донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.01.2017 справа № 908/1817/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 1 від 23.12.2016,
від відповідача 1): від відповідача 2):ОСОБА_5 за дов. б/н від 03.01.2017, не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м. Дніпро,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від06.12.2016
у справі№908/1817/16 (головуючий суддя Колодій Н. А., судді: Носівець В. В., Корсун В. Л.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Продтехпостачання", м. Запоріжжя,
до1) Державного пдіприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м. Дніпро, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінатор Плюс", м. Запоріжжя,
простягнення 21 113 397, 78 грн. (згідно із заявою про збільшення позовних вимог)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продтехпостачання» (далі ТОВ «Продтехпостачання», Постачальник) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» (далі ДП «ДНВК «Електровозобудування», Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінатор Плюс» (далі ТОВ «Термінатор Плюс») про стягнення основної заборгованості у розмірі 10 868 000, 10 грн., пені в сумі 1 205 305, 87 грн., 3 % річних у розмірі 736 939, 73 грн. та інфляційних втрат у сумі 8 303 152, 08 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 у справі № 908/1817/16 позовні вимоги ТОВ «Продтехпостачання» задоволено частково та стягнуто з ДП «ДНВК «Електровозобудування» на користь позивача основну заборгованість у розмірі 10 868 000, 10 грн., 3 % річних у сумі 721 307, 68 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 303 152, 08 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 у справі № 908/1817/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права, а також неповне зясування місцевим господарським судом фактичних обставин, що мають значення для справи. Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що спірний Договір поставки є неукладеним, оскільки сторони не узгодили умову щодо строку оплати товару. Крім того, Специфікація № 1 не була підписана з боку ДП «ДНВК «Електровозобудування». Апелянт просить суд взяти до уваги, що за умови визнання спірного Договору укладеним, строк оплати поставленого товару не настав, оскільки позивачем не надано рахунки-фактури та не предявлено вимоги про виконання зобовязання відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку апелянта є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Представник ДП «ДНВК «Електровозобудування» у судовому засіданні заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 908/1817/16 на підставі пункту 1 частини другої статті 79 ГПК України до розгляду повязаної справи № 908/3250/16 про визнання недійсним Договору поставки № 336 від 15.04.2013, укладеного між сторонами.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач 1 посилається на те, що визнання спірного договору недійсним суттєво вплине на правову оцінку обставин у справі № 908/1817/16 та унеможливлює її розгляд.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника ДП «ДНВК «Електровозобудування», оскільки вважає, що ГПК України передбачає право суду визнати недійсним повязаний з предметом спору договір, який суперечить чинному законодавству, а тому розгляд справи № 908/1817/16 є можливим і підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у звязку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин (пункт 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18).

Апеляційний господарський суд не позбавлений можливості при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості надати правову оцінку спірному договору, на підставі якого заявлено інший позов, і за наявності відповідних правових підстав вправі застосувати положення пункту першого статті 83 ГПК України щодо визнання зазначеного договору або його частини недійсним.

Отже, відповідач не довів, що здійснення розгляду Господарським судом Запорізької області справи № 908/3250/16 може бути перешкодою для зясування істотних обставин у справі № 908/1817/16 при її розгляді апеляційним господарським судом, у тому числі щодо відповідності Договору № 336 від 15.04.2013 вимогам чинного законодавства, а тому вважає, що клопотання ДП «ДНВК «Електровозобудування» про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Колегія суддів також зауважує, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у порядку розділу ХІІІ ГПК України.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник ДП «ДНВК «Електровозобудування» у судовому засіданні підтримав доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник ТОВ «Термінатор Плюс» у судове засідання не зявився та заявив про розгляд справи за його відсутності, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Представники ТОВ «Продтехпостачання» та ДП «ДНВК «Електровозобудування» проти розгляду справи за відсутності представник ТОВ «Термінатор Плюс» не заперечили, тож колегія суддів розглядає справу за відсутності останнього.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В :

Між ДП «ДНВК «Електровозобудування» та ТОВ «Продтехпостачання» 15.04.2013 було укладено Договір № 336 (далі Договір поставки), за умовами якого Продавець зобовязується у 2013 році поставити Покуцеві товари, зазначені у Специфікаціях, а Покупець зобовязується прийняти такі товари і сплатити за них визначену Специфікаціями грошову суму (т. 1, а. с. 11-14).

Відповідно до пункту 1.2 Договору поставки найменування (номенклатура, асортимент) та кількість Товару зазначається сторонами у Специфікаціях.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставки розрахунки проводяться шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Пунктом 5.1 Договору поставки передбачено, що строк поставки кожної партії товару передбачається сторонами безпосередньо у Специфікації до цього Договору.

Відповідно до підпункту 7.2.2 Договору поставки у випадку порушення строків оплати за товар Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013, а в частині виконання розпочатих обовязків до повного їх виконання.

У Специфікації № 1 від 15.04.2013 до Договору поставки сторони визначили найменування, марку, кількість і вартість товару та вимоги до його якості: електродвигуни тягові СТК-520У1 у кількості 24 штук загальною вартістю 13 728 000, 10 грн. з ПДВ (т. 1, а. с. 15).

Зазначена Специфікація підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств Постачальника і Покупця.

На виконання Договору поставки ТОВ «Продтехпостачання» поставило ДП «ДНВК «Електровозобудування» товар за видатковими накладними: № 17 від 17.09.2013 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 17), № 18 від 19.09.2013 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 22), № 19 від 20.09.2013 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 25), № 2 від 04.03.2014 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 30), № 8 від 15.04.2014 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 35), № 9 від 16.04.2014 на суму 2 288 000, 02 грн. (т. 1, а. с. 38). Усього на загальну суму 13 728 000, 12 грн.

На підтвердження поставки та отримання товару за спірним Договором у матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії податкових накладних та довіреностей на отримання матеріальних цінностей.

Покупець здійснив часткову оплату поставленого товару на суму 2 860 000, 00 грн.

Крім того, між ТОВ «Продтехпостачання» (Кредитор) та ТОВ «Термінатор Плюс» (Поручитель) було укладено Договір поруки № 31/01/2014 від 31.01.2014 (далі Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобовязується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання ДП «ДНВК «Електровозобудування» (Боржник) зобовязань за Договором № 336, укладеним 15.04.2013 між Кредитором і Боржником, у розмірі 1 000, 00 грн. (т. 1, а. с. 48).

Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки підставою для виникнення відповідальності Поручителя перед Кредитором є невиконання, несвоєчасне виконання або невиконання належним чином Боржником усіх зобовязань, що передбачені Договором поставки.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поруки у разі настання обставин, вказаних у пункті 1.2 цього Договору, Кредитор має право предявити вимоги до Поручителя у розмірі 1 000, 00 грн. невиконаних Боржником зобовязань за Договором поставки, у тому числі зі стягнення неустойки та інших санкцій.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між Сторонами (пункт 8.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється одночасно з припиненням зобовязання, виконання якого забезпечено цим Договором, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

За таких обставин ТОВ «Продтехпостачання» звернулося до господарського суду з позовом до ДП «ДНВК «Електровозобудування» та ТОВ «Термінатор Плюс» про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача сум основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, апелянт посилається на те, що Договір поставки № 336 від 15.04.2013 є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Зокрема, на думку скаржника, сторонами не узгоджені умови та строки розрахунків за поставлений товар.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною третьою цієї статті при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Проте у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначення його як неукладеного може мати місце на стадії укладання договору, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25.06.2011 № 3-58гс11 і відповідно до статті 11128 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, у пункті 4.1 Договору поставки сторони визначили строк оплати « 100 % попередня оплата», тобто узгодили, що повна ціна товару підлягає сплаті до його передання Покупцю.

Отже, оскільки сторони підписали спірний Договір поставки, визначили у ньому порядок оплати товару та перейшли до його виконання, що підтверджується наявними матеріалами у справі та досліджено судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо визнання спірного Договору поставки неукладеним.

Також заявник апеляційної скарги зазначає, що строк виконання зобовязання з оплати не настав, оскільки всупереч умовам Договору поставки ТОВ «Продтехпостачання» не надало ДП «ДНВК «Електровозобудування» рахунки-фактури на оплату товару.

Однак у матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії рахунків-фактур з відміткою про отримання кожного з них на звороті (т. 2, а. с. 23-28). При цьому відповідач у судах ані першої, ані апеляційної інстанції не спростував, що відмітки про отримання вчинені неуповноваженими особами.

Також колегія суддів зауважує, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом.

Договір поставки, укладений між сторонами, містить умови щодо строку та порядку оплати, а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання зобовязання відповідачем.

Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку з оплати поставленого товару в порядку, передбаченому Договором поставки.

Колегія суддів також відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що поставки, здійснені ТОВ «Продтехпостачання» у 2014 році суперечать умовам Договору № 336, адже в частині виконання розпочатих обовязків Договір поставки діє до повного їх виконання. Крім того, видаткові накладні № 2 від 04.03.2014, № 8 від 15.04.2014, № 9 від 16.04.2014 містять посилання на спірний Договір поставки.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 693 ЦК України якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 ЦК України.

Зустрічне виконання зобовязання, як визначено частиною першою статті 538 ЦК України, це виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку.

Відповідно до частини четвертої статті 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

Таким чином, ураховуючи викладене вище, з огляду на відсутність доказів належного виконання відповідачем обовязку з оплати поставленого товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу у розмірі 10 868 000, 10 грн.

Заперечення відповідача щодо спливу встановленого статтею 257 ЦК України загального трирічного строку позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки такий строк для вимог щодо стягнення основного боргу не сплив.

Як вбачається зі штампу канцелярії Господарського суду Запорізької області, позовна заява була подана ТОВ «Продтехпостачання» 07.07.2016, а заява про збільшення позовних вимог 26.07.2016, тоді як строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості спливає 17.09.2016 та відповідно щодо кожної поставки до 16.04.2017.

Позивачем на підставі пункту 7.2.2 Договору поставки також заявлена до стягнення пеня у розмірі 1 205 305, 87 грн. за період з 16.04.2014 по 16.10.2014.

За визначенням, наведеним у статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України, до яких відносяться і правовідносини сторін за спірним Договором.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 257 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

Виходячи з наведеного, строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені з 16.04.2014 сплив 16.04.2015 та щодо кожного дня, за який стягується неустойка, до 16.10.2015.

Отже, оскільки відповідач до винесення судом першої інстанції рішення у справі заявив про застосування строку позовної давності, а позивач не довів поважність причин пропуску такого строку, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені за період з 16.04.2014 по 16.10.2014 на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Також на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивач просить стягнути з ДП «ДНВК «Електровозобудування» на користь ТОВ «Продтехпостачання» 3 % річних у сумі 736 939, 73 грн. за період з 16.04.2014 по 01.07.2016.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений судом першої інстанції, вважає, що він є арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки річних у розмірі 2 981, 73 грн., а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 8 303 152, 08 грн. за період з травня 2014 року по червень 2016 року.

Колегія суддів, ураховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та пункт 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений судом першої інстанції, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Продтехпостачання» про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 8 303 152, 08 грн. підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Стосовно позовних вимог про стягнення з ТОВ «Термінатор Плюс» на користь ТОВ «Продтехпостачання» сум основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Колегія суддів зауважує, що закріплена у пункті 8.2 Договору поруки умова про припинення поруки одночасно з припиненням зобовязання за Договором поставки не може вважатися встановленим сторонами Договору поруки строком її припинення.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду України, який відповідно до статті 11128 ГПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Отже, ураховуючи відсутність доказів звернення ТОВ «Продтехпостачання» з вимогою або позовом до ТОВ «Термінатор Плюс», порука за Договором № 31/01/2014 від 31.01.2014 є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Термінатор Плюс» сум основного боргу, пені, 3 % та інфляційних втрат солідарно з ДП «ДНВК «Електровозобудування» правильним і таким, що відповідає приписам чинного законодавства, а тому в цій частині рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Щодо інших доводів і заперечень, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а судом першої інстанції їм була надана належна правова оцінка, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ДП «ДНВК «Електровозобудування» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 у справі № 908/1817/16 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дніпровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування», м. Дніпро, на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 у справі № 908/1817/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2016 у справі № 908/1817/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3