номер провадження справи 13/19/16-27/115/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 Справа № 908/440/16

За позовом Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7)

про стягнення 21779066,84 грн.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 6-02 від 04.01.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № Др.-2-0117 від 11.01.2017 р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.02.2016 р. (суддя Серкіз В.Г.) порушено провадження в справі № 908/440/16 за позовом Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ про стягнення 21779066,84 грн.; справу призначено до розгляду на 03.03.2016 р.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 29.03.2016 р., потім до 13.04.2016 р. Ухвалою суду від 13.04.2016 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору в справі № 908/440/16 - до 04.05.2016 р., судове засідання призначене на 04.05.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2016 р. (суддя Серкіз В.Г.) зупинено провадження в справі № 908/440/16 до розгляду справи № 910/6972/16 у господарському суді міста Києва за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ до Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ про визнання недійсним пункту 4.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н15 від 27.09.2011 р.

02.11.2016 р. від Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ надійшло письмове клопотання (вих. № 14677/6 від 27.10.2016 р.) про поновлення провадження в справі № 908/440/16. Клопотання мотивоване вирішенням справи № 910/6972/16 по суті та набрання законної сили судовим рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2016 р. у даній справі.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду Запорізької області від 02.11.2016 р. № П-1064/16, у звязку зі звільненням ОСОБА_3 з посади судді, призначений повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/440/16. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2016 р., справу № 908/440/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 03.11.2016 р. справу № 908/440/16 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 13/19/16-27/115/16, провадження в справі на підставі ст. 79 ГПК України поновлено з 29.11.2016 р. та призначено судове засідання на 29.11.2016 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 06.12.2016 р.

Ухвалою суду від 06.12.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України, з метою зясування фактичних обставин справи, вивчення наданих до справи документів, розгляд справи відкладено на 18.01.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 26.01.2017 р.

У судовому засіданні 26.01.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н15 від 27.09.2011 р. надано відповідачу у січні червні 2015 р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу загальною вартістю 54908540,6 грн., частина яких була оплачена відповідачем з порушенням строків їх оплати, а інша частина не оплачена. Борг складає суму 15025684,11 грн. Внаслідок невиконання та неналежного виконання зобовязань за договором позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення його зобовязань щодо оплати наданих позивачем у січні червні 2015 р. послуг у розмірі 4394777,24 грн., на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України штраф 1265912,61 грн. (7% від заборгованості), 3% річних 307607,22 грн. та інфляційні втрати в сумі 785085,65 грн. Після порушення провадження в справі відповідачем сума основного боргу в розмірі 15025684,11 грн. за надані згідно з договором у січні червні 2015 р. послуги транспортування природного газу була погашена відповідно до спільних протокольних №№ 1648, 1649, 1650, 1651. Позов обґрунтований абз. 1 ч. 1 ст. 193, ч. 3 ст. 198 ГК України, ст.ст. 526, 530, 536, 612, 625, 953 ЦК України, п.п. 1.1, 5.5, 7.1, 7.3 договору № /Н15.

Відповідач проти позову заперечив. Зазначив, 09.06.2016 р. були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №№ 1648/у, 1649/у, 1650/у, 1651/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20. підписання сторонами у червні 2016 р. спільних протокольних рішень і виконання їх положень свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором № /Н15 підлягає погашенню шляхом здійснення розрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Підписанням спільного протокольного рішення сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги, надані за договором № /Н15. Тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями. На підставі викладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач проти доводів відповідача заперечив, письмово зазначивши, що розрахунки, які здійснюються за Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобовязань за договором і вказаний порядок у жодному випадку не змінював та не змінює строки виконання відповідачем грошових зобовязань за договором. Сторони договору не вносили зміни до його умов у частині виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати послуг з транспортування природного газу, а також не визначали, що відповідач здійснює розрахунки за цим договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до Порядку. Пунктом 5.5 договору визначено, що оплата вартості послуг здійснюється відповідачем на умовах 100% попередньої оплати, остаточний розрахунок проводиться до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг. Позивачем та відповідачем до договору не вносились зміни ні відносно строків виконання відповідачем грошових зобовязань за цим договором, ні щодо порядку здійснення розрахунків. Отже позивач законно та обґрунтовано нарахував відповідачу пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував грошові зобовязання з оплати наданих послуг. Наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні 06.12.2016 р. заявив письмове клопотання про призначення судової економічної експертизи, провадження в справі просив зупинити. На вирішення експертизи просив поставити питання стосовно того чи підтверджується матеріалами справи розрахунок позивача суми основного боргу за послуги з транспортування природного газу для задоволення потреб населення за договором № /Н15 від 27.09.2011 р., розрахунки сум пені, 3% річних, інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з транспортування природного газу за договором № /Н15 від 27.09.2011 р., якщо ні, то визначити суму основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат? Чи відповідає розрахунок суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначений у позовній заяві, умовам укладеного між сторонами договору № /Н15 від 27.09.2011 р. вимогам діючого законодавства з урахуванням фактичних (документально підтверджених) дат виникнення та погашення заборгованості?

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив, вважає, що зясування наведених питань не потребує спеціальних знань.

Клопотання розглянуто судом по суті в судовому засіданні 18.01.2017 р. У задоволенні клопотання як процесуально необґрунтованого судом відмовлено, виходячи з нижче наведеного.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 23.03.2012 р. № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи передбачено, що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд, виходячи із умов договору № /Н15 від 27.09.2011 р., який покладений у підставу позову, та наданих сторонами доказів, може самостійно визначити обґрунтованість або безпідставність здійснених позивачем нарахувань, для цього спеціальні знання не потрібні і спір стосується правової оцінки обставин справи. Відтак, клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи є процесуально необґрунтованим.

У матеріалах справи маються письмові клопотання відповідача від 03.03.2016 р., від 13.04.2016 р. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом (суддя Серкіз В.Г.) було відмовлено в задоволенні клопотань.

У судовому засіданні 18.01.2017 р. відповідач надав суду докази здійснення відповідачем оплати за договором (документальні докази долучені до матеріалів справи).

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (замовник за договором, відповідач у справі) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н15, за умовами якого газотранспортне підприємство зобовязалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі ГРС), а замовник зобовязався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р.).

Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, які затверджені НКРЕ для населення (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р.).

Відповідно до п.п. 1.3, 3.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р., послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством із замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг). Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 4.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р., кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовника до мережі газорозподільного підприємства визначається вузлами обліку газу, які встановлені на ГРС. Прилади обліку газу повинні відповідати вимогам, установленим для таких приладів обліку спеціально уповноваженим органом у сфері метрології. У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства через ГРС, кількість про транспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачм визначається приладами обліку газу, які встановлені на ГРС.

Ухвалою господарського суду від 05.04.2016 р. провадження в справі № 908/440/16 зупинялося до розгляду справи № 910/6972/16 у господарському суді міста Києва за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ до Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ про визнання недійсним пункту 4.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н15 від 27.09.2011 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2016 р. у справі № 910/6972/16 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ відмовлено.

У розділі 5 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р. сторони визначили порядок вартості послуг за договором та порядок розрахунків. Згідно з п. 5.1 розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 900 години першого дня місяця до 900 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість про транспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість (п. 5.3). Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5).

Згідно з п. 6.3 замовник зобовязався виконувати умови договору. Своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору.

Згідно з п.п. 7.1, 7.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р. позивач і відповідач у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством. У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У пункті 11.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р. сторони визначили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011 р. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною з сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами до договору були укладені (підписані) також додаткові угоди № 2 від 17.07.2014 р., № 3 від 05.11.2014 р., якими викладено реквізити газотранспортного підприємства в розділі 12 договору в іншій редакції.

Між сторонами за договором без зауважень та заперечень підписані акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами: № 01-15-/Н15 від 31.01.2015 р. за січень 2015 р. на суму 13700500,01 грн., № 02-15-/Н15 від 28.02.2015 р. за лютий 2015 р. на суму 11787481,38 грн., № 03-15-/Н15 від 31.03.2015 р. за березень 2015 р. на суму 9744551,22 грн., № 04-15-/Н15 від 30.04.2015 р. за квітень 2015 р. на суму 12571972,27 грн., № 05-15-/Н15 від 31.05.2015 р. за травень 2015 р. на суму 3988205,17 грн., № 06-15-/Н15 від 30.06.2015 р. за червень 2015 р. на суму 3115830,55 грн.

Оскільки відповідач розрахувався за отримані послуги не повністю, а також допустив несвоєчасне виконання грошових зобовязань, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким було порушено провадження в даній справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав у період з січня по червень 2015 р. включно за умовами договору № /Н15 від 27.09.2011 р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу згідно з переліченими вище актами. Зазначені акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Протягом вказаного періоду відповідач здійснив часткову оплату за надані позивачем послуги, проте, з порушенням строку оплати, встановленого п. 5.5 договору № /Н15, за розрахунком позивача на момент звернення з позовом до суду борг з боку відповідача перед ним складає 15025684,11 грн.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2015 року № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", внесено зміни до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20. Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у звязку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобовязань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (у редакції станом на 09.06.2016 р.), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно пункту 2.6 розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

09.06.2016 р. на виконання зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 між сторонами в справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №№ 1648/у, 1649/у, 1650/у, 1651/у, відповідно до умов якого ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» у спільних розрахунках за рахунок коштів загального фонду державного бюджету у взаємовідносинах шести учасників, який отримує грошові кошти від ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» (сторони № 3), перераховує ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» кошти за транспортування природного газу згідно з договором від 27.09.2011 р. № /Н15 за 2015 рік із записом у графі «призначення платежу»: Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за транспортування природного газу 2015 року, договір від 27.09.2011 р. № /Н15.

У пункті 3 спільних протокольних рішень визначено, що сторони зобовязуються перерахувати кошти наступній стороні, оперативно обмінюватися наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цих Спільних протокольних рішень, забезпечити проведення розрахунків відповідно до цих Спільних протокольних рішень.

У матеріалах справи є копії платіжних доручень №№ 426, 427, 428, 429 від 13.06.2016 р., які свідчать про перерахування сум (платежів) на користь позивача з призначенням платежу: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20; СПР №№ 1648/у, 1649/у, 1650/у, 1651/у від 09.06.16 р.; за транспр. пр. газу 2015 р.; договір від 27.09.11 р. № /Н15».

Між сторонами в справі були підписані заява № 12/16-12 (від 29.02.2016 р. № 2895/12-004), заява № 12/16-25 (від 30.03.2016 р. № 4869/12-004) про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги, відповідно до яких сторони припинили на підставі ст. 601 ЦК України заборгованості на суму 338,42 грн., 1189,12 грн. за договором на транспортування природного газу від 27.09.2011 р. № /Н15.

Сторони підписали акт звірки розрахунків за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 за договором № /Н15, відповідно до якого сальдо на користь ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в сумі 0,00 (нуль грн. 00 коп).

У письмовому клопотанні, яке надійшло до суду 06.12.2016 р. позивач повідомив суд, що після порушення провадження в справі № 908/440/16 сума основного боргу в розмірі 15 025 684,11 грн. за надані згідно з договором № /Н15 у січні червні 2015 року послуги транспортування природного газу була погашена відповідно до Спільних протокольних рішень №№ 1648, 1649, 1650, 1651.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність заборгованості в сумі 15025684,11 грн. щодо оплати наданих у січні червні 2015 року послуг згідно з договором № /Н15 від 27.09.2011 р., провадження в частині стягнення суми 15025684,11 грн. слід припинити за відсутністю предмету спору.

Стосовно нарахованих позивачем сум 4394777,24 грн. пені, 307607,22 грн. 3% річних та 785085,65 грн. інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає слідуюче.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За змістом спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №№ 1648/у, 1649/у, 1650/у, 1651/у від 09.06.2016 р., підписаних з метою організації проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків відповідно до умов договору, на підставі якого заявлений позов у даній справі, що виключає застосування до відповідача санкцій та наслідків за порушення грошового зобовязання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 09.09.2014 р. № 3-105гс14, укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених п. 7.3 договору (пені), та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 927/1733/14, від 11.02.2016 р. у справі № 902/1652/13.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 1 265 912,61 грн. (7% від суми заборгованості), нарахованого позивачем відповідно до частин 2 статті 231 Господарського кодексу України, суд зазначає слідуюче.

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, у даному випадку не підлягає застосуванню стаття 231 Господарського кодексу України, умовами договору відповідний розмір штрафу не визначений, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення суми 4394777 грн. 24 коп. пені, суми 1265912 грн. 61 коп. штрафу за прострочення зобовязань щодо оплати наданих у січні червні 2015 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. № /Н15, 3% річних від простроченої суми в розмірі 307607 грн. 22 коп. та інфляційних втрат у сумі 785085 грн. 65 коп.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 84 ГПК України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено за платіжним дорученням № 1335 від 03.02.2016 р. суму 206700,00 грн. судового збору, що згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір», станом на день звернення до суду, було максимальною сумою судового збору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи зазначені приписи, суд вважає за необхідне, за наявності відповідного клопотання позивача, повернути за ухвалою суду позивачу з Державного бюджету України суму 206 700,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 1335 від 03.02.2016 р., враховуючи припинення провадження в справі в частині стягнення суми 15025684,11 грн. заборгованості.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ЗАПОРІЖГАЗ про стягнення суми 4394777 (чотири мільйони триста девяносто чотири тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 24 коп. пені, суми 1265912 (один мільйон двісті шістдесят пять тисяч девятсот дванадцять) грн. 61 коп. штрафу за прострочення зобовязань щодо оплати наданих у січні червні 2015 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. № /Н15, 3% річних від простроченої суми в розмірі 307607 (триста сім тисяч шістсот сім) грн. 22 коп. та інфляційних втрат у сумі 785085 (сімсот вісімдесят пять тисяч вісімдесят пять) грн. 65 коп. відмовити.

У частині стягнення суми 15025684 (пятнадцять мільйонів двадцять пять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 11 коп. заборгованості щодо оплати наданих у січні червні 2015 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. № /Н15 провадження припинити за відсутністю предмету спору.

Повне рішення складено та підписано 31 січня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.