ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30.01.2017 Справа № 904/1027/17

Суддя Суховаров А.В. , розглянувши матеріали

за позовом Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТІСЛАВ". м.Дніпро

про стягнення 153 204,06 грн. плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТІСЛАВ" плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів у розмірі 153 204,00 грн.

Стаття 63 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не вивчаючи питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам статей 54 - 58 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 65 Кодексу визначає дії судді з підготовки справи до розгляду, які полягають у здійсненні певних заходів і процесуальних дій, спрямованих на правильне і своєчасне вирішення спору.

Суддя самостійно на власний розсуд визначає, які саме дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, а також тих клопотань, що подані позивачем разом із позовною заявою.

Розглянувши позовні матеріали, господарський суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

У грудні 2016 року Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТІСЛАВ" про стягнення 153 204,00 грн. плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів.

Ухвалою суду від 26.12.2016 року по справі №904/12167/16 вказаний позов повернуто без розгляду позивачу згідно приписів п.5 ч.1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2016 року по справі №904/12167/16.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 року по справі №904/12167/16 апеляційну скаргу повернуто без розгляду позивачу з огляду на приписи п.п.1 - 2 ч.1 ст.97 ГПК України.

27.01.2017 року до господарського суду надійшов позов Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТІСЛАВ" про стягнення плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів у розмірі 153 204,00 грн.

Суд звертає увагу позивача на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Всупереч цим вимогам, в одній позовній заяві позивач об'єднав вимоги про стягнення плати за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на загальну суму 153 204,00 грн., яка розрахована у відповідності до 6-ти різних актів комісійного обстеження території:

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/135 від 16.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради № 39/35 від 29.05.2013 р. (далі - Порядок) в розмірі 8 415,00 грн.;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/147 від 25.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 23 715,00 грн.;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/148 від 25.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 71 145,00 грн.;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/149 від 25.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 10 965,00 грн.;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/150 від 25.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 35 904,00 грн.;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/151 від 25.11.2016 р., відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 3 060,00 грн.

Отже, позивач об'єднав вимоги про стягнення плати за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору, розраховану згідно 6-ти різних актів комісійного обстеження, по кожному з них позивачем подано різні, хоч і подібні докази.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні як спільність підстав виникнення позовних вимог, так і доказів, поданих на їх підтвердження, а сумісний розгляд вимог про стягнення заборгованості, розрахованої за 6-ти різними актами перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін у одній судовій справі, що насамперед суттєво ускладнить вирішення спору. Тобто, за таких позовних вимог під час здійснення розгляду спору господарському суду неможливо буде з'ясувати всі фактичні обставини, які безумовно мають впливати на встановлення правомірності дій кожної із сторін цього позову, в той же час коли специфікою господарського судочинства є вирішення спору у найкоротші строки встановлені чинним господарським процесуальним законодавством.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем подано позов без усунення обставин, що стали підставою для повернення позовних матеріалів без розгляду позивачу згідно ухвали господарського суду від 26.12.2016 року по справі №904/12167/16.

Приписами п. 5 ч.1 ст. 63 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Вказані обставини є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обовязку, не буде відповідати ст. 6 Конвенції.

Згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі №5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що повернення позовної заяви на підставах, визначених ст. 63 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено діючим законодавством та не є відмовою в доступі до правосуддя в розумінні Закону України Про забезпечення права на справедливий суд та не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права повторно звернутися з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.5 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток:

- позовна заява з додатками, в тому числі оригінал платіжного доручення №2769 від 16.12.16р. про сплату судового збору у розмірі 2 298,06 грн.

Суддя ОСОБА_1