КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 50/26-б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Яковлєва М.Л.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.

за участю представників сторін:

від скаржника: Потапенко С.Ю. - довіреність б/н від 03.01.2017.

ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Білоусов О.А. - свідоцтво НОМЕР_1 від 04.02.2013.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року

у справі № 50/26-б (суддя Головатюк Л.Д.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Технофора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Кама трейдинг Ко, Лтд"

за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про порушення справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року відмовлено ПАТ „Дельта Банк" у задоволенні заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Дельта Банк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними результати аукціону з продажу майна ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд", проведеного 05.10.2016 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.01.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Представник скаржника у судовому засіданні 17.01.2017 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними результати аукціону з продажу майна ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд", проведеного 05.10.2016 року.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Білоусов О.А. в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року - без змін.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

17.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „Дельта Банк" слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 50/26-б - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа № 50/26-б про банкрутство відсутнього боржника, ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд", порушене ухвалою господарського суду міста Києва від 27.12.2010 року.

Постановою господарського суду міста Києва від 14.01.2011 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ініціюючого кредитора - ТОВ „Технофора".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.06.2011 року припинено повноваження ліквідатора боржника - ТОВ „Технофора" та призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Юринця А.В.

Ухвалою підготовчого засідання від 27.10.2011 року ухвалено перейти із процедури банкрутства за особливостями, передбаченими ст. 52 Закону про банкрутство, на загальну процедуру банкрутства боржника - ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд", визнано безспірні грошові вимоги кредитора - ТОВ „Технофора" на суму 300 559,67 грн., розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Юринця А.В.

Ухвалою попереднього засідання від 19.07.2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника -ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд" на загальну суму 11 822 862,57 грн., до якого зокрема, у першу чергу включено ПАТ „Кредитпромбанк", вимоги якого забезпечені заставою майна боржника на суму 11 519 607,33 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 02.10.2012 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Микитьона В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2013 року звільнено арбітражного керуючого Микитьона В.В. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута та призначено на відповідну посаду арбітражного керуючого Білоусова О.А.

Ухвалою суду від 25.02.2014 року у справі № 50/26-б замінено ПАТ „Кредитпромбанк" його правонаступником - ПАТ „Дельта Банк".

03.11.2016 через відділ діловодства суду надійшла заява ПАТ „Дельта Банк" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, який відбувся 05.10.2016 року. В обґрунтування поданої заяви, банк посилається на те, що реалізація заставного майна відбулась без відповідного погодження з боку банку, а заставне майно продано за нижчою ціною від реальної ринкової вартості, що на думку кредитора потягло за собою порушення права банку на максимальне задоволення своїх кредиторських вимог.

За наслідками розгляду поданої заяви, оскаржуваною ухвалою господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року відмовлено ПАТ „Дельта Банк" у задоволенні заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у зв'язку з її необґрунтованістю.

Банк з даної ухвалою суду не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, доводи якої фактично аналогічні доводам, що викладені у поданій суду першої інстанції заяві.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на таке.

Відповідно до п. 11 розділу Х „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, в цьому випадку, застосуванню підлягають норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діє з 19.01.2013 року.

За приписами ч. 8 ст. 44 Закону про банкрутство, спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст. 55 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" унормовано, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Підставою для визнання результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених Законом про банкрутство, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону. До предмету дослідження, з питань розгляду недійсності результатів аукціону, входять встановлення обставин підготовки до проведення аукціону (інвентаризація та оцінка майна банкрута), дотримання організатором аукціону вимог, які ставляться Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до його проведення, зокрема, щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59 Закону); допуску до участі в аукціоні (стаття 61 Закону); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63 Закону); порядку проведення аукціону (статті 64-68 Закону).

Суд наголошує, що при вирішенні спорів про визнання прилюдних торгів або аукціону недійсними, необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів або аукціону; чи вплинули ці порушення на результати торгів та аукціону; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів або аукціону.

За приписами ч. 4 ст. 42 зазначеного Закону, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Отже, у разі ненадання заставним кредитором згоди на реалізацію майна або ігнорування ним письмових вимог ліквідатора останній на виконання ст. 42 Закону про банкрутство зобов'язаний звернутися з відповідним клопотанням про надання такої згоди до суду, який розглядає справу про банкрутство. Проте у будь-якому випадку погодження початкової вартості заставного майна (із заставним кредитором або судом) повинно передувати реалізації майна боржника. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.07.2015 року у справі № 904/6495/13).

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатор звернувся до заставного кредитора з листом від 16.02.2015 року, яким просив:

1) погодити початкову вартість майна у розмірі 11 882 862,57 грн. на першому аукціоні;

2) погодити початкову вартість майна на повторному аукціоні, що дорівнює сукупності визнаних вимог кредиторів (зменшеною на 20% від початкової вартості продажу на аукціоні) - 9 458 290,06 грн. та погодити зниження на аукціоні початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50% початкової вартості;

3) погодити початкову вартість майна на другому повторному аукціоні що дорівнює сукупності визнаних вимог кредиторів (зменшеною на 20% від початкової вартості продажу на повторному аукціоні) - 7 566 632,05 грн. та визначити можливий граничний грошовий розмір продажу майна.

Листом від 25.02.2015 року № 18.5/669 Банк погодив продаж майна відповідно до Закону про банкрутство.

Таким чином, ліквідатором отримано згоду ПАТ „Дельта Банк" на продаж заставного майна на аукціоні, повторному аукціоні та на другому повторному аукціоні у відповідності до Закону про банкрутство з можливістю зниження початкової вартості у відповідності з вимогами частини третьої та частини четвертої статті 66 Закону.

Положеннями ст. 42 Закону про банкрутство законодавець визначив порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно якого така згода є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом (за відсутності згоди кредитора-заставодержателя), а дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута. При цьому, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що передбачений ст. 42 Закону про банкрутство дозвіл дається на реалізацію (майна боржника) в цілому, а не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію майна боржника (зокрема, не на проведення конкретного аукціону, а на продаж майна банкрута). Оцінка майна банкрута, за Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції з 19.01.2013 року, положення якого застосовуються в ході ліквідаційної процедури банкрута), є власною компетенцією ліквідатора та може проводитися ним із застосуванням висновків експертів-оцінювачів у разі продажу майна боржника частинами, якщо не вдалося його реалізувати у вигляді цілісного майнового комплексу, до того ж, означеними нормами вказаного Закону не передбачено погодження вартості заставного майна із забезпеченим кредитором при його реалізації. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, у справі № 904/720/14 від 11.08.2015 року, № 901/3006/13 від 07.04.2015 року, № 904/2578/14 від 17.09.2015 року та № 915/684/14 від 19.04.2016 року.

Тобто, положеннями Закону про банкрутство не передбачено обов'язку ліквідатора на отримання додаткової згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, у разі проведення повторних або других повторних торгів.

Зазначене вище спростовує доводи скаржника щодо необхідності погодження кожного наступного аукціону з продажу заставного майна банкрута у разі, якщо попередній аукціон не відбувся, з огляду на що колегія суддів не вбачає порушень ліквідатором норм законодавства з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, аукціон, призначений на 31.10.2014 року, повторний аукціон, призначений на 01.12.2014 року та другий повторний аукціон, призначений на 03.04.2015 року, з продажу майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу, а також аукціон, призначений на 05.01.2016 року, повторний аукціон, призначений на 29.01.2016 року та другий повторний аукціон, призначений на 26.02.2016 року, з продажу майна банкрута частинами не відбулись у зв'язку з відсутністю заявок учасників.

В подальшому, на засіданні комітету кредиторів 14.03.2016 було прийнято рішення не здійснювати передачу активів ТОВ „Кама трейдинг Ко, Лтд" в управління юридичній особі, щодо продовження погашення заборгованості кредиторів боржника за рахунок отриманих активів, оскільки така передача не передбачена положенням редакції Закону про банкрутство до 19.01.2013 року та вирішено розпочати новий етап реалізації заставного майна ПАТ „Дельта Банк" у відповідності до вимог положень Закону про банкрутство.

Згідно повідомлення організатора аукціону ТОВ „Центр з реалізації проблемних активів", розміщеного на офіційному сайті Вищого господарського суду України 04.04.2016 року під № 29979, на 05.05.2016 року призначено аукціон з продажу майна боржника частинами. Початкова вартість продажу лота № 1 на аукціоні (не підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 574 200,00 грн. Початкова вартість продажу лота № 2 на аукціоні (не підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 174 000,00 грн. Вказаний аукціон визнаний таким, що не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок учасників.

Згідно повідомлення організатора аукціону ТОВ „Центр з реалізації проблемних активів", розміщеного на офіційному сайті Вищого господарського суду України 12.05.2016 року під № 31420, на 13.06.2016 року призначено повторний аукціон з продажу майна боржника частинами. Початкова вартість продажу лота № 1 на повторному аукціоні (зменшена на 20% від початкової вартості попереднього аукціону та підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 459 360,00 грн. Початкова вартість продажу лота № 2 на повторному аукціоні (зменшена на 20% від початкової вартості попереднього аукціону та підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 139 200,00 грн. Вказаний аукціон визнаний таким, що не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок учасників.

Згідно повідомлення організатора аукціону ТОВ „Центр з реалізації проблемних активів", розміщеного на офіційному сайті Вищого господарського суду України 06.09.2016 року під № 35179, на 05.10.2016 року призначено другий повторний аукціон з продажу майна боржника частинами. Початкова вартість продажу лота № 1 на повторному аукціоні (зменшена на 20% від початкової вартості попереднього аукціону та підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 367 488,00 грн. Початкова вартість продажу лота № 2 на повторному аукціоні (зменшена на 20% від початкової вартості попереднього аукціону та підлягає зниженню на цьому ж аукціоні): 111 360,00 грн.

Відповідно до повідомлення про результат проведення другого повторного аукціону з продажу не реалізованого майна, що належить банкруту, зазначений аукціон визнаний таким, що відбувся. Переможцем запропоновано ціну - 143 654,40 грн., зокрема, за лот № 1 - 110 246,40 грн., за лот № 2 - 33 408,00 грн.

В силу положень частин третьої та четвертої статті 66 Закону якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості. Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Таким чином, оскільки надання заставним кредитором згоди на продаж майна не пов'язує обрання заставним кредитором порядку його продажу, а спосіб продажу майна, згідно Закону, встановлюється виключно ліквідатором, та враховуючи, що аукціон з продажу майна банкрута, призначений на 05.05.2016 року та повторний аукціон, призначений на 13.06.2016 року не відбулися у зв'язку з відсутністю учасників, другий повторний аукціон, проведений 05.10.2016 року, було проведено у відповідності з вимогами статті 66 Закону з можливістю зниження початкової вартості доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

За таких обставин, твердження ПАТ „Дельта Банк" щодо порушення порядку підготовки і реалізації заставного майна Банкрута на аукціоні не за найвищою ціною, а в порушення вимог закону, за найнижчою ціною, ніж реальні ринкова вартість, які на думку Банку призвели до порушення його права на отримання максимального задоволення забезпечених вимог за рахунок предмета застави, не знайшли свого підтвердження від час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Крім того, колегія звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону про банкрутство у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, є вичерпним.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому положення частини третьої статті 8 Закону про банкрутство слід розуміти як такі, що встановлюють деякі особливості та обмеження у реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, що полягають, зокрема, у завершенні розгляду питання про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута із завершенням відповідного апеляційного провадження. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 903/623/13).

За таких обставин, постанова Київського апеляційного господарського суду є остаточною та не підлягає оскарженню до Вищого господарського суду України.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 50/26-б залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 50/26-б залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 50/26-б повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Яковлєв

А.А. Верховець