ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 911/3708/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»

про стягнення 560 097,36грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-75 від 27.04.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №552/08 від 05.04.2016)

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» про стягнення 560 097,36грн у т.ч.:

- 330 979,56грн пеня за період з 15.02.2015 по 21.02.2016;

- 208 830,23грн збитки від інфляції;

- 20 287,57грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №2077/15-ТЕ-17 від 27.11.2014, в частині оплати за поставлений у січні - грудень 2015 року природний газ у встановлений договором строк.

Відповідач у справі у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог частково заперечує та зазначає, що між, зокрема, сторонами у даній справі 18.12.2015 укладено договір про організацію взаєморозрахунків, яким власне сторонами змінено строки та порядок розрахунків, таким чином, за твердженням відповідача, позивач має право на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат лише за прострочення зобовязань грудня 2015, оскільки інша сума покрита різницею з бюджету. Крім того, відповідача просить суд зменшити розмір пені на 90%, відповідач просить суду вимоги позивача у даній справі задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 9 605,03грн пені, 6548,88грн 3% річних в іншій частині позову відмовити.

Крім того, відповідачем подано клопотання про припинення провадження у даній справі. Вказане клопотання мотивоване тим, що у відповідності до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена 22.02.2016 (тобто до набрання чинності вказаним Законом), у даній справі на думку відповідача відсутній предмет спору, а провадження підлягає припиненню.

У судовому засіданні 12.12.20416 оголошено перерву до 16.01.2017.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ВРКП «Вишгородтепломережа» укладено договір № 2077/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ у обсязі до 11350,0 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 1309,20грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.14-20).

Так відповідно до додаткової угоди №1 від 20.03.2014 сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.04.2015 становить з ПДВ 2994,30грн.

Додатковою угодою №2 від 18.05.2015 сторонами вирішено п. 6.3 викласти в наступній редакції: кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільним протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20.

Додатковою угодою №3 від 20.07.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 20.03.2015 становить з ПДВ 2994,30грн.

Додатковою угодою №4 від 30.07.2015, відповідно до якої п. 6.3 договору, викладено в наступній редакції: за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Додатковою угодою №5 від 15.10.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.10.2015 становить з ПДВ 2994,30грн.

Додатковою угодою №6 від 25.11.2015, сторонами змінено банківські реквізити продавця.

Додатковою угодою №7 від 18.12.2015 сторонами вирішено п. 6.3 викласти в наступній редакції: кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільним протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 та/або договорами про організацію взаєморозрахунків, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 №375.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15 053 449,74грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.21-26).

Станом на 22.02.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2015 році, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обовязки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Проте, судом також встановлено, що 18.12.2015 між Головним управлінням Державної Казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородською районною державною адміністрацією та сторонами у справі було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 559/375-в, відповідно до якого предметом вищевказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375 (п. 1 договору про організацію взаєморозрахунків).

Пунктом 8 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що відповідач у даній справі перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії Нафтогаз України кошти, зокрема, за договором №2077/15-ТЕ-17 від 27.11.2014 в сумі 1 000 000,00грн, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2015 рік.

За змістом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають, одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Тобто, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу.

Крім того, відповідно до спільних протокольних рішень від 18.05.2015, 17.11.2015 та 15.12.2015, що складені між Головним управлінням Державної Казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації та сторонами у даній справі відповідачем сплачено на користь позивача 600 000,00грн, 584 200,00грн та 2 455 000,00грн відповідно.

Відповідачем у даній справі у строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, та спільними протокольними рішеннями розрахувалося з Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що підтверджується виписками з рахунку, завірені копії яких залучено до матеріалів справи.

Пунктом 16 статті 14 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік (зі змінами) була передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, за рахунок джерел, передбачених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону, зокрема за рахунок надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктами 2, 3 вищевказаного Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

Предметом укладеного 18.12.2015 договору №559/375-в про організацію взаєморозрахунків, є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, і яка виникла у звязку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375.

Та як вже зазначалось вище, за змістом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають, одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, і укладення вказаного договору не передбачало будь-яких інших розрахунків за природний газ, окрім тих, що обумовлені сторонами у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету, в силу вимог чинного законодавства, є диспозитивним правом його учасників.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Суд не приймає до уваги позицію позивача щодо укладення договору про взаєморозрахунки на меншу суму ніж відбулась поставка газу, оскільки договір про організацію взаєморозрахунків стосується загального виконання за договором №2077/15-ТЕ-17 від 27.11.2014.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 23.09.2015 у справі №917/2519/14, від 07.10.2015 у справах №924/1236/14, №924/406/14, від 11.11.2015 у справі №927/1733/14 та від 10.02.2016 р. у справі № 902/1652/13.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача вищезазначених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продаж природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення відповідачем строків оплати за поставлений природний газ в 2015 році за вищезазначеним договором купівлі-продажу з врахуванням укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ та спільних протокольних рішень, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, укладеного між сторонами у справі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а відтак відмовляє в їх задоволенні.

Суд також приймає до уваги, що 03.11.2016 був прийнятий ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» який набрав чинності 30.11.2016, відповідно до ч.3 ст. 7 якого, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 23.01.2017.

Суддя С.І. Чонгова