КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Справа№ 910/22975/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Степанець О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Звада Р.В., довіреність №09/05-4 від 19.01.2017 року

від відповідача - Барандич І.М., довіреність №10-01/05 від 10.01.2017 року,

від третьої особи - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року

у справі №910/22975/15 (суддя Ващенко Т.М.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк"

до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця"

третя особа Дочірнє підприємство "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця"

про стягнення 2 226 882,68 грн.

за зустрічним позовом Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця"

до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк"

третя особа Дочірнє підприємство "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця"

про визнання припиненим договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" подала до господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця" про стягнення 2 226 882,68 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/22975/15 позов задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2016 року рішення господарського суду міста Києва та Постанову Київського апеляційного господарського суду скасовано, справу направлено на новий розгляд.

13.09.2016року до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" про визнання припиненим договору поруки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року прийнято до розгляду зустрічний позов Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця".

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" 1367990,36 грн. заборгованості за кредитом, 253526 62 грн. заборгованості за процентами, 17701,20 грн. заборгованості за прострочену комісію, 355,80 грн. заборгованості за строкову комісію, 192459,62 пені за кредитом, 48480,22 грн. пені за процентами, 2714,52 грн. пені за комісією. В іншій частині за первісним позовом відмовлено.

Також присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця" в доход Державного бюджету України 44537,65 грн. судового збору. В задоволені зустрічного позову відмовлено повінстю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 в частині відмовлених в задоволені вимог та прийняти нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Також, позивач вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року прийнято апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Калатай Н.Ф. та призначено розгляд справи на 07.12.2016 року.

05.12.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшли пояснення на апеляційну скаргу в яких останній просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

06.12.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги в яких останній просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та прияти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року розгляд справи відкладено на 21.12.2016 року.

20.12.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Чорногуза М.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздравниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Калатай Н.Ф., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року прийнято апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Калатай Н.Ф. та призначено розгляд справи на 26.01.2017 року.

В судове засідання, призначене на 26.01.2017 року, з'явились представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлені про час та дату судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що третя особа була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи, неодноразове відкладення розгляду справи, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.09.2012 року публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та дочірнім підприємством "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (позичальник) уклали договір про надання кредитної лінії №1209-05 (далі - Кредитний договір). (том 1, а.с. 12-19).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит).

Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 1 650 000, 00 грн. (з урахуванням додаткової угоди №2 від 29.04.2013 року до договору про надання кредитної лінії №1209-05 від 10.09.2012 року).

Згідно з п. 3.4. Кредитного договору Банк нараховує проценти, виходячи із розрахунків процентної ставки і фактичного залишку заборгованості не рідше одного разу на місяць, а Відповідач повинен сплачувати проценти щомісячно до 05 числа (включно) наступного за звітним місяця, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок Банку.

Пунктом 3.6. Кредитного договору погоджено черговість погашення заборгованості, а саме наступним чином:

- витрати, пов'язані з одержанням виконання;

- неустойка (у разі виникнення), пені, штрафи;

- прострочені комісійні винагороди (якщо буде мати місце прострочення);

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце);

- прострочена заборгованість по поверненню кредиту (якщо прострочення буде мати місце);

- строкові комісії;

- строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом; строкова заборгованість по поверненню кредиту;

- дострокове погашення заборгованості за кредитом.

Банк може змінити порядок погашення заборгованості на власний розсуд.

Відповідно до п. 5.2.3 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення заборгованості.

Згідно з п. 8.2 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення заборгованості в повному обсязі у випадках, зокрема:

- прострочення сплати чергового платежу та процентів за користування Кредитом;

- виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку призведуть до того, що Позичальник не виконає свої зобов'язання за цим Договором;

- невиконання Позичальником будь яких умов Кредитного договору.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення Позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 (тридцяти) календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 (тридцять перший) календарний день після отримання Позичальником такої вимоги, строк повернення кредиту вважається таким, що настав і Позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі. Якщо таке погашення не здійснене протягом 5 (п'яти) банківських днів, Банк має право вжити заходи по стягненню наявної заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

В подальшому, сторонами також укладались додаткові угоди №1 від 29.03.2013 року, №3 від 30.09.2013 року та №4 від 10.02.2014 року. (том 1, а.с. 22, 25-27).

Додатковим договором №1 до договору про надання кредитної лінії №1209-05 від 29.03.2013 року сторони дійшли згоди перенести термін сплати відсотків за користування Кредитом, що нараховані та будуть нараховані за період з 01 січня 2013 р. по 30 квітня 2013 р. до 05 травня 2013 р.

Штрафні санкції та пеню за порушення строків сплати процентів за вищезазначений період Банк не нараховує. (п. 1 додаткового договору №1).

Додатковим договором № 3 до Кредитного договору сторони домовились викласти п. 3.1 ст.1 "Предмет Договору" про надання кредитної лінії № 1209-05 від 10.09.2012р. в наступній редакції:

"1.3 Термін користування Кредитом - до 31.08.2015р. включно", та змінити Графік зменшення ліміту кредитування, наведений в Додатку № 1 до Кредитного договору та викласти його в новій редакції. Також сторони доповнили ст. 6 "Права та обов'язки Позичальника" Кредитного договору п.6.2.16. наступного змісту: "в строк до 30.11.13.:

- забезпечити укладання додаткової угоди до Договору поруки від 10.09.13., що укладений між ПАТ "Енергобанк" та Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", в частині подовження строку дії Кредитного договору;

- забезпечити надання відповідного Рішення Наглядової Ради ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" про внесення змін в умови кредитування ДП Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", в т.ч. в договір поруки;

Також, сторони домовились викласти пункти 9.3 та 9.4 ст.9 "Відповідальність сторін" Кредитного договору в наступній редакції:

"9.3 Банк має право нараховувати Позичальнику штраф в розмірі 0,5 процентів від суми фактичного залишку заборгованості за Кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником п.п. 6.2.6, 6.2.7, 6.2.8, 6.2.10, 6.2.11, 6.2.12, 6.2.13, 6.2.14, 6.2.15,6.2.16, цього Договору за кожний факт порушення.

9.4. За взаємною домовленістю Сторін, у разі невиконання Позичальником умов п.п. 6.2.3, 6.2.5, 6.2.9, 6.2.11, 6.2.11, 6.2.12, 6.2.13, 6.2.14, 6.2.15, 6.2.16, цього Договору процентна ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитного встановлюється в розмірі 24% річних та нараховується Банком у період, починаючи з першого календарного дня другого місяця кварталу, наступного за кварталом, у якому Позичальником не виконані вимоги п.п. 6.2.3, 6.2.5, 6.2.9, 6.2.11, 6.2.11, 6.2.12, 6.2.13, 6.2.14, 6.2.15, 6.2.16, цього Договору та закінчується останнім календарним днем першого місяця кварталу, наступного за кварталом, у якому Позичальником виконані зазначені зобов'язання. Порядок нарахування та сплати процентів у зазначеному в цьому пункті розмірі визначений в ст..3 цього Договору".

Крім того, сторони домовились, що Позичальник сплачує комісію за подовження строку дії кредитного договору у розмірі 17 000,00 грн. на рахунок № 37397911 в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", код Банку 300272 наступним чином: в строк до 30.09.2013 року 10 000,00грн.; в строк до 31.10.2013 року 7 000,00грн. Позичальник в день укладення цієї Додаткової угоди зобов'язується забезпечити укладення додаткових угод до договорів застави, що виступають забезпеченням виконання зобов'язань за Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань дочірнім підприємством "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" перед банком, 10.09.2012 року між публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (кредитор, відповідач) та приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (поручитель, позивач) було укладено договір поруки № б/н (далі за текстом - Договір поруки) (том 1, а.с. 28-29).

Пунктом 1. Договору поруки в редакції Додаткової угоди №1 від 03.03.2014 року, сторони домовились, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях дочірнього підприємства "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (боржник), що випливають з договору про надання кредитної лінії №1209-05 від 10.09.2012 року зі всіма змінами і доповненнями до нього, що укладений між кредитором та боржником, відповідно до якого кредитор відкриває боржнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 1 650 000, 00 грн. на строк з 10.09.2012 року по 31.08.2015 року під 21% річних, а боржник зобов'язаний повернути надані кредитором кредитні кошти в строк, передбачений основним зобов'язанням, своєчасно сплачувати комісії, проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобов'язанням включно. Поручитель відповідає перед кредитором всім своїм майном та грошовими коштами за виконання боржником основного зобов'язання, в тому числі, за порушення боржником будь-яких умов основного зобов'язання.

В пункті 2 договору поруки сторони також домовились, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредитних коштів за основним зобов'язанням, виплату відсотків, виконання інших умов основного зобов'язання та відшкодування збитків, завданих кредитору в зв'язку з невиконанням чи неналежним виконанням боржником умов основного зобов'язання.

Договір поруки вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання основного зобов'язання. (п. 9 договору поруки).

Позивач, відповідно до п. 8.2. кредитного договору направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу щодо повернення повної суми заборгованості за договором про надання кредитної лінії №04-01/485 від 04.04.2015 року. (том 1, а.с. 44-47). Вказану вимогу було отримано Поручителем 06.04.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (том 1, а.с. 50).

Банком свої зобов`язання по кредитному договору були виконані в повному обсязі, у доказ чого позивач надає виписки по особовим рахункам у період з 10.09.2012 по 26.08.2015 року. (том 1, а.с. 31-43).

Отже, спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що Банком було здійснено кредитування Позичальника на умовах та в порядку, встановлених Кредитним договором, проте третя особа своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, а поручитель в свою чергу не виконує своїх зобов`язань за договором поруки.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позичальником порушено умови кредитного договору, а саме строки сплати суми кредиту, тому відповідно до п. 5.2.3., п. 8.2. кредитного договору банк направив вимогу №789/5.4 від 01.04.2015 року про повернення повної суми заборгованості за договором про надання кредитної лінії №1209-05 від 10.09.2012 року поручителю.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань дочірнім підприємством "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" перед банком, 10.09.2012 року між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки № б/н відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях Дочірнього підприємства "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", що випливають з договору про надання кредитної лінії №1209-05 від 10.09.2012 зі всіма змінами і доповненнями до нього.

Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Порука укладається між кредитором та поручителем з метою забезпечення виконання зобов'язання боржника за договором, укладеним боржником із кредитором. Обсяг відповідальності поручителя та боржника за основним зобов'язанням є однаковим, вони відповідають як солідарні боржники. Тобто, поручитель, укладаючи договір поруки, розуміє, що у випадку невиконання боржником зобов'язання, саме йому доведеться виконувати зобов'язання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі чи відчуження кредитору).

Суд першої інстанції також зробив вірний висновок, що шляхом направлення відповідачу за первісним позовом вимоги №789/5.4 від 01.04.2015 року, Банк, в порядку реалізації свого права вимагав дострокового погашення заборгованості в повному обсязі, передбаченого п. 8.2 Кредитного договору, встановив день для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а саме: на 31 (тридцять перший) календарний день після отримання вимоги, строк повернення кредиту вважається таким, що настав (тобто, за матеріалами справи, з 07.05.2015 року).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки договір є обов'язковим для виконання відповідно до статті 629 ЦК України, враховуючи відсутність доказів сплати основного боргу по кредиту, заборгованості за процентами, заборгованості за прострочену комісію та заборгованості за строкову комісію, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення грошових сум за вказаними зобов'язаннями.

Водночас, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач заявив до стягнення пеню, розміри якої згідно його розрахунків складають 384 919, 23 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 96 960, 44 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та 5 429, 03 грн. за прострочення сплати комісії

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено ст.ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 9.1 Кредитного Договору, за порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування Кредитом та /або комісій банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми прострочення заборгованості. Пеня нараховується за весь строк дії кредитного договору до повного виконання Позичальником зобов'язань по погашенню простроченої заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що він є вірним, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача 384 919,23 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 96 960,44 грн. пені за прострочення сплати процентів за кредитом та 5 429, 03 грн. пені за прострочення сплати комісії.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, яке суд першої інстанції задовольнив колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що Дочірнє підприємство "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида", у зв'язку з тимчасовою окупацією в тому числі і сухопутної території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя з лютого 2014 року, відповідач за первісним позовом втратив контроль над дочірніми підприємствами з місцезнаходженням в автономній Республіці Крим, зокрема, і ДП "Дитячий та підлітковий санаторій "Таврида", а тому місцевий господарський суду обґрунтовано розмір пені на 50%, внаслідок чого з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 192 459,62 грн. пені за кредитом, 48 480,22 грн. пені за процентами, 2 714,52 грн. пені за комісією, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, позивач вказує, що, що Додатковою угодою № 3 до Кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності та не було погоджено вказаного з Поручителем, внаслідок чого, на думку позивача за зустрічним позовом, Договір поруки є припиненим.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Пунктом 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Також, у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20.02.2013 року в справі №6-172цс12, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

Колегія суддів наголошує на тому, що шляхом підписання Додаткової угоди № 1 від 03.03.2014 року до Договору поруки, відповідач за первісним позовом надав згоду на умови кредитування за Кредитним договором, які були закріплені Банком та Позичальником в Додаткових угодах № 3,4 до Кредитного договору.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги умови кредитного договору та договору поруки в чинних редакціях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення змін до кредитного договору шляхом укладання Додаткової угоди №3 не призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача за зустрічним позовом, оскільки внесення цих змін не поклало на останнього відповідальність у більшому обсязі за невиконання або неналежне виконання клієнтом своїх зобов'язань перед кредитором, ніж це було передбачено кредитним договором та договором поруки.

Крім того, у розумінні статті 627 Цивільного кодексу України домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та кредитору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що з умов договору поруки від 10.09.2012 року слідує, що позивач за зустрічним позовом, як поручитель за Договором поруки, взяв на себе весь обсяг зобов'язань, що виник у боржника перед кредитором за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобов'язання).

Отже, поручитель, при підписанні Договору поруки свідомо надав згоду на забезпечення порукою зобов'язань боржника за існуючим кредитним договором та зобов'язань, які можуть виникнути в майбутньому, при укладенні додаткових договорів до основного договору. Вказане підтверджується умовами Договору поруки.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зустрічні позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року у справі №910/22975/15 залишити без змін.

3. Справу №910/22975/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

Г.А. Жук