ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017р. Справа№ 914/2913/16

За позовом: Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Житловик-С», м. Львів

про: визнання договору укладеним

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 18.08.2015 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 05.01.2017 року)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 31.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Львівського комунального підприємства «Житловик-С» про визнання договору укладеним.

Ухвалою суду від 21.11.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.12.2016 року. Ухвалою суду від 13.12.2016 року розгляд справи відкладено на 17.01.2017 року. Ухвалою суду від 17.01.2017 року продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 31.01.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору не допускається. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У відповідності до зазначених норм позивач надіслав на адресу відповідача два примірники проекту договору №1911/Г від 19.09.2016 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення, яке перебуває на балансі відповідача. Проте, відповідач підписаний примірник договору не повернув. Таким чином, відповідач користується тепловою енергією за відсутності укладеного між сторонами договору. У звязку з наведеним, позивач просив визнати укладеним між сторонами договір №1911/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді від 19.09.2016 р., судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив повністю з підстав, наведених у запереченні (вх.№1852/17 від 17.01.2017 року) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що ЛКП «Житловик-С» є балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою вул. Карбишева, 8 у м. Львові. Вказані нежитлові приміщення належать територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності, управління яким здійснює Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. Відповідно до п.3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Відтак, відповідач просив суд визнати ЛКП «Житловик-С» неналежним відповідачем та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ЛКП «Житловик-С» є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Карбишева, 8 згідно рішення №37 від 22.01.2013 Львівської міської ради «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі ЛКП «Новий Львів».

Як зазначив позивач у позовній заяві, теплова енергія до вказаного приміщення підприємством позивача справно постачається.

21.09.2016 р. Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» скерувало супровідним листом за вих. №08-769 на адресу Львівського комунального підприємства «Житловик-С» два примірники проекту договору №1911/Г від 19.09.2016 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Карбишева, 8.

Листом №01-16/1054 від 26.09.2016 р. адміністрація ЛКП «Житловик-С» повернула позивачу два примірники договору №1911/Г від 19.09.2016 р. на теплопостачання нежитлового приміщення площею 134,7 кв.м. по вул. Карбишева, 8 та повідомила, що ЛКП «Житловик-С» є балансоутримувачем будинку №8 по вул. Карбишева, в якому 01.04.2016 року орендарем ГО «Самопоміч» було вивільнене нежитлове приміщення площею 134,7 кв.м., власником та Орендодавцем якого є Управління комунальної власності ЛМР м. Львова. У звязку з наведеним, адміністрація ЛКП «Житловик-С» просила звертатись на предмет укладення договору про постачання теплової енергії для опалення та гарячої води до власника майна УКВ ЛМР м. Львова.

Не досягнувши згоди щодо укладення договору на постачання теплової енергії в гарячій воді, позивач звернувся з позовом до суду про визнання укладеним між сторонами договору №1911/Г від 19.09.2016 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що одним з основних обовязків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно ч. 2 с. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 181 ГК України, встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні, або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до визначень, що містяться в статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

З огляду на викладене, на відповідача як споживача теплової енергії покладається обовязок укласти із підприємством, що надає відповідні послуги (позивачем), договір про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно ч.ч. 4 та 5 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач відмовився підписувати надісланий позивачем проект договору, посилаючись на те, що власником та Орендодавцем нежитлового приміщення по вул. Карбишева, 8 є Управління комунальної власності ЛМР м. Львова. Відповідно, відповідачем протоколу розбіжностей не складено.

Згідно ст. 10 ГПК України, спори, що виникають при укладенні господарських договорів можуть бути подані на вирішення господарського суду.

Таким чином, позовна вимога Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання договору №1911/Г від 19.09.2016 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді укладеним відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України, а відтак, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до положень ст.49 ГПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати укладеним між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1; ідентифікаційний код 05506460) та Львівським комунального підприємства «Житловик-С» (79070, м. Львів, проспект Червоної Калини, будинок 38; ідентифікаційний код 20823933) договір №1911/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді від 19.09.2016 р. в редакції, запропонованій позивачем, з моменту прийняття рішення у справі.

3. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Житловик-С» (79070, м. Львів, проспект Червоної Калини, будинок 38; ідентифікаційний код 20823933) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1; ідентифікаційний код 05506460) 1 378,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.02.2017 р.

Суддя Кидисюк Р.А