РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/20455/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Керамплюс»

До публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»

Про стягнення 491728,18 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Даценко К.І. (за дов.)

від відповідача Зубюк О.А. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Керамплюс» до державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення за договором купівлі-продажу № 140-1/В від 29.12.2015 491728,18 грн., з яких: 477927,22 грн. боргу, 12583,23 грн. пені, 1217,73 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

У період з 23.08.2016 до 22.09.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 2743709,00 грн., у свою чергу, відповідач поставив товар на суму 2265781,78 грн.. Позивач звернувся до відповідача з заявкою від 22.09.2016 про поставку до 23.09.2016 80 тонн продукції. Оскільки відповідач продукцію не поставив, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 06.10.2016 про повернення 477927,22 грн.. Проте, відповідач кошти не повернув.

Суд своєю ухвалою від 09.11.2016 порушив провадження у справі № 910/20455/16.

Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до державної реєстрації створення його правонаступника.

Суд відхилив клопотання як необґрунтоване. 12.12.2016 суд своєю ухвалою замінив державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на його правонаступника публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія».

12.12.2016 суд продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Позивач подав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах 477972,22 грн..

Суд своєю ухвалою від 12.12.2016 наклав арешт на грошові кошти в сумі 477972,22 грн..

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що позивач несвоєчасно сплачував за поставлений відповідачем товар, у зв'язку з чим відповідач, в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, зарахував 477972,22 грн. в рахунок погашення штрафних санкцій (пені та 3% річних) за договорами № 1-1В від 05.01.2015, № 94-1/В від 17.07.2015 та № 140-1/В від 29.12.2015, укладених між державним підприємством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Керамплюс».

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

29.12.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Керамплюс» (покупець) та державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (наразі публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія») (продавець) уклали договір купівлі-продажу № 140-1/В, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця продукцію виробництва філії «Вільногірський ГБК» ДП «ОГХК» на умовах обумовлених нижче або додатково в додатках до цього Договору. Покупець, в свою чергу, приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму на умовах даного Договору.

На виконання умов Договору сторони підписали 7 додатків до Договору: № 1 від 29.12.2015, № 2 від 29.12.2015, № 3 від 29.12.2015, № 4 від 01.03.2016, № 5 від 01.03.2016, № 6 від 11.05.2016, № 7 від 21.06.2016.

Оплата здійснюється у вигляді 100% передоплати за партію товару, що буде поставлятися, прямим банківським переказом на підставі рахунку, виставленого відповідачем. Рахунок виставляється відповідачем на підставі письмової заявки позивача на придбання партії товару, дійсний протягом 5-ти календарних днів і є підтвердженням готовності товару до постачання (п. 2.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 29.01.2016 сторони визначили інші умови оплати за Договором: оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження партії товару.

У додатку № 6 від 11.05.2016 сторони погодили поставку концентрату ільменітованого ТУ У-14-10-005-98 в кількості 3000 тонн, загальною вартістю 11970000,00 грн. (з ПДВ), на умовах СРТ - станція Дніпропетровськ, а у додатку № 7 від 21.06.2016 - поставку концентрату ільменітованого ТУ У-14-10-005-98 в кількості 1000 тонн, загальною вартістю 3906000,00 грн. (з ПДВ), на умовах - м. Вільногірськ, склад продавця або залізнична станція Вільногірськ.

Відповідно до п. 3.2 Договору поставка здійснюється згідно з погодженим графіком відвантаження, вказаному у заявках, які письмово надаються позивачем відповідачу щомісячно до 25 числа місяця, який передує відвантаженню.

В період з 23.08.2016 до 22.09.2016 позивач перерахував відповідачеві 2743709,00 грн..

У свою чергу, з 26.08.2016 до 22.09.2016 відповідач поставив товар на загальну суму 2265781,78 грн..

Таким чином сума переплати становить 477927,22 грн..

Дані обставини не є спірними, сторонами визнаються, а тому, в силу ч. 1 ст. 35 ГПК України, звільнені від доказування.

22.09.2016 позивач звернувся до відповідача з заявкою на відвантаження 80 тонн товару до 23.09.2016.

Відповідач в строк до 23.09.2016 товар не поставив.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

06.10.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 06/10-2 про повернення 477927,22 грн. попередньої оплати до 10.10.2016.

Відповідач у листі № 01-20/5492 від 07.10.2016 відмовився повернути 477927,22 грн. попередньої оплати, зазначивши, що, в порядку 601 ЦК України, зарахував 477927,22 грн. в рахунок погашення штрафних санкцій (пені та 3% річних) за договорами № 1-1В від 05.01.2015, № 94-1/В від 17.07.2015 та № 140-1/В від 29.12.2015, укладених між державним підприємством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Керамплюс».

Відповідно до п. 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, тому ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача 477927,22 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 12583,23 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. У свою чергу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Законом передбачена обов'язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань (ч. 1 ст. 547 ЦК України), наслідком недодержання якої є нікчемність правочину (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Оскільки сторонами не додержані вимоги закону щодо письмової форми пені, підстави для її стягнення відсутні.

Застосування зі сторони позивача до спірних правовідносин правил ст. 231 ГК України як підстави для стягнення пені є неправомірним, оскільки жоден з їх учасників не є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми.

Позивач заявив до стягнення 1217,73 грн. 3 % річних за період з 24.09.2016 до 24.10.2016, тоді, як зобов'язання щодо повернення 447927,22 грн. є простроченим з 11.10.2016 (відповідно до листа позивача від 06.10.2016 термін повернення коштів ним був встановлений до 10.10.2016).

За розрахунком суду, за період з 11.10.2016 до 24.10.2016 до стягнення з відповідача підлягає 549,94 грн. 3% річних. У стягненні 667,79 грн. 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 477927,22 грн. боргу, 549,94 грн. 3% річних, а загалом 478477,16 грн.. Суд відмовляє в частині стягнення з відповідача 12583,23 грн. пені та 667,79 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вжиті ухвалою суду від 12.12.2016 заходи до забезпечення позову підлягають скасуванню в порядку ст. 68 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 68, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (вул. Сурікова, 3, м. Київ, 03035, код 36716128) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Керамплюс» (вул. Саксаганського, 60, м. Дніпро, 49000, код 35202765) 477927,22 грн. боргу, 549,94 грн. 3% річних, 7177,16 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати вжиті ухвалою суду від 12.12.2016 заходи до забезпечення позову.

Рішення підписано 25.01.2017.

Суддя С. А. Ковтун