошові кошти у розмірі 51 000 000,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили, видати відповідні накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України.

Повне рішення складено 23.01.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова М.В. Калантай В.І. Ольшанченко

справа № 922/3152/16