РІШЕННЯ

26 січня 2017 року Справа № 913/1317/16

Провадження №15/913/1317/16

За позовом Приватного акціонерного товариства Інститут Харківський Промтранспроект, м.Харків

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 816 609 грн 40 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 15.03.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконсульт юридичного відділу управління комбінату за довіреністю №01-020/1032 від 23.12.2016.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство Інститут Харківський Промтранспроект звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення заборгованості за договором про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/4-768 від 20.03.2012 у сумі 919824 грн 49 коп., інфляційних втрат у сумі 606784 грн 15 коп., 3% річних у сумі 62144 грн 82 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.11.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 13.12.2016.

Згідно з ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13.12.2016 була оголошена перерва до 11.01.2017.

У письмових поясненнях б/н від 04.01.2017 позивач зазначив, що в договорі №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 сторонами чітко не встановлений термін оплати; що 03.04.2014 позивачем було направлено відповідачеві претензію з вимогою сплатити заборгованість, відповідь на яку Публічне акціонерне товариство Алчевський металургійний комбінат надало за №026-723 від 30.04.2014.

У заяві про розстрочку виконання рішення суду №026-80/3 від 06.01.2017 відповідач просив суд розстрочити виконання рішення у справі на 5 місяців, починаючи з лютого 2017 року.

У відзиві на позовну заяву №026-80/2 від 06.01.2017 відповідач зазначив, що документом про виконання науково-технічної продукції є акт здачі-приймання, який направляється одночасно з виконаною науково-технічною продукцією; що позивачем у жовтні 2012 року, квітні та жовтні 2013 року були виконані роботи на суму 3 094 446 грн 59 коп., які оплачені частково в сумі 2 174 622 грн 10 коп. Також відповідачем наведено розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.01.2017 розгляд справи відкладений на 26.01.2017.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог б/н від 23.01.2017 позивач збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат з 606784 грн 15 коп. до 815585 грн 35 коп., 3% річних з 62144 грн 82 коп. до 81199 грн 56 коп.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України вказана заява приймається судом до розгляду. Справа розглядається з її урахуванням.

У письмових поясненнях б/н від 23.01.2017 позивач зазначив, що погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву відносно виконання робіт на загальну суму 3 094 446 грн 59 коп. та їх часткової оплати відповідачем в сумі 2 174 622 грн 10 коп. Також позивач навів розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням збільшених до стягнення сум.

У судовому засіданні 26.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Приватним акціонерним товариством Інститут Харківський Промтранспроект (виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат (замовник, відповідач) 20.03.2012 був укладений договір про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/1-768, за умовами якого замовник доручає і зобовязується оплатити відповідно до розділу 2 цього договору роботи по створенню науково-технічної продукції, а виконавець приймає на себе виконання і передачу: коригування ТЕО комплексу реконструкції зовнішнього залізничного транспорту (ЗЗТ) ПАТ Алчевський металургійний комбінат у звязку зі збільшенням виробництва сталі до 6,5 млн.т/рік в період 2012-2015 років (п.1.1 договору в редакції протоколу розбіжностей до додаткової угоди №1 від 15.11.2012).

Строки виконання робіт за даним договором визначаються календарним планом (додаток 1), що є невідємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору в редакції протоколу розбіжностей до додаткової угоди №1 від 15.11.2012 у звязку зі зміною схеми розвитку зовнішнього залізничного транспорту ПАТ Алчевський металургійний комбінат і необхідністю виконання топогеодезичних вишукувань за обєктами, не включеним в основний договір, структура витрат за договором №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 змінюється і анулює собою всі обєми проектування за основним договором, крім виконаних робіт на суму 1 079 366 грн 80 коп. з ПДВ. Вартість робіт за додатковою угодою №1 від 15.11.2012 за виконання топогеодезичних вишукувань складає 1 679 233 грн 16 коп., крім того, ПДВ 335846 грн 63 коп. Всього з ПДВ 2015079 грн 79 коп. Загальна вартість робіт за договором №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 з урахуванням додаткової угоди від 15.11.2012 і виконаних робіт за основним договором складає 2 578 705 грн 49 коп., крім того, ПДВ 515741 грн 09 коп. Всього з ПДВ 3 094 446 грн 59 коп.

Згідно з п.2.3 договору в редакції протоколу розбіжностей до додаткової угоди №1 від 15.11.2012 замовник до початку проектування перераховує виконавцю аванс в розмрі 30% вартості додаткової угоди №1 від 15.11.2012, що складає 503769 грн 95 коп., крім того, ПДВ 20% - 100753 грн 99 коп. Всього з ПДВ 604523 грн 94 коп.

Відповідно до п.3.2 договору документом про виконання науково-технічної продукції є акт здачі-приймання, який направляється одночасно з виконаною науково-технічною продукцією.

Замовник в 10-денний строк приймає роботу (згідно календарному плану), підписує акт і направляє його на адресу виконавця (п.3.3 договору).

Згідно з п.9.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

На виконання умов договору №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 та додаткових угод до нього позивач виконав для відповідача обумовлені роботи, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідач виконані позивачем роботи оплатив частково, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду, до яких відноситься і договір про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012, одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Сторони в договорі про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 не передбачили строків оплати виконаних Приватним акціонерним товариством Інститут Харківський Промтранспроект робіт.

Факт виконання робіт позивачем за договором №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 підтверджується матеріалами справи, в т.ч. актами здачі-приймання виконаних робіт (а.с.39-40).

03.04.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією №239, в якій просив виконати зобовязання передбачені, зокрема, і договором про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012, відповіддю на яку №026-723 від 30.04.2014 відповідач просив розглянути питання надання розстрочки для погашення заборгованості в сумі 1 887 558 грн 99 коп. строком на 6 місяців з оплатою щомісячно рівними частками.

Відповідно до ч.1 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторонами в судовому засіданні 26.01.2017 надані усні пояснення відносно того, що дата складання відповіді на претензію (30.04.2014) є датою виставлення позивачем відповідачеві вимоги про сплату грошового зобовязання, а відтак, прострочення виконання відповідачем зобовязання з оплати за виконані підрядні роботи у відповідності до приписів ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України розпочалося з 08.05.2014.

Позивач листом №360 від 02.06.2014 повідомив відповідача про те, що надати розстрочку на 6 місяців немає можливості та направив на узгодження графік погашення заборгованості на 3 місяці.

Враховуючи викладене відповідач повинен був оплатити виконані роботи по 07.05.2014 включно, але своєчасно цього не зробив.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про створення науково-технічної продукції №5576-ТЕО-027/1-768 від 20.03.2012 в сумі 919824 грн 49 коп.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 08.05.2014 по 26.01.2017 в сумі 81199 грн 56 коп. та інфляційних втрат за період з травня 2014 року по грудень 2016 року в сумі 815585 грн 35 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є арифметично неправильним.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство:

Акт виконаних робіт, №Сума заборгованості в грн.Часткова оплата, грнПеріод нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн
№109 від 05.04.201338675,40 08.05.2014-26.01.4,66
№104 від 01.10.4,64 08.05.2014-28.08.78,78
900305,6929.08.2014 в сумі 658618,9529.08.2014-26.01.92
Всього:81265,44

Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених позовних вимог, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних за період з 08.05.2014 по 26.01.2017 в сумі 81199 грн 56 коп.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд прийшов до висновку про те, що він є арифметично неправильним, оскільки невірно визначено індекси інфляції на весь період прострочення та невірно визначені періоди нарахування. Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми Законодавство:

Акт виконаних робіт, №Сума заборгованості в грн.Часткова оплата, грнПеріод нарахування Індекс інфляції за весь період прострочення, %Сума інфляції, грн
№109 від 05.04.201338675,40 червень 2014-грудень 20161,116011,46
№104 від 01.10.4,64 червень 2014-липень 20141,,30
900305,6929.08.2014 в сумі 658618,95серпень 2014-грудень 2016179,7725,97
Всього:753737,43
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з червня 2014 року по грудень 2016 року в сумі 753737 грн 43 коп.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір, враховуючи заявлену до стягнення суму 1 588 753 грн 46 коп., в розмірі 23831 грн 30 коп. (платіжне доручення №723 від 24.11.2016).

Заявою б/н від 23.01.2017 позивач збільшив розмір позовних вимог на 227855 грн 94 коп., тобто сплаті підлягав судовий збір у сумі 3417 грн 84 коп. Позивачем сплачено судовий збір за платіжним дорученням №756 від 08.12.2016 в сумі 1024 грн 60 коп. та за платіжним дорученням №853 від 18.01.2017 у сумі 2393 грн 26 коп., всього 3417 грн 86 коп., тобто переплата складає 00 грн 02 коп.

Таким чином, наразі існує необхідність повернення Приватному акціонерному товариству Інститут Харківський Промтранспроект судового збору в сумі 00 грн 02 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у сумі 27249 грн 14 коп. згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відносно заяви відповідача №026-80/3 від 06.01.2017 про розстрочку виконання рішення у справі на 5 місяців зі сплатою стягненої суми щомісячно рівними частками, починаючи з лютого 2017 року, суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеної заяви відповідач посилається на те, що виконання рішення суду шляхом єдиноразового платежу в теперішній час є неможливим, а у разі його примусового виконання може взагалі призвести до зупинки підприємства; що місцезнаходженням виробничих потужностей відповідача є м.Алчевськ Луганської області; що під час активної фази АТО внаслідок бойових дій було пошкоджено залізничні ділянки контактних мереж, а саме Ясинувата, станції Донецького вузла, Горлівка, Стаханов, Антрацит, Луганськ, Комунарськ, в результаті цього для відповідача стали неможливими залізничні перевезення по цим напрямкам; що численні аварійні скорочення енергопостачання та зупинки в періоди збоїв в енергопостачанні, приводять до простоїв печей з наступним роздмухуванням, що в свою чергу вимагає завантаження додаткової сировини, енергоресурсів, газоподібного і твердого палива; що факти аварійних зупинок підтверджується актами №1 від 21.01.2015, №14/9 від 01.09.2015, №15/9 від 01.09.2015, №2/2 від 11.01.2016, №4/3 від 21.01.2016, №19/7 від 12.04.2016, №20/8 від 10.04.2016, №18/6 від 12.04.2016, №27/11 від 26.05.2016, №13 від 06.06.2016, №31/14 від 07.06.2016, №36/16 від 22.07.2016, №35/15 від 28.07.2016; що 03.06.2016 ПАТ Укрзалізниця була введена конвенція №ЦЦО-12/131 на заборону прийому перевезення завантажених і порожніх вагонів з усіх країн СНД і Балтії у напрямі залізничних станцій Донецького та Луганського напрямів; що станом на 01.07.2016 дебіторська заборгованість іноземних підприємств перед відповідачем за відвантажену продукцію складає 10 592 528 тис. грн.; що за 9 місяців 2016 відповідач має збитки в сумі 6 582 750 тис. грн.; що також відповідач найближчим часом сподівається отримати кошти від контрагентів-нерезидентів зі сплати дебіторської заборгованості, яка є предметом розгляду Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №112/2016 в сумі 23 733 921,34 доларів США та у справі АС №161к/2016 в сумі 2 135 876,22 доларів США.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підпунктами 7.1.1 та 7.1.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з пп.7.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач повинен довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Відповідно до звіту про фінансові результати роботи Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат за 9 місяців 2016 року відповідач має збитки на суму 6 582 750 тис. грн.

Господарський суд вважає, що вказані відповідачем обставини безпосередньо вплинули на господарську діяльність підприємства відповідача та його фінансовий стан, з огляду на що суд, враховуючи згоду позивача на надання розстрочки виконання рішення, висловлену у судовому засіданні 26.01.2017, прийшов до висновку про задоволення заяви Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат №026-80/3 від 06.01.2017 та розстрочення виконання рішення в частині стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 919824 грн 49 коп., 3% річних у сумі 81199 грн 56 коп., інфляційних втрат у сумі 753737 грн 43 коп., судового збору в сумі 26321 грн 42 коп. на 5 місяців, починаючи з лютого 2017 року.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Інститут Харківський Промтранспроект до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, вул.Вілєсова, б.20А, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 05441447, на користь Приватного акціонерного товариства Інститут Харківський Промтранспроект, вул.23 Серпня, б.20-а, м.Харків, ідентифікаційний код 02494973, заборгованість за виконані роботи в сумі 919824 грн 49 коп., 3% річних у сумі 81199 грн 56 коп., інфляційні втрати в сумі 753737 грн 43 коп., судовий збір у сумі 26321 грн 42 коп., розстрочивши виконання наступним чином:

356216 грн 58 коп. - по 28.02.2017 включно;

356216 грн 58 коп. - по 31.03.2017 включно;

356216 грн 58 коп. - по 30.04.2017 включно;

356216 грн 58 коп. - по 31.05.2017 включно;

356216 грн 58 коп. - по 30.06.2017 включно,

про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2017.

Суддя С.В. Смола