ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р. Справа № 922/2759/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.

за участю прокурора Захарової Н.О., службове посвідчення №032956 від 10 квітня 2015 року;

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №03 від 04 січня 2017 року;

відповідача - ОСОБА_2 - директор протокол зборів від 12 січня 1998 року.

ОСОБА_3, довіреність від 03 липня 2016 року;

третьої особи ОСОБА_4, доручення №17 від 17 січня 2017 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2903 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року у справі № 922/2759/16

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м.Харків,

до ТОВ фірма "Харківагроснаб", м.Харків,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Професійно-технічне училище № 32, м.Харків,

про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року у справі № 922/2759/16 (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним Договір оренди державного майна № 4448-Н від 21.01.2010р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківагроснаб" (), та додаткові угоди до цього Договору № 1 від 03.09.2013р., № 2 від 03.09.2013р., № 3 від 03.09.2013р. та № 4 від 07.06.2016 р; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківагроснаб" (61012, м.Харків, пров.Лопанський, 10; ) звільнити та повернути державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати №№ 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, загальною площею 136,3 кв.м., та кімнату № 13 на другому поверсі 2-поверхової будівлі навчальних майстерень, розміщених за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м.Харків, вул.Гуданова, 18; ); стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківагроснаб" (61012, м.Харків, пров.Лопанський, 10; ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м.Харків, вул.Б.Хмельницького, 4; код: 02910108; банк отримувач: Державна казначейська служба України м.Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) - витрати з оплати судового збору в розмірі 7549,00 грн.

ТОВ фірма "Харківагроснаб" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось з апеляційной скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

01 грудня 2016 року від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області надійшов відзив (вх.№12141).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2016 року у звязку з необхідністю надання Професійно-технічним училищем № 32 довідки з приводу використання нежитлових приміщень кімнат №№ 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, загальною площею 136,3 кв.м., та кімнати № 13 на другому поверсі 2-поверхової будівлі навчальних майстерень, розміщених за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9 у навчально-виховній та навчально-виробничій діяльності колегією суддів було відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 18 січня 2017 року, з'явились прокурор та належні представники сторін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

21 січня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківагроснаб" (відповідачем) було укладено договір оренди державного майна № 4448-Н, згідно п. 1.1. якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати № 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, площею 136,30 кв.м, розміщені за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, що перебувають на балансі Професійно-технічного училища № 32 м.Харкова, вартість якого була визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 08.10.2009р. становила 310800,00 грн.

Майно передано в оренду з метою торгівлі непродовольчими товарами (запасними частинами до сільгосптехніки) (п. 1.2. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 03 вересня 2013 року змінено предмет договору, згідно з яким орендар отримав в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати № 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, загальною площею 136,3 кв.м та кім. № 13 на другому поверсі 2-поверхової будівлі навчальних майстерень, розміщених за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, що перебуває на балансі Професійно-технічного училища № 32 м.Харкова.

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб", м.Харків, в якій просить визнати недійсним укладений між позивачем та відповідачем договір оренди державного майна від 21 січня 2010 року № 4448-Н та додаткові угоди до нього № 1 від 03.09.2013р., № 2 від 03.09.2013р., № 3 від 03.09.2013р. та № 4 від 07.06.2016р.; зобов'язати відповідача звільнити та повернути державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати №№ 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, загальною площею 136,3 кв.м., та кімнати № 13 на другому поверсі 2-поверхової будівлі навчальних майстерень, розміщених за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на невідповідність умов спірного договору вимогам ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 63 Закону України "Про освіту"; на невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу, що є підставою для визнання договору недійсним.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги повністю, визнавши їх нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими належними доказами.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач зазначає, що приписи чинного законодавства надають можливість здачі в оренду в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 21 січня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківагроснаб" (відповідачем) було укладено договір оренди державного майна № 4448-Н, згідно п. 1.1. якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати № 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, площею 136,30 кв.м, розміщені за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, що перебувають на балансі Професійно-технічного училища № 32 м.Харкова, вартість якого була визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 08.10.2009р. становила 310800,00 грн.

Майно передано в оренду з метою торгівлі непродовольчими товарами (запасними частинами до сільгосптехніки) (п. 1.2. Договору).

Договір укладено сторонами строком до 21 грудня 2012 року (п. 10.1. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 03 вересня 2013 року змінено предмет договору, згідно з яким орендар отримав в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кімнати № 10, 11, 12, 21, 22, 23, 24, загальною площею 136,3 кв.м та кім. № 13 на другому поверсі 2-поверхової будівлі навчальних майстерень, розміщених за адресою: м.Харків, вул.Спортивна, 9, що перебуває на балансі Професійно-технічного училища № 32 м.Харкова.

Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки станом на 21 березня 2013 року, вартість об'єкту оренди становить 493680 грн., з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою № 2 від 03 вересня 2013 року внесено зміни до розділу 1 "Предмет договору" та розділу 3 "Орендна плата", а саме узгоджено збільшення вартості орендованого майна, яка станом на 21 березня 2013 року склала 411400 грн., без урахування ПДВ, та збільшено щомісячний розмір орендної плати.

Додатковою угодою № 3 від 03 вересня 2013 року основний договір оренди було продовжено сторонами строком на 2 роки 11 місяців, тобто до 21 листопада 2015 року.

У подальшому, додатковою угодою № 4 від 07 червня 2016 року основний договір оренди продовжено строком на 1 рік, тобто до 21 листопада 2016 року.

Таким чином, державне майне, що передано в оренду за спірним договором, на сьогоднішній день продовжує перебувати в користуванні відповідача.

Судом встановлено, що за умовами Договору орендар використовує об'єкт оренди не за визначеним чинним законодавством цільовим призначенням навчального закладу, а відповідно до профілю власної виробничої діяльності, з метою торгівлі непродовольчими товарами.

Прокурор вважає, що спірний договір оренди № 4448-Н не відповідає вимогам чинного законодавства (а саме вимогам ст. 63 Закону України "Про освіту"), оскільки орендоване приміщення використовується для підприємницької діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно до абз. 20 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" (у редакції станом на момент укладення спірного договору) матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (ч. 5 ст. 63 України "Про освіту").

Слід зауважити, що застереження з приводу не можливості використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділів, технологічно пов'язаних з навчальним та науковим процесом, не за призначенням, передбачене частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту", в редакції Закону від 23 травня 1991 року.

З врахуванням мети прийняття даного Закону дана норма була спрямована на запобігання можливості використання, як самого об'єкту освіти і науки, так і його підрозділу в цілях не повязаних з навчально-виховним процесом.

Даний припис, маючи загально установчий характер, передбачив, що приміщення, яке фактично використовується у навчально виховних цілях та у технічному використанні якого може теоретично вбачатися необхідність, не може бути передане в оренду окрім як за своїм цільовим призначенням.

Фактично передбачалось, що навчально виховний процес повинен будуватись за таким принципом, при якому кожне приміщення побудоване державою в навчальних цілях повинно бути використано об'єктом освіти або сприяти останньому у освітній діяльності за своїм цільовим призначенням задля формування як гідних умов отримання особою освітніх послуг, так і створенні умов для повної реалізацїї її здібностей, таланту, всебічного розвитку (ст.6 Закону).

Втім система суспільних відносин постійно потребує правового впливу, форми і методи якого змінюються залежно від суспільних потреб. Так враховуючи необхідність врегулювання питання недостатності бюджетного фінансування обєктів освіти і науки законодавцем були внесені зміни до Закону України "Про освіту" та в абзаці 5 частини 4 статті 61 Закону унормовано можливість надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, як додаткового джерела фінансування.

Одночасно з цим Кабінетом Міністрів України 20 січня 1997 року було прийнято постанову "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами" №38. (втратила чинність на підставі Постанови КМ України № 796 ( 796-2010-п ) від 27 серпня 2010 року)

Частина 4 пункту 9 даної Постанови на законодавчому рівні закріпила можливість з метою отримання додаткових джерел фінансування передання в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді

Особливість проведення орендарем господарської діяльності, як мети використання тимчасово вільного приміщення, не ставиться в залежність від можливості укладення договорів оренди .

На зазначене вказує як загальнодозвільний тип правового регулювання приватноправових відносин, враховуючи відсутність в положенні статті 61 Закону жодних обмежень щодо цілей використання орендованого приміщення, так і безпосередня мета закріплення даної норми - формування дієвих позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів (які по суті не можуть зводитись до пошуку орендаря, діяльність якого повязана виключно з навчально виховним процесом).

При цьому, відповідне перебування орендаря у такому приміщенні не повинно погіршувати соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді.

В листі Державної податкової адміністрації України № 15-0116/11-8297 від 17 жовтня 1997 року було розяснено, що в разі недостатнього бюджетного фінансування навчальних закладів кошти, отримані від надання додаткових послуг зараховуються на спеціальний рахунок і використовуються виключно на фінансування видатків по непрофінансованих бюджетом частинах кошторису на утримання цих закладів.

Пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796 (яка є чинною) "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Таким чином ,встановлена законодавцем в абзаці 5 частини 4 статт 61 Закону Украни "Про освіту" можливість надання в оренду приміщень, споруд, обладнання як додаткового джерела фінансування, та прийнята на її виконання Постанова КМ України "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами", яка встановила вимоги до такого користування, є складовою частиною реалізації єдиної державної політики в галузі освіти.

У рішення Конституційного Суду України по справі N 1-4/2004 від 04 березня 2004 року, також міститься думка, з приводу можливості фінансування галузі освіти за рахунок розвитку позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів, як це визначено законодавством про освіту.

Відтак, системне тлумачення норм Закону України "Про освіт", постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №38, від 27 серпня 2010 року №796, дає підстави для висновку, що стаття 63 Закону містить заборону використання у цілях не повязаних з навчально виховним процесом, приміщень, які фактично використовуються у навчально виховних цілях та у технічному використанні яких вбачається нагальна необхідність закладу освіти.

В той же час приписи статті 61 Закону стосуються майна, у використанні якого, в силу технічних, соціальних та внутрішньо організаційних чинників, не вбачається як необхідності так і можливості. В наслідок чого, останні, будучи невикористаними у навчально виховній діяльності, набувають не тільки статусу "тимчасово вільних", а й стають "додатковими витратами та навантаженням" закладів освіти.

Таким чином з боку суду потребує дослідження використання та необхідність використання Професійно-технічним училищем № 32 приміщення у навчально-виховній діяльності; вплив перебування ТОВ фірма "Харківагроснаб" у спірному приміщенні на соціально-побутові умови працівників, студентської та учнівської молоді.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне приміщення, яке передано в оренду відповідачеві знаходиться на першому поверсі кімнати №10, 11, 12, 21, 22, 23, 24 та кімната №13 на другому поверсі будівлі за адресою: м.Харків, вул.Спортивна 9.

З наданого 3-ою особою технічного паспорту на громадський будинок за адресою: м.Харків, вул.Спортивна 9 літ "В-2" вбачається, що зазначена будівля є учбовою майстернею загальною площею 1319,4 кв.м

У відповідності до статті 25 Закону України "Про професійно-технічну освіту" професійно-технічна освіта може включати природничо-математичну, гуманітарну, фізичну, загальнотехнічну, професійно-теоретичну і професійно-практичну підготовку. Природничо-математична, гуманітарна, загальнотехнічна, професійно-теоретична підготовка здійснюється в спеціалізованих навчальних кабінетах, аудиторіях, лабораторіях і провадиться у таких формах:різні типи уроків, лекція, теоретичний семінар, практичний семінар, лабораторно-практичне заняття тощо;індивідуальне заняття учнів, слухачів;виконання учнями, слухачами індивідуальних завдань (реферат, розрахункова робота, курсовий проект, випускна та проміжна етапна кваліфікаційна робота, дипломний проект);навчальна екскурсія;інші форми організації теоретичного навчання.Фізична підготовка проводиться у спеціальних приміщеннях, спортивних залах, на спортивних майданчиках, стадіонах у формі уроку фізичного виховання та в позаурочний час у спортивних секціях. Професійно-практична підготовка проводиться у навчальних майстернях, на полігонах, на тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг у таких формах:урок виробничого навчання в навчальному закладі;урок виробничого навчання на виробництві чи в сфері послуг;виробнича практика на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг;переддипломна (передвипускна) практика на виробництві чи в сфері послуг;інші форми професійної практичної підготовки. Професійно-практична підготовка учнів, слухачів здійснюється у тісному поєднанні з виготовленням корисної продукції, наданням послуг, що оплачуються згідно з законодавством.

У відповідності до частини 3.5 Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 30 травня 2006 року №419 професійно-практична підготовка складається з виробничого навчання, виробничої, переддипломної (передвипускної) практики і проводиться у навчально-виробничих майстернях, на полігонах, тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг.

Відповідно до пункту 3.6. вказаного Положення виробниче навчання включає: навчання учнів, слухачів у навчально-виробничих майстернях, дільницях і полігонах, де вони послідовно набувають первинні професійні уміння і навички виконання робіт; навчання учнів, слухачів безпосередньо на підприємствах, будівельних об'єктах, полях, фермах, де вони в складі навчальних груп та учнівських бригад під керівництвом майстрів виробничого навчання послідовно закріплюють одержані первинні професійні уміння та навички, навчаються використовувати сучасну техніку, механізми та інструменти, набувають потрібних практичних навичок самостійно та якісно виконувати роботи, передбачені робочими навчальними планами.

Згідно до експлікації даної будівлі в останній на першому поверсі налічується окрім допоміжним та прохідних приміщень : майстерень - 7; учбових кімнат - 8; підсобних приміщень - 5, всього площа основних приміщень на першому поверсі-789,5 кв. м ; на другому поверсі: майстерень - 1; підсобне приміщення - 1; зварювальна дільниця - 2; слюсарна дільниця - 2; кабінет-34 автолабораторія - 1; тренувальна кімната-1; інструментальна дільниця - 1, всього площа основних приміщень на другому поверсі -988,1 кв. м. Всього по будівлі нараховується площа основних приміщень - 1777,6 кв. м

З наданої професійно-технічним училищем №32 довідки від 17 січня 2017 року №18 вбачається, що відповідачеві було передано в користування основні приміщення на першому поверсі кімнати №10, 11, 12, 21, 22, 23, 24 та кімната №13 на другому поверсі будівлі. Загальна площа переданих приміщень складає 118, 5 кв.м

При цьому в довідці від 23 вересня 2016 року №291 (Том 1 а.с.106), довідці від 17 січня 2017 року №18 Професійно-технічне училище №32 зауважило на невикористанні даних приміщень у навчально-виробничій діяльності, оскільки заклад освіти забезпечений в достатній кількості учбовими площами, учбовими кімнатами, майстернями, лабораторіями, слюсарними, зварювальними дільницями для практики учнів та авто лабораторіями.

Професійно-технічним училищем №32 було надано графік професійно-практичної підготовки учнів у 2016/2017 році, затверджений заступником директора з НМР ОСОБА_5, яким підтверджується не використання приміщення на першому поверсі кімнати №10, 11, 12, 21, 22, 23, 24 та кімнати №13 на другому поверсі будівлі у професійно-практичній підготовці учнів.

При цьому практична необхідність використання приміщення навчальним закладом зумовлена в своїй основі двома чинниками: особливостями (специфікою) навчального (практичного) курсу та загальною кількістю осіб, які здійснюють навчання.

За поясненнями представників Професійно-технічного училища №32 у приміщенні за адресою: м.Харків, вул.Спортивна 9, літ "В-2" проводяться виключно практичні заняття за графіком професійно-практичної підготовки учнів у 2016/2017 році, в той час, як основні завдання здійснюються за місцем знаходження учбового корпусу.

З інформаці, яка міститься у паспорті Професійно-технічного училища №32 (Том 1 а.с. 91-99) проектна потужність учнів - 800 осіб, проектна потужність майстерень-204 особи.

Професійно-технічним училищем №32 було надано довідку про кількість учнів за період з 2010 року по 2016 рік (Том 1 а.с. 104) з якої вбачається сумарна кількість учнів на рівні 400 осіб у кожному році.

У довідці від 21 вересня 2016 року №287 (Том 1 а.с.105) визначено, що станом на 01 вересня 2016 рік кількість учнів складає 376 осіб, а фактично займається в майстерні 130 осіб.

В ході проведення судового засідання, представник Професійно-технічного училища №32 зазначив, що внаслідок постійного недофінансування та тенденції до зниження попиту на професійно технічну освіту, що спостерігається протягом останніх років перед Професійно-технічним училищем №32 постала проблема зниження кількості здобувачів технічної освіти та зменшення викладацького складу. Крім того структурні зміні у навчальних програмах Професійно-технічного училища №32 призвели до зменшення кількості годин аудиторного навантаження студентів. Ця тенденція призвела до появи надлишкових приміщень, незадіяних ні в навчальному процесі, ні в позанавчальній діяльності студентів. Оскільки ці приміщення залишаються на балансі навчального закладу то витрати з їх утримання та покриття вартості комунальних та охоронних послуг, проведення ремонтних робіт, також покладено на Професійно-технічне училище №32. З метою хоча б часткового покриття цих витрат Професійно-технічне училище №32 і здійснило передачу приміщень відповідачеві. Таким чином, за твердженням 3-ої особи, передача в оренду цих приміщень не лише не позначилось негативно на навчальному процесі, а й сприяла виконанню закладом освіти своїх зобовязань, які в іншому випадку не могли бути своєчасно виконанні.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК колегія суддів встановила, що приміщення на першому поверсі кімнати №10, 11, 12, 21, 22, 23, 24 та кімната №13 на другому поверсі будівлі за адресою: м.Харків, вул.Спортивна 9 (не зважаючи на своє цільове призначення) не тільки не використовуються, а й не вбачається необхідності у їх використанні Професійно-технічним училищем № 32 у навчально-виховній діяльності. При цьому, само по собі визначення приміщень, як учбових, без встановлення дійсної можливості їх задіянності у навчально-виховному процесі, не може слугувати перепоною для передання їх в оренду.

В той же час прокурором та позивачем не встановлено будь якого погіршення соціально-побутових умов працівників, студентської та учнівської молоді орендуванням відповідачем спірного приміщення. Останніми не було надано жодного звернення з боку громадськості з даного приводу або будь якої іншої інформації, яка б свідчила про погіршення соціально-побутових умов працівників, студентської та учнівської молоді та можливість такого погіршення, як то актів Санітарно-епідеміологічні установи, висновку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, прийнятого на наслідками перевірки даного об'єкту, тощо.

За поясненнями відповідача господарська діяльність повязана з торгівлею непродовольчими товарами (запасними частинами до сільгосптехніки), тобто не передбачає розповсюдження шуму, забруднення тощо.

При цьому відповідач наголосив на модернізації за власні кошти загального стану орендованого приміщення та залученні студентів Професійно-технічного училища № 32 до проходження практики в бухгалтерському відділі підприємства, що не було заперечено з боку сторін. Представник Професійно-технічного училища №32 звернув увагу суду на постійну допомогу працівників ТОВ фірма "Харківагроснаб" у проведенні ремонтних робіт, поточному технічному обслуговуванні навчального закладу, а відтак поліпшенні умов роботи і матеріально-технічної бази закладу освіти.

Враховуючи зазначене, колегія суддів встановила, що приміщення на першому поверсі кімнати №10, 11, 12, 21, 22, 23, 24 та кімната №13 на другому поверсі будівлі за адресою: м.Харків, вул.Спортивна 9 не використовуються, та не вбачається необхідності у їх використанні Професійно-технічним училищем № 32 у навчально-виховній діяльності. Поряд з цим суд встановив відсутність будь якого погіршення соціально-побутових умов працівників, студентської та учнівської молоді орендою відповідачем спірного приміщення, та наявність виключно сприятливих та вигідних для закладу освіти наслідків такого перебування, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Окремо слід наголосити, що саме по собі передання в оренду спірного приміщення всупереч вимогам встановленим частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" є підставою для визнання договору недійсним лише за умови порушення, у зв'язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів позивача, якщо за результатами розгляду справи факту порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду не має правових підстав для задоволення позову (позиція Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі №6-94цс13).

Згідно до частини 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи із наведених приписів, прокурор, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір оренди, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так звертаючись до суду з позовною заявою прокурор обгрунтовує відповідне звернення фактом порушенням інтересів держави в частині гарантування доступності та розвитку освіти

Втім відповідна позиція прокурора, за умови доведеності передання в оренду саме тимчасового вільного приміщення не відповідає дійсності, оскільки як зазначалось судом вище отримання Професійно-технічним училищем №32 додаткових коштів спрямовується на утримання даного закладу в належному технічному та його вдосконаленні. При цьому в рішення Конституційного Суду України по справі N 1-4/2004 від 04 березня 2004 року, визначено, що розвиток позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів, як це визначено законодавством про освіту, розглядається в контексті складової частини реалізації єдиної державної політики в галузі освіти.

Крім того як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін відповідачем сплачуються всі комунальні послуги за користування нежитловим приміщенням, сплачується орендна плата, яка спрямовується на соціально-побутові та освітні потреби закладу.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Положеннями ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ вказану Конвенцію і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Верховний Суд України в Постанові №6-92цс13 від 18 вересня 2013 року основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" ("Sporrong and Lonnroth v. Sweden") від 23.09.1982 р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003 р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1 зазначеного Першого протоколу. Зокрема, необхідно щоби була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагається досягти держава шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського суду з права людини від 24 червня 2003 року №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року у справі №21-8во07 щодо визнання приватизаційних договорів недійсними, на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"застосовував рішення Європейської суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів недійсними, повернення майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26 березня 2013 року у справі Рисовський проти України, Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2001 року Регіональним відділенням по Харківській області було надано дозвіл Професійно-технічному училищу № 32 на передання службових приміщень в оренду, в 2009 році Міністреством освіти України на підставі звернення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області було надано дозвіл закладу освіти на передання саме спірного приміщення в оренду (Том 1 а.с.69). Відтак можливість порушення саме Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області вимог законодавства при укладенні спірного Договору, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача права користування спірними приміщеннями, оскільки останнім не вчинялось порушень при укладенні Договору, і останній не міг впливати на рішення Міністрества освіти України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, до повноважень яких належить вирішення питань щодо прийняття рішень про надання майна в користування.

Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796 (яка є чинною) "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Тобто з боку держави в особі уповноважених органів було надано дозвіл на надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності.

Таким чином, відповідач, отримавши всі необхідні дозволи, правомірно здійснив укладення договору оренди, маючи правомірну впевненість в законності своїх дій та очікуючи можливість користування предметом договору, що в контексті практики Європейського Суду з прав людини не може бути підставою для позбавлення відповідача права користування майном.

Поряд з цим, колегія суддів вважає неприпустимим посилання місцевого господарського суду, в якості підстави для задоволення позову, на постанову Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, якою начебто було здійснено перегляд постанови Вищого господарського суду України від 14 травня 2014 року по справі № 925/1800/13, визнано правомірними висновки касаційної інстанції та надано певні вказівки судам з приводу розгляду спорів даної категорії. Слід зазначити, що постановою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року було відмовлено в задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 14 травня 2014 року в справі № 925/1800/13 на підставі ч. 1 ст. 11126 ГПК України. Даною постановою не було здійснено перегляд постанови Вищого господарського суду України від 14.05.2014р. по справі № 925/1800/13, відтак не було надано жодної оцінки правомірності застосування судом тих чи інших норм матеріального права .

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року у справі № 922/2759/16 скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.2 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року у справі № 922/2759/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 січня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя О.В.Ільїн