КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/15466/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.01.2017 року по справі №910/15466/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2016

у справі №910/15466/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Фізичної особи-підприємця Кудрявцева Володимира Анатолійовича

про стягнення штрафу та пені у розмірі 20 011,35 грн.

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кудрявцева Володимира Анатолійовича про стягнення заборгованості у сумі 20 011,35 грн., з яких 18 790,00 грн. штрафу в розмірі 20% від вартості неякісної продукції та 1 221,35 грн. пені в розмірі 0,1 % від вартості продукції, щодо якої допущено прострочення постачання, згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору № 102 від 02.07.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 у справі №910/15466/16 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кудрявцева Володимира Анатолійовича на користь Військової частини НОМЕР_2 - 845,55 грн. пені, в іншій частині позову відмовлено, у зв`язку із спливом спеціального строку позовної давності стосовно стягнення штрафу та пені.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 03.11.2016, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись, при цьому на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено фактичні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.07.2015 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кудрявцевим Володимиром Анатолійовичем (постачальник) укладено договір купівлі-продажу приладів НВЧ спеціального призначення (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовнику товар, зазначений у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору згідно ДК 016-2010 26.11.1 (магнітрони, клістрони, трубки НВЧ та інші вакуумні лампи).

Згідно з п. 1.2 Договору номенклатура, асортимент, комплектність продукції, яку постачальник зобов`язується передати замовнику, зазначається у Специфікації (Додаток № 1 до Договору).

За умовами п. 3.3 Договору приймання продукції оформляється видатковою накладною та актом прийому-передачі (додаток № 2 до договору), який підписується представниками замовника та постачальника при прийманні продукції та затверджується командиром військової частини НОМЕР_1 . Належним чином оформлений акт прийому-передачі є підтвердженням приймання продукції (Додаток № 2 до Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору якість продукції, його тара та упаковка, маркування повинні відповідати вимогам ДСТУ (ГОСТів, ТУ, ISO тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 02.07.2015 за актом прийому-передачі товару постачальником передано, а замовником прийнято товар, а саме: ГМИ 32Б1, МИ-99Н, ВИ1 50/25, на загальну суму 99 950,00 грн., який було оплачено постачальником. (а/с 13)

Згідно з пунктами 3.4, 3.5 Договору у разі виявлення замовником продукції неналежної якості, некомплектності продукції або неналежної кількості продукції, постачальник за свій рахунок здійснює до поставку належної кількості та/або комплектності продукції або її заміну на продукцію належної якості протягом п`яти робочих днів з дня письмового повідомлення замовника. Продукція, яка поставлена з порушенням умов цього договору не вважається прийнятою. Всі витрати, які, при цьому, виникають, несе постачальник.

За наслідками перевірки поставленого товару 28.07.2016 комісією позивача було складено акт перевірки працездатності радіолокаційних приладів НВЧ, електровакуумних приладів та комплектуючих засобів РТЗ, у якому встановлено, що магнетрон МИ-99Н № 134К-1673 знаходиться в непрацездатному стані (при піднятті високої напруги виникає пробій високої напруги на корпус; електровакуумний прилад ГМИ-32-Б1 № 07882 знаходиться в непрацездатному стані (при піднятті високої напруги виникає пробій високої напруги на корпус); на момент перевірки технічна документація та паспорта на вироби відсутня. (а/с 16)

03.08.2016 замовником було надіслано постачальнику повідомлення № 26/75/15 від 29.07.2016 про результати перевірки виробів та необхідність їх заміни. (а/с 40)

За твердженнями відповідача, 06.08.2015 він отримав вказане повідомлення, а 07.08.2016 відправив відповідь про готовність заміни товару.

Актом приймання № 26/94/16 від 27.08.2015 підтверджується факт заміни неякісного товару. (а/с 17)

У п.п. 5.1, 5.2 Договору сторонами погоджено, що за порушення умов договору щодо якості (комплектності) продукції постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісної (некомплектної) продукції. За порушення строків поставки продукції або її заміни відповідно до п. 2.1, 3.4 та п. 6.2 цього договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості продукції, стосовно якої допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення.

Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача пені та штрафу в порядку положень Договору, оскільки відповідач прострочив поставку якісної продукції (заміну) на 13 днів.

В свою чергу, відповідач факт заміни товару не заперечує, проте, стверджує, що здійснив таку заміну відповідно до положень Договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

За змістом ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 7 ст. 269 Господарського кодексу України встановлено, що у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судом першої інстанції, взявши до уваги подані докази та пояснення самого відповідача, 06.08.2015 відповідач отримав повідомлення про необхідність заміни неякісного товару від позивача.

Отже, з огляду на умови п. 3.4 Договору, строк для заміни товару (п`ять робочих днів) почався 07.08.2015 та закінчився 13.08.2015, проте, товар був поставлений (заміна) позивачу лише - 27.08.2015, про що свідчить акт приймання № 26/94/16.

Оскільки доказів, які б свідчили про вчасну поставку товару належної якості позивачу, відповідачем до матеріалів справи подано не було, з огляду на викладене, слід вважати доведеним той факт, що відповідач допустив прострочення заміни товару за період з 14.08.2015 по 26.08.2016, що складає 13 днів.

У п. 5.1 Договору сторонами погоджено, що за порушення умов договору щодо якості (комплектності) продукції постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісної (некомплектної) продукції.

Відповідно до п. 5.2 за порушення строків поставки продукції або її заміни відповідно до п. 2.1, 3.4 та п. 6.2 цього договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості продукції, стосовно якої допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач прострочив заміну неякісного товару, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені в сумі 1 221,358 грн. за спірний період з 14.08.2015 по 26.08.2015 на вартість неякісного товару в сумі 93 950,00 грн. та стягнення 18 790,00 грн. штрафу (20% від вартості неякісного товару), а тому, позовні вимоги про стягнення 20 011,35 грн. є обґрунтованими.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. (а/с 47) Відтак, зважаючи на заяву відповіда, слід відзначити про наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів №10 від 29.05.2013, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Зважаючи на те, що 14.08.2015 розпочалось порушення зобов`язання за Договором, а значить 14.08.2015 розпочався і перебіг строку позовної давності для стягнення штрафу та пені. Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом військова частина звернулась до суду лише - 18.08.2016, що вбачається з відбитку поштового штемпелю на конверті.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, з огляду на спеціальний строк позовної давності в 1 (один) рік стосовно стягнення штрафу та пені, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у даному випадку позивач пропустив строк позовної давності, встановлений законом, для стягнення штрафу повністю, враховуючи те, що штраф має разовий характер, для стягнення пені частково, оскільки нарахування пені є тривалим.

Відтак, у позові в частині стягнення штрафу в розмірі 20% від вартості неякісної продукції у сумі 18 790,00 грн. слід відмовити повністю, оскільки строк позовної давності стосовно стягнення штрафу сплив 14.08.2016. Позов щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 0,1 % від вартості продукції, щодо якої допущено прострочення постачання у сумі 1 221,35 грн. заявленої за період 14.08.2015 по 26.08.2015 підлягає частковому задоволенню на суму 845,55 грн. за період з 18.08.2015 по 26.08.2015, в іншій частині пені у сумі 378,80 грн. за період з 14.08.2015 по 17.08.2015 слід відмовити, у зв`язку із спливом спеціального строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з правовими висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог на суму 845,55 грн. пені за період з 18.08.2015 по 26.08.2015, в іншій частині позову про стягнення пені та штрафу правомірно відмовлено у зв`язку із спливом спеціального строку позовної давності.

Обґрунтовуючи доводи апеляційного оскарження позивач посилався на те, що ним спеціальний строк позовної давності не пропущено, оскільки судом безпідставно не враховано, що військова частина вперше звернулася до суду з даним позовом ще 02.07.2016, що підтверджено квитанцією, тобто в межах строку позовної давності. Однак, позовну заяву було повернуто без розгляду ухвалою місцевого господарського суду від 03.08.2016, в найкоротший термін усунувши процесуальні недоліки, військова частина повторно звернулась із даним позовом. Відтак, враховуючи наведені обставини, за оцінкою скаржника, пропуск спеціального строку позовної давності відбувся з поважних причин, оскільки ним було вчинено усі дії з метою дотримання строку позовної давності. За прохальною частиною скарги, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Відповідач у відзиві просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 у справі №910/15466/16 залишити без змін, як таке, що прийняте відповідно до норм чинного законодавства України. Заперечуючи доводи апеляційного оскарження, відповідач наголосив, що повернення позову без розгляду через процесуальні порушення не може бути перериванням спеціального строку позовної давності в розумінні закону.

Щодо апеляційних стверджень позивача стосовно поважності причин пропуску строку позовної давності колегія суддів вважає за необхідне відзначити про наступне.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позовну неможливим або утрудненим. Не може бути підставою для захисту права за позовом, заявленому з пропущенням строку позовної давності, не пред`явлення заінтересованою особою позову навмисно або по необережності.

Якщо суд дійде висновку про те, що строк позовної давності пропущено з поважної причини, то у своєму рішенні приводить відповідні мотиви у підтвердження своїх висновків.

Тобто, чинне законодавство не передбачає вказівок на причини які можуть бути визнані поважними, у зв`язку з чим поважність причин пропуску є оціночною категорією та повинна встановлюватись судом у кожному окремому випадку з врахуванням обставин конкретної справи.

Відтак, під час вирішення цих питань, суди повинні керуватися правилами ст. 43 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Позивач у доводах апеляційного оскарження просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, з посиланням на те, що ним неодноразово здійснювались дії, які свідчать про намагання подати позов в межах строку. Зокрема, подача позову вперше - 02.07.2016, тобто в межах строку позовної давності, яку було повернуто ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2016 позивачу без розгляду на підставі ст. 63 ГПК України. Оскільки в найкоротший термін, усунувши процесуальні недоліки, військова частина повторно звернулась із даним позовом, позивач вважає, що причини пропуску строку позовної давності є поважними.

Слід звернути увагу, що за змістом частини 2 ст. 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, ст. ст. 54, 56, 57 ГПК України. При цьому, якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 ГПК), то перебіг позовної давності не переривається.

З урахуванням положення частини 4 ст. 51 ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

В разі скасування ухвали господарського суду про відмову у прийнятті позовної заяви або про її повернення перебіг позовної давності переривається з дня первісного подання цієї заяви до суду.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом з додержанням вимог процесуального закону лише 18.08.2016 (вказаний факт підтверджується штемпелем Укрпошти на конверті, направленому позивачем на адресу Господарського суду міста Києва), тоді як при первісному зверненні з позовом позивачем було допущено порушення вимог закону (п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України). Будь яких інших підстав, які б свідчили про те, що своєчасне пред`явлення позову було неможливим або утрудненим, відповідно пропуск строку позовної давності є поважним, позивачем не наведено.

Зазначене свідчить про відсутність поважних причин пропуску строків позовної давності, у зв`язку з чим, колегія суддів відмовляє скаржнику у визнанні поважними причин пропуску строку позовної давності з наведених ним підстав.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 у справі №910/15466/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15466/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна