ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р.Справа № 922/4196/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" в особі філії ПП "ТД "Галпідшипник" в м. Харкові, м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе", м. Суми (перший відповідач) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Проперті Менеджмент Україна", м. Валки (другий відповідач)
про стягнення 38 057,95 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", м. Суми (далі - перший відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Проперті Менеджмент Україна", м. Валки (далі - другий відповідач) звернулося Приватне підприємство "Торговий дім "Галпідшипник" в особі філії ПП "ТД "Галпідшипник" в м. Харкові, м. Харків (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути солідарно з відповідачів 19128,62 грн. основного боргу, 17082,60 грн. інфляційних та 1846,73 грн. 3% річних. Позов обґрунтований неналежним виконанням першим відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №3/9 від 17.12.2010 та другим відповідачем умов договору поруки № б/н від 03.02.2016.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2016 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 10.01.2017 о 10:00.

Ухвалою господарського суду від 10.01.2017 розгляд справи було відкладено на 25.01.2017 о 11:30.

В судове засідання, призначене на 25.01.2017 з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник першого відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 25.01.2017 не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, власної правової позиції по суті спору не представив.

Другий відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за даною адресою організації не має".

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством Торговий дім "Галпідшипник" Харківській філіал (надалі - Постачальник) та Покупцем - Відкритим акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (перейменоване в Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання") було укладено договір поставки №3/9 від 17.12.2010.

Відповідно до п.1.1 договору Постачальник зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити на умовах договору підшипники (Товар). Ціна, кількість та якість Товару вказується в Специфікації 1, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 28.12.2012 до Договору № 3/9 від 17.12.2010 сторонами було внесено зміни до п. 3.1 та п.9.4 Договору, а саме: "п.3.1. Загальна вартість Товару по Договору складає 489101,04 грн., в т.ч. НДС 20% - 81516,84 грн." та " п.9.4. Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами та діє до 31.12.2014".

Умовами Договору № 3/9 від 17.12.2010 було передбачено, що Покупець здійснює оплату на банківський рахунок Постачальника в розмірі 100% вартості товару протягом 30 днів з моменту отримання товару (п.3.3 Договору).

Так, на виконання умов Договору Постачальником було здійснено поставку товару на суму 47496,24 грн., що підтверджується видатковою накладною № 6788 від 11.11.2013 та довіреністю від 11.11.2013 №33189 на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Проте, як стверджує позивач та свідчать матеріали справи (а.с. 37), першим відповідачем було частково сплачено суму боргу за поставлений товар та станом на день подання позову до суду, несплаченою залишилась сума боргу за договором поставки № 3/9 від 17.12.2010 в розмірі 19128,62 грн.

Крім того, позивачем неодноразово направлялись вимоги на адресу першого відповідача щодо сплатити заборгованості - вимога від 02.12.2014 (вих.№131) 05.02.2015 (вих. №017) , вимога від 04.11.2016 (вих. № 570).

Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" на вимогу позивача від 19.10.2015 щодо сплати заборгованості, надіслало лист від 05.11.2015 (№8-4/1971), в якому повідомило, що кредиторська заборгованість в сумі 19320,89 грн. буде сплачено до кінця листопада 2015 року.

Також, між Приватним підприємством "Торговий дім "Галпідшипник" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проперті Менеджмент Україна" (Поручитель) було укладено договір поруки від 03.02.2016, відповідно до умов якого Поручитель зобовязався відповідати перед Кредитором за виконання зобовязання Публічним акціонерним товариством Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання (Боржник), що виникло з договорів поставки №3/9 від 17.12.2010; ХГ №3/46 від 04.05.2012, укладених між ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання і ПП "Торговий дім Галпідшипник, в тому числі філіями ПП Торговий дім Галпідшипник. Порукою забезпечується зобов'язання в повному обсязі, в тому числі основне зобов'язання, інфляційні втрати, 3% річних і пеня (п.1 Договору поруки).

Пунктом 6.1 Договору поруки сторони передбачили, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту припинення дії основного зобов'язання, окрім випадків визначених в ст. 559 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані позивачем докази, суд визнає першого відповідача таким, що прострочив виконання свого зобов'язання щодо сплати заборгованості за поставлений товар за договором №3/9 від 17.12.2010 в розмірі 19128,62 грн. Першим відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства.

Проте, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути основну заборгованість, 3% річних та інфляційні втрати солідарно з відповідачів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням першим відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №3/9 від 17.12.2010 та другим відповідачем договору поруки № б/н від 03.02.2016.

Відповідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, Цивільний кодекс України у статті 553 визначає поруку як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямований на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника і кредитором боржника.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509, п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як встановлено ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно п. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Договором поруки сторони передбачили, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту припинення дії основного зобов'язання, окрім випадків визначених в ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 6.1 договору).

Зі змісту другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України вбачається, що у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до Поручителя з вимогою про повернення простроченої заборгованості.

Отже, позивач не скористався правом наданим ст.ст. 554 та 559 ЦК України та не пред'явив вимогу про погашення заборгованості за договором поставки та Договором поруки до другого відповідача.

Відповідно ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Враховуючи вищевикладене господарський суд дійшов висновку, що станом на момент звернення позивача із вказаним позовом, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором поруки є необґрунтованою, не підтвердженою матеріалами справи, а тому позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення основної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат з другого відповідача задоволенню не підлягають.

Проте, позовні вимоги позивача до першого відповідача - Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на першого відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" в особі філії ПП "ТД "Галпідшипник" в м. Харкові (61177, м. Харків, вул. Залютинська, 10, , р/р 966, ХВ ЦФ ПАТ "Кредобанк", м. Харків, МФО 325365, ОКПО 26355982) - 19128,62 грн., 17082,60 грн. - інфляційних втрат, 1846,73 грн. - 3% річних та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проперті Менеджмент Україна" - відмовити повністю.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 27.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_2