КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Справа№ 910/16945/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Дядюра В.О., представник за довіреністю №1 від 13.01.2017;

від відповідача - Калініченко В.В., представник за довіреністю №б/н від 17.03.2015р.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Київській області на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2016р. у справі №910/16945/16 (суддя Спичак О.М.) за позовом Державної екологічної інспекції у Київській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" про відшкодування шкоди у розмірі 24 791, 48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Київській області звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" про відшкодування шкоди в розмірі 24 791, 48 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2016р. у справі №910/16945/16 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на те, що в силу положень ст. 23 Кодексу України про надра (в редакції від 08.12.2015, яка набрала законної сили 01.01.2016) та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.12.2015 № 867-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі", відповідач не несе відповідальності за видобування підземних вод без спеціального дозволу до набрання чинності цим Законом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2016р. у справі №910/16945/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач у період з 01.01.2014 по 09.12.2014 неправомірно здійснював водокористування без відповідного дозволу.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 23.01.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього середовища", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положення про Державну екологічну службу у Київській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 №136 та на підставі Плану заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Державної екологічної інспекції у Київській області на І квартал 2016 року, Державною екологічною інспекцією у Київській області видано наказ від 27.01.2016 №39 про проведення у період з 01.02.2016 по 19.02.2016 планової перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства, зокрема, товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі".

На підставі наказу Державної екологічної інспекції у Київській області від 27.01.2016 №39 оформлено направлення №001656 про проведення в період з 01.02.2016 по 19.02.2016 планової перевірки дотримання ТОВ "Тельбі" вимог чинного природоохоронного законодавства за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт Калинівка, вул. Залізнична, 49-б (договір оренди земельної ділянки від 07.06.2006, укладений між відповідачем та Калинівською селищною радою).

Про проведення планової перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства товариству з обмеженою відповідальністю "Телбі" було направлено повідомлення №02031/165, яке отримане останнім 19.01.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №812.

Під час проведення перевірки позивачем було встановлено, що відповідач (Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49-б) у період з 01.01.2014 по 09.12.2014 здійснював водокористування без дозволу на спеціальне водокористування, про що зазначено в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ "Тельбі".

Уповноважені особи відповідача відмовились від підписання Акту перевірки, про що до Акту було внесено відповідний запис.

В свою чергу, Акт перевірки був надісланий відповідачу 19.02.2016 та отриманий останнім 26.02.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення (а.с.80).

На підставі вказаного Акту перевірки позивачем було складено припис від 19.02.2016 щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки.

За результатами перевірки, на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, інспектором з охорони навколишнього природного середовища Київської області Сурмило В.В. здійснено розрахунок шкоди, завданої державі самовільним використанням води із підземних джерел ТОВ "Тельбі" при відсутності дозвільних документів, розмір якої становить 24 791,48 грн.

Надіслана позивачем претензія №20 від 23.02.2016 про відшкодування збитків завданих державі внаслідок порушення законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в розмірі 24 791,48 грн., отримана відповідачем 04.03.2016, проте, залишена останнім без задоволення.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в розмірі 24 791,48 грн.

Судом було відмовлено у задоволенні позову з огляду на те, що в силу положень ст. 23 Кодексу України про надра (в редакції від 08.12.2015, яка набрала законної сили 01.01.2016) та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.12.2015 № 867-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі", відповідач не несе відповідальності за видобування підземних вод без спеціального дозволу до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів не погоджується із наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-32гс15.

Приписами статті 23 Кодексу України про надра (у редакції чинній на момент здійснення відповідачем водокористування без спеціального дозволу) передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015 № 867-VIII частину першу статті 23 Кодексу України про надра було замінено двома частинами такого змісту:

"Землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Землевласники і землекористувачі, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб".

Вказана редакція зазначеної 23 статті діє з 01.01.2016.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.12.2015 № 867-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" землевласники і землекористувачі, які на момент набрання чинності цим Законом розпочали відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та гірничого відводу, не потребують з моменту набрання чинності цим Законом таких спеціальних дозволів та гірничого відводу для видобування підземних вод (крім мінеральних), а також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без таких спеціальних дозволів та гірничого відводу у разі, якщо таке видобування здійснювалося в обсягах, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що положення вищезазначеної правової норми містять вказівку про зворотну дію цього Закону та звільнення землекористувачів від відповідальності за видобування підземних вод до набрання ним чинності, а також встановивши, що за період з січня 2014 року по грудень 2014 року обсяг видобування відповідачем підземних вод із кожного з водозаборів не перевищував 300 кубічних метрів на добу, відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується із розповсюдженням у даному випадку зворотної дії вказаного Закону на спірну ситуацію, з наступних підстав.

Так, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.12.2015 № 867-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" передбачено умову за наявності якої особи, що здійснювали видобування підземних вод до набрання чинності цим Законом без спеціальних дозволів не несуть за це відповідальності - землевласники та землекористувачі повинні на момент набрання чинності цим Законом були розпочати відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та у разі здійснення такого видобування в обсягах, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра.

Отже, процес отримання дозволу мав бути розпочатий та не закінчений на момент набрання чинності вказаним Законом.

Аналогічної позиції про те, що звільненню від відповідальності за видобування підземних вод без спеціальних дозволів підлягають лише ті землевласники, які на момент набрання чинності цим Законом розпочали відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та у разі, якщо таке видобування здійснювалося в обсягах, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 17.05.2016 у справі №906/323/15.

Судом встановлено, що на момент набрання чинності цим Законом, відповідачем не було розпочато процес отримання спеціального дозволу.

Так, станом на 01.01.2016 (дата набрання чинності вказаним Законом), відповідач вже отримав дозвіл №407/13 на спеціальне водокористування на об'єкті, розташованого за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт Калинівка, вул. Залізнична, 49-б, термін дії якого з 09.12.2014 по 09.12.2017.

Таким чином, вказаний дозвіл було отримано відповідачем ще 09.12.2014, а отже, станом на момент набрання чинності вказаним Законом у відповідача був наявний відповідний дозвіл, а тому зазначений Закон не звільняє відповідача від відповідальності за порушення природоохоронного законодавства, що вчинене до набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин сторін підлягає застосуванню та редакція ст. 23 Кодексу України про надра, яка була чинною на момент здійснення відповідачем водокористування без спеціального дозволу.

Так, згідно ч. 1 статті 23 Кодексу України про надра (у редакції чинній на момент здійснення відповідачем водокористування без спеціального дозволу) землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Наведене викладено у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-32гс15.

Згідно звіту про використання підземних вод за 2014 рік (наданого на вимогу апеляційного суду) відповідач використовував воду не тільки для задоволення господарських і побутових потреб, а й для виробничих потреб, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу.

Про неможливість використання підземних вод для виробничих потреб без отримання відповідного дозволу вказано також у зазначеній вище постанові Верховного Суду України.

Так, відповідно до звіту за формою № 7-гр (підземні води) використання відповідачем підземних вод здійснювалося на господарсько-питне водопостачання (ГПВ) та виробничо-технічне водопостачання (ВТВ).

Отже, для використання відповідачем підземних вод для виробничих потреб є необхідним отримання спеціального дозволу.

Під час проведення перевірки позивачем було встановлено, що відповідач (Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49-б) у період з 01.01.2014 по 09.12.2014 здійснював водокористування без дозволу на спеціальне водокористування, про що зазначено в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ "Тельбі".

Статтями 47, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статтями 110, 111 Водного кодексу України передбачено, що за порушення при користуванні природними ресурсами настає відповідальність, у тому числі цивільна. Збиток, заподіяний порушенням природоохоронного законодавства, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження.

Згідно до статті 56 Кодексу України про надра основними вимогами в галузі охорони є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 65 Кодексу України про надра передбачено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі в самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до пункту 1.6 роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" № 02-5/744 від 27.07.2001 року, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника

Як вже зазначалось вище, позивач в обґрунтування вимог посилається на користування відповідачем за період 01.01.2014 по 09.12.2014 водою за відсутності відповідного дозволу.

Наведена обставина була встановлена проведеною Державною екологічною інспекцією у Київській області перевіркою, про що складено 09.02.2016 акт.

Крім цього, раніше - у березні 2014 року Державною екологічною інспекцією у Київській області проводилася перевірка відповідача, про що складено відповідний Акт та видано Припис.

Так, Приписом від 24.03.2014 (а.с.187) відповідача було зобов'язано отримати дозвіл на спеціальне водокористування.

Відповідно до п. 4.5.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Як було встановлено перевіркою, проведеною у 2016 році, спеціальне водокористування ТОВ "Тельбі" за період з 30.05.2011 по 01.01.2014 здійснювалось згідно дозволу №150/13 від 30.05.2011, а починаючи з 01.01.2014 по 09.12.2014 ТОВ "Тельбі" здійснювало самовільне водокористування.

При цьому, відповідачем не доведено того, що він завчасно звернувся за отриманням дозволу.

Так, у матеріалах справи наявна Заява про надання дозволу спецводокористування ТОВ "Тельбі" (а.с.178), в якій значиться що вона надійшла до Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації 18.06.2014.

Крім цього, у листі Державної служби геології та надр України (а.с.176) значиться про опрацювання вказаною службою листа ТОВ "Тельбі" від 16.04.2014 №14 щодо погодження умов та отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Вказаними документами спростовуються доводи відповідача про те, що він завчасно до 01.01.2014 звернувся за отриманням нового дозволу.

Із наведених доказів у сукупності слідує, що відповідач розпочав процедуру отримання дозволу лише після винесення Державною екологічною інспекцією у Київській області 24.03.2014 відповідного Припису.

Наведене свідчить про те, що відповідачем не було вжито заходів до своєчасного отримання дозволу на спец водокористування.

Незважаючи на відсутність відповідного дозволу відповідач починаючи з 01.01.2014 по 09.12.2014 продовжував здійснювати самовільний забір підземних прісних вод.

Так, водокористування має здійснюватися лише на підставі відповідного дозволу, факт водокористування протягом певного часу за відсутності дозволу встановлено та не заперечується відповідачем.

Таким чином, належними та допустимими доказами у даній справі (документи, складені за результатами перевірки) підтверджується те, що відповідач у період починаючи з 01.01.2014 по 09.12.2014 здійснював самовільне водокористування.

Отже, поведінка відповідача є неправомірною, а його вина полягає у здійсненні водокористування без відповідного дозволу, що призвело до спричинення державі збитків в сумі 24 791, 48 грн., які розраховані позивачем відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389.

З огляду на викладене, позивачем доведено наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Київській області на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2016р. у справі №910/16945/16 за позовом Державної екологічної інспекції у Київській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" про відшкодування шкоди у розмірі 24 791, 48 грн. задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2016р. у справі №910/16945/16 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/16945/16, яким позов Державної екологічної інспекції у Київській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" про відшкодування шкоди у розмірі 24 791, 48 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, б.5, код за ) 24 791 грн. 48 коп., які перерахувати на спеціальний розподільчий рахунок Калинівської селищної ради 24 062100 ГУ ДКУ у Київській області, МФО 821018, код за , рахунок отримувача - 0180 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності"; кошти розподілити між спеціальним фондом Державного бюджету України та спеціальними фондами місцевих бюджетів: на користь спеціального фонду Державного бюджету - 7 437 грн. 44 коп.; на користь спеціального фонду бюджету Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області - 12 395 грн. 74 коп.; на користь спеціального фонду бюджету Київської області - 4 958 грн. 30 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, б.5, код за ) на користь Державної екологічної інспекції у Київській області (м. Київ, вул. Васильківська, б.3, код за ) 1 378 грн. судового збору.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тельбі" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, б.5, код за ) на користь Державної екологічної інспекції у Київській області (м. Київ, вул. Васильківська, б.3, код за ) 1 515 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/16945/16 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко