ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"20" січня 2017 р. Справа № 911/3407/16

за позовом приватного підприємства «АПТК», м. Прилуки Чернігівської області,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району

про стягнення 7 822 506,85 грн.

Суддя Конюх О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, керівник, витяг з ЄДР;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 31.12.2015 №05/КАМ/Ю;

СУТЬ СПОРУ:

позивач приватне підприємство «АПТК», м. Прилуки Чернігівської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 07.09.2016 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, в якому просив суд стягнути з відповідача 7 822 506,85 грн., в тому числі 1 885 818,15 грн. пені, 540 473,88 грн. 3% річних та 5 396 214,82 грн. інфляційних втрат, нарахованих відповідачем у звязку із простроченням відповідачем оплат за отриманим від позивача товаром згідно ряду договорів купівлі-продажу, укладених між сторонами.

Ухвалою від 24.10.2016 порушено провадження у справі № 911/3407/16 та призначено справу до розгляду на 14.11.2016р.

В судове засідання 14.11.2016 зявились представники обох сторін. Представниками позивача в судовому засіданні на виконання ухвали про порушення провадження у справі від 24.10.2016 подані додаткові письмові пояснення з обґрунтованим розрахунком оспорюваної суми по договорах поставки.

В судовому засіданні 14.11.2016 в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 28.11.2016 до 11 год. 45 хв., про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис. Судом витребувано у позивача рахунки, за якими здійснювалась оплата відповідачем за отриманий товар, відповідача зобовязано подати відзив на позов, контррозрахунок суми боргу та документальні докази на його підтвердження.

25.11.2016 від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме позивачем було подано копії рахунків на оплату, які надавалися відповідачу для оплати отриманого товару, і посилання на які містяться в призначеннях платежу відповідних платіжних доручень.

28.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів від 25.11.2016, зокрема відповідачем було надано частину платіжних доручень, за якими здійснювався розрахунок з позивачем за отриманий товар.

Також 28.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи, обґрунтоване складністю даної справи.

28.11.2016 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити повністю. Заперечення мотивовані тим, що подаючи позов, позивач порушив правила обєднання позовних вимог, обєднавши в одне провадження вимоги, що виникли з різних договорів та підтверджуються різними доказами. Крім того, відповідач твердить, що позивачем неповно викладено обставини справи та невірно визначено строки оплати за отриманий товар, а відтак невірно здійснений розрахунок штрафних санкцій. Відповідач вказує, що між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди від 16.04.2014 № 339/2014/КАМ/О, за якою змінено строки оплати заборгованості за договорами №13-885/БКЗ-Ю від 25.06.2013, №13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 та №13/918/БКЗ-Ю від 08.07.2013. Відповідачем умови даної додаткової угоди повністю виконано, у звязку з чим розрахунок санкцій за прострочення оплати, здійснений виходячи з умов договорів без врахування цієї додаткової угоди, є неправомірним.

Також сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 16.05.2015 до договору №31/2015/КАМ/О від 15.01.2015, якою змінено порядок та строки оплати заборгованості за отриманий товар за вказаним договором. Зокрема остаточний розрахунок в сумі 1 100 841,00 грн. мав бути здійснений пропорційно, в залежності від того, в якій частині буде визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 №003072201, в строк протягом 20 календарних днів після прийняття органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Так, відповідач твердить, що ухвалою ВАСУ від 01.06.2016 у справі №810/605/15 залишено без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 про визнання незаконним та скасування зазначеного податкового повідомлення рішення, у звязку з чим належним строк оплати заборгованості настав 21.06.2016, а фактично розрахунок відбувся 17.06.2016, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача санкцій за прострочення виконання зобовязань за договором №31/2015/КАМ/О від 15.01.2015 є необґрунтованими.

Також позивач твердить, що додатковою угодою №1 від 16.06.2015 сторонами змінено порядок та строки оплати товару за договором №32/2015/КАМ/О від 15.01.2015. Позивачем повністю виконано умови даної додаткової угоди, у звязку з чим нарахування позивачем санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за договором №32/2015/КАМ/О від 15.01.2015 є неправомірним.

Відповідач твердить, що позивачем при поданні позову не враховано та до суду також не подано укладені між сторонами додаткові угоди №2 від 15.04.2014, №3 від 16.05.2014, №3 від 18.06.2015 до договору № 13-937/КК-Ю від 11.07.2013, додаткову угоду №2 від 16.06.2015 до договору №13-936/КК-Ю від 11.07.2013, угоду №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014 та додаткові угоди №2 від 15.05.2014, №3 від 16.05.2014 , №4 від 16.06.2015 до договору №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, у звязку з чим розрахунок санкцій за вказаними договорами є невірним.

Відповідач твердить, що позивачем під час розрахунку інфляційних втрат не взято до уваги положення пункту 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 щодо розрахунку інфляційних починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому має бути здійснений платіж.

Відповідач твердить, що при розрахунку пені за договором №100/2015/КАМ/О від 11.02.2015 позивачем не враховано умови договору щодо сплати пені відповідачем на вимогу постачальника. Оскільки доказів направлення або вручення такої вимоги позивачем не подано, відповідач вважає вимогу про стягнення пені за даним договором необґрунтованою.

В судовому засіданні 28.11.2016 в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 12.12.2016 до 11 год. 45 хв., про що представники сторін були повідомлені особисто під розпис. Відповідача було повторно зобовязано подати платіжні документи, які свідчать про оплату спірних накладних.

09.12.2016 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач в порядку ст. 22 ГПК України просить суд стягнути з відповідача 7 821 385,24 грн., з яких 3 070 261,97 грн. пені, 540 473,88 грн. процентів річних та 4 210 649,39 грн. інфляційних втрат.

12.12.2016 від відповідача надійшло клопотання про доручення додаткових документів до справи. Зокрема відповідачем було подано частину платіжних доручень, за якими здійснювався розрахунок з позивачем за отриманий товар. Також відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу відповідачу подати необхідні для розгляду справи докази. Також 12.12.2016 від відповідача надійшло доповнення до відзиву, у якому відповідач додатково зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 від 16.06.2015 до договору №100/КАМ/О від 11.02.2015, яку позивачем до суду не подано та в розрахунку позовних вимог не враховано. Позивач твердить, що розрахувався з позивачем згідно умов даної додаткової угоди повністю, відповідно відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача санкцій. Також відповідачем зазначено про заявлення позивачем вимог по договору №13-937/КК-Ю без врахування відповідних додаткових угод, зокрема додаткової угоди №1 від 16.05.2014, додаткової угоди №3 від 18.06.2015. Позивач зазначає, що згідно укладених між сторонами додаткових угод сторони передбачили, що з моменту підписання угод за умови належного виконання покупцем їх умов постачальник не має жодних претензій майнового характеру (в т.ч. основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат). Сторони погодились з тим, що вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій, не мають та не матимуть ніяких інших вимог в майбутньому.

Також позивач зазначає про укладення:

додаткової угоди №2 від 16.06.2015 до договору №13-936/КК-Ю від 11.07.2013,

додаткової угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014 за договорами №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, та по договору №10/13-14-1410/КК-Ю від 01.11.2013.

Ухвалою від 12.12.2016 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, розгляд справи відкладено на 23.12.2016.

15.12.2016 від відповідача надійшла заява про застосування строків спеціальної позовної давності в порядку частини 4 ст. 267 ЦК України, у якій відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені за договорами №31/2015/КАМ/О від 15.01.2015 та №100/2015/КАМ/О від 11.02.2015.

Крім того, 15.12.2016 від відповідача надійшли доповнення до відзиву, у яких відповідач зазначає про повний розрахунок з позивачем згідно додаткової угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014 по договорам №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, та по договору №10/13-14-1410/КК-Ю від 01.11.2013, та зазначає про досягнення домовленості про відсутність будь-яких претензій після її підписання та за умови належного виконання.

20.12.2016 від відповідача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи, зокрема платіжних доручень, за якими здійснювався розрахунок з позивачем за отриманий товар.

22.12.2016 від відповідача надійшло клопотання від 21.12.2016 про продовження строків розгляду спору у справі в порядку ст. 69 ГПК України та відкладення розгляду справи для надання можливості подати необхідні для розгляду справи докази. Також 22.12.2016 від відповідача надійшли доповнення до відзиву, у яких відповідач зазначає про неврахування позивачем в розрахунку позовних вимог положень частини 5 ст.254 ЦК України, згідно яких якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

В судове засідання 23.12.2016 представники сторін не зявились. Ухвалою від 23.12.2016 суд за клопотанням відповідача в порядку ст. 69 ГПК України продовжив строк розгляду спору у справі на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 13.01.2017 на 14 год. 00 хв.

В судовому засіданні 13.01.2017 представником позивача в порядку ст. 22 ГПК України подано заяву від 11.01.2017 про зменшення позовних вимог, у якій позивач, не змінюючи підстав поданого позову, просить суд стягнути з відповідача 5 936 668,70 грн., в тому числі 5430 473,88 грн. процентів річних та 5 396 214,82 грн. інфляційних втрат, та повернути зайве сплачений судовий збір. Заява направлена відповідачу, про що свідчить додані до заяви оригінали опису вкладення в цінний лист та фіскальний чек «Укрпошти» від 12.01.2017р. Оскільки вказана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України суд прийняв вказану заяву до розгляду та за клопотанням представника відповідача оголосив перерву в судовому засіданні до 20.01.2017р. до 14 год. 00 хв. для надання часу відповідачу ознайомитися з даною заявою та подати на неї відповідний відзив.

В судове засідання 20.01.2017 з'явились представники обох сторін. Представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд в позові відмовити.

Розглянувши позов приватного підприємства «АПТК», м. Прилуки Чернігівської області (далі по тексту ПП «АПТК»), до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області (далі по тексту - ТОВ «Комплекс Агромарс»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів, які за правовим змістом є договорами поставки. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, на розгляд суду подано наступні договори:

Договір поставки № 13-917/БКЗ-Ю від 08.07.2013р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Бориспільський комбікормовий завод» зобовязався прийняти та оплатити макуху соєву з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 21 календарного дня з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом травня 2014 лютого 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи, і посилання на які містяться в призначенні платежу платіжних доручень, за якими відповідач здійснював оплату отриманого товару.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 10 339 736,09 грн.

Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Інший строк встановлений пунктом 4.3 Договору, відповідно до якого оплата здійснюється протягом 21 календарного дня з моменту поставки.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 234 831,20 грн. інфляційних втрат та 32 278,26 грн. 3% річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується. також до зазначаених вимог не застосовується спеціальний скорочений строк позовної давності (пункт 1 частини 2 ст. 258 ЦК України).

Судом враховано, що відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення 3% річних починається з наступного дня після спливу останнього дня строку, у який зобовязання мало бути виконано.

Разом із тим, суд відхиляє посилання відповідача на частину 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та пріоритету умов договору над загальними нормами цивільного закону (частина 3 ст. 6, частина 1 ст.627 ЦК України). Так, сторонами у договорі на основі вільного волевиявлення передбачено строк виконання зобовязання (частина 1 ст. 252 ЦК України), а саме зобовязання з оплати має бути виконане протягом 21 календарних (а не робочих або банківських) днів. Посилання відповідача на практику Вищого господарського суду України з цього питання є безпідставними, оскільки в наведених постановах (від 16.08.2016 у справі №915/2210/15, від 17.02.2014 у справі № 910/17116/13) в досліджуваних договорах сторонами було передбачено не строк, а термін виконання зобовязання (частина 2 ст. 252 ЦК України), визначений календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче має настати (наприклад не пізніше 10 числа поточного місяця, або до 14 числа (включно) наступного місяця).

Судом враховано, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог за договором поставки № 13-917/БКЗ-Ю від 08.07.2013р., суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 25 484,21 грн., інфляційних втрат 162 341,27 грн., у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково.

Договори поставки № 13-885/БКЗ-Ю від 25.06.2013 та №13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013.

25.06.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №13-885/БКЗ-Ю, відповідно до якого позивач зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця), а відповідач зобовязався прийняти та оплатити зернові культури (пшеницю та кукурудзу) з визначеними показниками якості. Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 7 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня - грудня 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 5 949 575,52 грн.

У звязку із простроченням виконання грошового зобовязання позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача за договором поставки №13-885/БКЗ-Ю від 25.06.2013 31 268,03 грн. 3% річних та 226 029,60 грн. інфляційних втрат.

Також 25.06.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №13-886/БКЗ-Ю, відповідно до якого позивач зобовязався поставити на умовах DDP, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити рослинну олію з визначеними показниками якості. Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 14 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня - грудня 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 12 345 251,00 грн.

У звязку із простроченням виконання грошового зобовязання позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача за договором поставки №13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 51648,96 грн. 3% річних та 400 827,94 грн. інфляційних втрат.

Разом із тим, сторонами було укладено Угоду №339/2014/КАМ/О від 16.04.2014, відповідно до якої сторони встановили, що сума заборгованості з урахуванням всіх можливих та передбачених договорами нарахувань/штрафних санкцій, покупця перед постачальником складає 3 135 924,00 грн. (пункт 1 угоди):

- За договором №13-885/БКЗ-Ю від 25.06.2013 1 825 933,60 грн.;

- За договором №13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 982 940,00 грн.;

- За договором №13/918/БКЗ-Ю від 08.07.2013 327 050,40 грн.

Пунктом 2 угоди сторони домовилися про оплату всієї заборгованості наступним чином: 696 302,40 грн. до 30.04.2014; 1 397 332,00 грн. до 31.05.2014, 1 042 289,60 грн. до 30.06.2014.

При цьому пунктом 3 угоди від 16.04.2014 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 6 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій.

За таких обставин, уклавши дану Угоду, сторони змінили порядок та строк виконання грошових зобовязань відповідача перед позивачем, у звязку з чим нарахування позивачем відповідачу процентів річних та інфляційних втрат за прострочення оплати поставок, здійснених по договорам №13-885/БКЗ-Ю та № 13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 до моменту укладання цієї угоди (до 16.04.2014) є безпідставним. Крім того, при дослідженні поданих відповідачем платіжних документів суд встановив, що вказана угода відповідачем виконана, встановлений сторонами в угоді розмір заборгованості сплачений з дотриманням передбаченого пунктом 2 угоди строку.

Разом із тим, даною угодою не було внесено змін до пункту 4.3 договорів, щодо строку оплати отриманого товару, а лише врегульовано порядок сплати заборгованості, що вже існувала у відповідача перед позивачем станом на дату укладання додаткової угоди. За таких обставин, угода №339/2014/КАМ/О від 16.04.2014 не регулює порядок оплати за товар, поставлений після 16.04.2014, а відтак, при перевірці розрахунку позовних вимог по договорам №13-885/БКЗ-Ю та № 13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 щодо поставок, здійснених після 16.04.2014 суд керувався умовами основних договорів.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №13-885/БКЗ-Ю від 25.06.2013 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 23 893,91 грн., інфляційних втрат 108 278,57 грн., за договором № 13-886/БКЗ-Ю від 25.06.2013 - 44 887,14 грн. 3% річних та 319 610,75 грн. інфляційних втрат, у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково.

Договір поставки № 31/2015/КАМ/О від 15.01.2015р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Бориспільський комбікормовий завод» зобовязався прийняти та оплатити рослинну олію з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 14 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня квітня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 11 708 452,00 грн.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 295 935,60 грн. інфляційних втрат та 44 839,25 грн. 3% річних.

Разом із тим, 16.05.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки №31/2015/КАМ/О від 15.01.2015, відповідно до якої сторони погодили, що сума заборгованості, з урахуванням всіх можливих та передбачених Договором нарахувань/штрафних санкцій покупця перед постачальником складає 3 867 600,00 грн.

У пункті 2 зазначеної додаткової угоди №1 від 16.05.2015 сторони вказали, що у звязку із збільшенням податкових зобовязань в розмірах, визначених Вишгородською ОДПІ у податкових повідомленнях-рішеннях:

№003072201 від 14.08.2014 на суму 1 100 841,00 грн. частина заборгованості, яка складає 1 100 841,00 грн. підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів після прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню (рішення ВАСУ та/або рішення податкового органу) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення-рішення;

№ від 26.01.2015 на суму 387 927,00 грн. частина заборгованості яка складає 387 927,00 грн. підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів після прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню (рішення ВАСУ та/або рішення податкового органу) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення-рішення.

Сторони також зазначили, що у звязку із надходженням запитів від податкових органів щодо підтвердження господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з контрагентами сума в розмірі 2 378 832,00 грн. підлягає сплаті в строк до 30.11.2015 або ( в залежності від події, що наступить раніше) протягом 20 календарних днів після підтвердження податковим органом господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з ПП "АПТК", а у випадку прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення зазначена частина підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню

При цьому пунктом 3 угоди від 16.05.2015 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 5 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій.

Відповідач твердить, що у звязку із укладенням даної додаткової угоди №1 від 16.05.2015 нарахування позивачем та заявлення до стягнення процентів річних, інфляційних втрат та пені є безпідставним.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 у справі №810/605/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення №003072201 від 14.08.2014. За таких обставин, позивач вважає, що строк оплати частини заборгованості в сумі 1 100 841,00 грн. настав 21.06.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі №810/2608/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2015 визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2015. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.10.2015 відмовлено Вишгородській ОДПІ у клопотання про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу повернуто скаржнику. За таких обставин, позивач вважає, що строк оплати частини заборгованості в сумі 387 297,00 грн. настав 16.11.2015.

13.08.2015 Вишгородською ОДПІ складено Висновок про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, за результатами якого вирішено виключити з переліків ризикових ТОВ «Комплекс Агромарс» у звязку з відсутністю станом на звітну дату ризиків ухилення від оподаткування. Оскільки відповідач дізнався про прийняття даного висновку лише 18.09.2015 (з листа позивача від 18.09.2015 вх №22), він виконав сплату частини заборгованості в сумі 2 378 832,00 грн. 05.11.2015, тобто з дотриманням строку, передбаченого пунктом 2 Додаткової угоди №1 від 16.05.2015.

З даними висновками погодитись не можна з наступних підстав.

По-перше, дана угода не стосується поставок за Договором, які були оплачені до дати укладання даної додаткової угоди, тобто до 16.05.2015, і фактично стосується заборгованості за накладними всього на суму 3 867 600 грн., а саме:

№60 від 16.03.2015 на суму 362 100,00 грн.;

№63 від 17.03.2015 на суму 396 760,00 грн.;

№82 від 11.04.2015 на суму 442 680,00 грн.;

№83 від 14.04.2015 на суму 387 810,00 грн.;

№93 від 18.04.2015 на суму 529 790,00 грн.;

№94 від 18.04.2015 на суму 398 040,00 грн.;

№95 від 18.04.2015 на суму 377 270,00 грн.;

№96 від 18.04.2015 на суму 416 950,00 грн.;

№107 від 29.04.2015 на суму 556 200,00 грн., у звязку з чим суд, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог за поставками, що були оплачені до 16.05.2015, керувався умовами основного договору.

По-друге, відносини ТОВ «Комплекс Агромарс» як платника податків з органами Державної фіскальної служби, зокрема із Вишгородською ОДПІ жодним чином не стосуються договірних зобовязальних відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» як покупця товару та ПП «АПТК» як продавця, відповідно виконання зобовязань сторін за договорами поставки не може бути поставлено в залежність як від дій контролюючого субєкта органу фіскальної служби так і від факту прийняття або неприйняття судових рішень (або рішень інших органів) щодо правомірності дій органу фіскальної служби.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України). Господарський договір не створює зобовязань для третіх осіб, які не є його сторонами, відповідно і дії третіх осіб, які не є сторонами договору, зокрема і органів фіскальної служби, не впливають на зміст зобовязальних відносин сторін договору (за законодавчо встановленим виключенням форс-мажору), а покладення своїх податкових зобовязань у будь-якій формі на іншу особу прямо суперечить нормам закону (частина 2 ст. 38, пункт 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України).

По-третє, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона, чи ні (скасувальна обставина).

Суд зазначає, що обумовлення виконання боргового зобовязання відповідача в сумах 1 100 841,00 грн. та 387 927,00 грн. (абзаци другий та третій пункту 2 Додаткової угоди №1 від 16.05.2015) пропорційно, в залежності від прийняття рішення про скасування податкового-повідомлення-рішення судом, або іншим органом, який буде мати відповідні повноваження, за правовим змістом не є ані відкладальною, ані скасувальною обставиною. Сторонами не узгоджено точно, яке це має бути рішення і якого саме органу, а також не визначено, яким чином, за якою формулою має визначатися пропорційність виконання боргового зобовязання. За таких обставин, суд робить висновок, що відносно частини заборгованості в сумах 1 100 841,00 грн. та 387 927,00 грн. сторони відповідно до закону не досягли в належній формі згоди щодо предмету (не визначили способу вирахування пропорційності) та строку виконання (не визначили конкретно ні назву рішення, щодо якого взагалі не відомо, чи воно буде прийнято, ні конкретно органу, який це рішення прийме (або не прийме взагалі), відповідно в цій частині додаткова угода не є укладеною і суд при перевірці розрахунку позовних вимог щодо цієї частини заборгованості керується умовами основного договору.

По-четверте, щодо частини заборгованості в сумі 2 378 832,00 грн. (абзац четвертий пункту 2 Додаткової угоди №1 від 16.05.2015), сторони досягли згоди, що вона належить до сплати або протягом 20 календарних днів з дня підтвердження податковим органом господарських відносин відповідача з контрагентами у вигляді складання довідки за результатами проведення документальної перевірки, або до 30.11.2015, в залежності від того, яка подія настане раніше. Суд погоджується, що щодо даної частини заборгованості сторони в належній формі досягли згоди щодо обумовлення даного зобовязання вікладальною обставиною, яку належним чином визначили.

13.08.2015 Вишгородською ОДПІ складено Висновок про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, за результатами якого вирішено виключити з переліків ризикових ТОВ «Комплекс Агромарс» у звязку з відсутністю станом на звітну дату ризиків ухилення від оподаткування. Посилання відповідача на те, що він дізнався про складення зазначеної довідки лише 18.09.2015, а відтак, виконання оплати частини заборгованості в сумі 2 378 832,00 грн. 05.11.2015 є належним виконанням, судом відхиляється. Умовами додаткової угоди №1 від 16.05.2015 строк оплати був встановлений протягом 20 календарних днів з дати настання відкладальної обставини підтвердження податковим органом господарських відносин ТОВ «Агромарс» та ПП «АПТК» шляхом складення довідки, а не з дати, коли відповідач про таку довідку дізнався. Крім того, суду не подано жодних доказів того, що підписання зазначеної довідки відбулось не у дату її складення 13.08.2015.

За таких обставин, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог, суд виходить з того, що строк оплати даної частини заборгованості сплив 02.09.2015, а з 03.09.2015 настало прострочення.

Також суд звертає увагу на те, що призначення платежу платіжних доручень від 05-06.10.2015, 05.11.2015 та від 17.06.2016 містять посилання не на конкретний номер рахунку або накладної, а на додаткову угоду №1 від 16.05.2015, а відтак судом дані платежі при перевірці розрахунку позовних вимог зараховано на погашення заборгованості за поставками в хронологічному порядку її виникнення.

Також суд звертає увагу на те, що сторони домовились про відсутність будь-яких претензій (зокрема але не виключно і щодо процентів річних та інфляційних нарахувань) за умови виконання відповідачем пункту 2 додаткової угоди, а враховуючи наведене прострочення оплати, відповідачем даний пункт належним чином не виконано, у звязку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №31/2015/КАМ/О від 15.01.2015 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 18 260,20 грн., інфляційних втрат 6 039,64 грн., у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково.

Договір поставки № 32/2015/КАМ/О від 15.01.2015р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Бориспільський комбікормовий завод» зобовязався прийняти та оплатити зернові культури (кукурудзу та пшеницю) з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 7 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня квітня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи, і посилання на які містяться в призначенні платежу платіжних доручень, за якими відповідач здійснював оплату отриманого товару.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 2 638 938,00 грн.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 255 153,60 грн. інфляційних втрат та 10 850,75 грн. 3% річних.

Разом із тим, 16.05.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки №32/2015/КАМ/О від 15.01.2015, відповідно до якої сторони погодили, що сума заборгованості, з урахуванням всіх можливих та передбачених Договором нарахувань/штрафних санкцій покупця перед постачальником складає 664 276,00 грн.

У пункті 3 зазначеної додаткової угоди №1 від 16.06.2015 сторони вказали, що сума 209 097,50 грн. підлягає сплаті до 01.07.2015.

У пункті 4 зазначеної додаткової угоди №1 від 16.06.2015 сторони також зазначили, що у звязку із надходженням запитів від податкових органів щодо підтвердження господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з контрагентами сума в розмірі 455 178,00 грн. підлягає сплаті в строк до 30.11.2015 або ( в залежності від події, що наступить раніше) протягом 20 календарних днів після підтвердження податковим органом господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з ПП "АПТК", а у випадку прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення зазначена частина підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню.

При цьому пунктом 5 угоди від 16.06.2015 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 7 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій.

Відповідач твердить, що у звязку із укладенням даної додаткової угоди №1 від 16.05.2015 нарахування позивачем та заявлення до стягнення процентів річних, інфляційних втрат є безпідставним.

З даними висновками погодитись не можна з наступних підстав.

По-перше, дана угода не стосується поставок за Договором, які були оплачені до 16.06.2015, і фактично стосується заборгованості за накладними всього на суму 664276,00 грн., а саме: №88 від 17.04.2015 на суму 265185,00 грн. та №89 від 17.04.2015 на суму 399091,00 грн., у звязку з чим суд, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог за поставками, що були оплачені до 16.06.2015, керувався умовами основного договору.

По-друге, щодо частини заборгованості в сумі 455 178,50 грн. (пункт 4 Додаткової угоди №1 від 16.06.2015), сторони досягли згоди, що вона належить до сплати або протягом 20 календарних днів з дня підтвердження податковим органом господарських відносин відповідача з контрагентами у вигляді складання довідки за результатами проведення документальної перевірки, або до 30.11.2015, в залежності від того, яка подія настане раніше.

13.08.2015 Вишгородською ОДПІ складено Висновок про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, за результатами якого вирішено виключити з переліків ризикових ТОВ «Комплекс Агромарс» у звязку з відсутністю станом на звітну дату ризиків ухилення від оподаткування.

За таких обставин, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог, суд виходить з того, що строк оплати даної частини заборгованості сплив 02.09.2015, а з 03.09.2015 настало прострочення.

Також суд звертає увагу на те, що сторони домовились про відсутність будь-яких претензій за умови виконання відповідачем пункту 2 додаткової угоди, а враховуючи наведене прострочення оплати, відповідачем даний пункт належним чином не виконано, у звязку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №32/2015/КАМ/О від 15.01.2015 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 4951,41 грн., у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково; у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 255 153,60 грн. має бути відмовлено.

Договір поставки № 99/2015/КАМ/О від 28.01.2015р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Бориспільський комбікормовий завод» зобовязався прийняти та оплатити насіння соняшника з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 14 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 722 280,00 грн.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 38 280,84 грн. інфляційних втрат та 658,90 грн. 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог, суд встановив, що за договором №99/2015/КАМ/О від 28.01.2015 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 681,39 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, у звязку з чим вказані вимоги позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 658,90 грн. В частині вимог про стягнення з відповідача 38 280,84 грн. інфляційних втрат у позові має бути відмовлено.

Договір поставки № 100/2015/КАМ/О від 11.02.2015р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Бориспільський комбікормовий завод» зобовязався прийняти та оплатити макуху соєву з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 21 календарного дня з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом лютого квітня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 628 496,86 грн. інфляційних втрат та 135042,22 грн. 3% річних.

Разом із тим, 16.06.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки №100/2015/КАМ/О від 11.02.2015, відповідно до якої сторони погодили, що сума заборгованості, з урахуванням всіх можливих та передбачених Договором нарахувань/штрафних санкцій покупця перед постачальником складає 8 285 496,00 грн.

У пункті 3 вказаної додаткової угоди сторони вказали, що у звязку із надходженням запитів від податкових органів щодо підтвердження господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з контрагентами сума в розмірі 325102,00 грн. підлягає сплаті в строк до 30.11.2015 або (в залежності від події, що наступить раніше) протягом 20 календарних днів після підтвердження податковим органом господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з ПП «АПТК», а у випадку прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення зазначена частина підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню.

Також сторони вказали, що у звязку із збільшенням податкових зобовязань в розмірах, визначених Вишгородською ОДПІ у податковому повідомленні-рішенні:

№ від 26.06.2014 на суму 7 960 394,00 грн. частина заборгованості, яка складає 7 960 394,00 грн. підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів після прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню (рішення ВАСУ та/або рішення податкового органу) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення-рішення.

При цьому пунктом 4 додаткової угоди №1 від 16.06.2015 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 5 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій, а також про відмову від права звернення до суду щодо вимог про відшкодування збитків.

Відповідач твердить, що у звязку із укладенням даної додаткової угоди №1 від 16.06.2015 нарахування позивачем та заявлення до стягнення процентів річних, інфляційних втрат та пені є безпідставним.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 у справі №810/6005/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.05.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2015 визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2014. За таких обставин, позивач вважає, що строк оплати частини заборгованості в сумі 7 960 394,00 грн. настав 21.06.2016.

13.08.2015 Вишгородською ОДПІ складено Висновок про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, за результатами якого вирішено виключити з переліків ризикових ТОВ «Комплекс Агромарс» у звязку з відсутністю станом на звітну дату ризиків ухилення від оподаткування. Оскільки відповідач дізнався про прийняття даного висновку лише 18.09.2015 (з листа позивача від 18.09.2015 вх.№22), він виконав сплату частини заборгованості в сумі 325 102,00 грн. 05.10.2015, тобто з дотриманням строку, передбаченого Додатковою угодою №1 від 16.06.2015.

З даними висновками погодитись не можна з наступних підстав.

По-перше, дана угода не стосується поставок за Договором, які були оплачені до 16.06.2015, у звязку з чим суд, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог за поставками, що були оплачені до 16.06.2015, керувався умовами основного договору.

По-друге, звязку із складенням 13.08.2015 Вишгородською ОДПІ Висновку про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, строк оплати частини заборгованості в сумі 325102,00 грн. (абзац перший пункту 3 Додаткової угоди №1 від 16.06.2015) настав 02.09.2015, а з 03.09.2015 настало прострочення. Відтак, у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань необґрунтованим є твердження відповідача щодо відмови позивача від усіх претензій в порядку пунктів 4, 5 Додаткової угоди №1 від 16.06.2015.

По-третє, з підстав, наведених вище, перевіряючи розрахунок позовних вимог щодо частини заборгованості в сумі 7 960 394,00 грн. (абзаци третій та четвертий пункту 3 Додаткової угоди №1 від 16.06.2015), суд виходить з того, що сторони відповідно до закону не досягли в належній формі згоди щодо розміру грошового зобовязання та строку виконання, відповідно в цій частині додаткова угода не є укладеною, і суд керується умовами основного договору.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №100/2015/КАМ/О від 11.02.2015 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 130922,07 грн., інфляційних втрат 51227,90 грн., у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково.

Договори поставки № 13-937/КК-Ю від 11.07.2013р., № 13-935/КК-Ю від 11.07.2013р. та № 10/13-1410/КК-Ю.

11.07.2013 між ПП «АПТК» (постачальник) та ТОВ «Комплекс «Агромарс» (покупець) було укладено договір поставки №13-937/КК-Ю, відповідно до якого постачальник зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець в особі філії «Київкомбікорм» зобовязався прийняти та оплатити зернові культури кукурудзу та пшеницю, з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 7 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня квітня 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 2 341 705,44 грн. інфляційних втрат та 143 703,09 грн. 3% річних.

Крім того, 11.07.2013 між ПП «АПТК» (постачальник) та ТОВ «Комплекс «Агромарс» (покупець) було укладено договір поставки №13-935/КК-Ю, відповідно до якого постачальник зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець в особі філії «Київкомбікорм» зобовязався прийняти та оплатити рослинну олію, з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 14 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом січня липня 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 653 509,30 грн. інфляційних втрат та 53 387,22 грн. 3% річних.

Також 01.11..2013 між ПП «АПТК» (постачальник) та ТОВ «Комплекс «Агромарс» (покупець) було укладено договір поставки №10/13-1410/КК-Ю, відповідно до якого постачальник зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець в особі філії «Київкомбікорм» зобовязався прийняти та оплатити зернову культуру тритикале, з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 7 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за накладними №10 від 17.01.2014 на суму 64 482,12 грн., та №35 від 14.02.2014 на суму 183 456,00 грн., тобто всього на суму 247 938,12 грн.

Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 10610,16 грн. інфляційних втрат та 1 058,04 грн. 3% річних.

Разом із тим, сторонами було укладено Угоду №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014, відповідно до якої сторони встановили, що сума заборгованості з урахуванням всіх можливих та передбачених договорами нарахувань/штрафних санкцій, покупця перед постачальником складає 3 705 624,96,00 грн., в тому числі (пункт 1 угоди):

- За договором №13-937/КК-Ю від 11.07.2013 2 626 758,96 грн.;

- За договором №13-935/КК-Ю від 11.07.2013 895 410,00 грн.;

- За договором №10/13-1410/КК-Ю від 01.11.2013 183,456,00 грн.

Пунктом 2 угоди сторони домовилися про оплату всієї заборгованості наступним чином: 2 825 820,96 грн. до 30.04.2014; 272 592,00 грн. до 31.05.2014, 607 212,00 грн. до 30.06.2014.

При цьому пунктом 3 угоди від 16.04.2014 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 6 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій, а також про відмову від права звернення до суду щодо вимог про відшкодування збитків тощо.

За таких обставин, уклавши дану Угоду, сторони змінили порядок та строк виконання грошових зобовязань відповідача перед позивачем, у звязку з чим нарахування позивачем відповідачу процентів річних та інфляційних втрат за прострочення оплати поставок, здійснених по договорам №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, №13-935/КК-Ю від 11.07.2013 895 410,00 грн. та №10/13-1410/КК-Ю від 01.11.2013 183,456,00 грн. до моменту укладання цієї угоди (до 16.04.2014) є безпідставним. Як вбачається з доданих до матеріалів справи платіжних доручень, відповідачем умови Угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014 виконано, заборгованість сплачено.

Зокрема з поданих до матеріалів справи платіжних документів вбачається, що товар, отриманий відповідачем по договору №10/13-1410/КК-Ю від 01.11.2013 був оплачений наступним чином:

поставка за накладною №10 від 17.01.2014 на суму 64 482,12 грн. (строк оплати якої згідно умов основного договору сплив 24.01.2014) була оплачена 12.03.2014 платіжним дорученням на суму 64 482,12 грн.;

поставка товару, отриманого за накладною №35 від 14.02.2014 на суму 183 456,00 грн. була відповідно до умов Угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014 оплачена 17.04.2014 платіжним дорученням на суму 183 456,00 грн.

Отже, відповідач заборгованість за договором №10/13-1410/КК-Ю від 01.11.2013 погасив у відповідності до умов пункту 2 Угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014. Пунктом 3 цієї угоди сторони домовились про відсутність будь-яких претензій майнового характеру постачальника за умови належного виконання угоди покупцем, а відтак, в порядку пункту 3 цієї угоди нарахування та заявлення до стягнення позивачем 10610,16 грн. інфляційних втрат та 1 058,04 грн. 3% річних за договором №10/13-1410/КК-Ю від 01.11.2013 не відповідає змісту відносин сторін та не підлягає задоволенню.

15.05.2014 сторонами укладено Додаткову угоду №2 до договору №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якої сторони виклали пункт 6.3.1 договору в новій редакції, а саме: 6.3.1 починаючи з квітня 2014 поставлений товар згідно договору оплачується в розмірі 50 відсотків, а при здійсненні останнього платежу необхідного розміру відсотків від суми, що підлягатиме сплаті покупцем на користь постачальника у відповідному місяці до моменту досягнення суми в розмірі 377 544,75 грн. (частина суми податкового зобовязання). Інші 50 відсотків від суми сплачуються у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині висновок Акту податкової (дії/рішення) визнаний незаконним, скасований, та/або суми повернуті із бюджету протягом 20 календарних днів після настання більш пізньої події: 6.3.1.1 прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню, про визнання незаконними та скасування Акту податкової (повідомлення-рішення); 6.3.1.2 фактичне отримання покупцем із бюджету суми коштів, що була раніше стягнута відповідно до Акту податкової (податкового повідомлення рішення).

16.05.2014 сторонами укладено Додаткову угоду №3 до договору №13-935/КК-Ю від 11.07.2013 відповідно до якої сторони вирішили розірвати додаткову угоду №2 від 15.04.2014 та виклали пункт 6.3.1 договору№13-935/КК-Ю від 11.07.2013 в новій редакції, а саме, починаючи з квітня 2014 поставлений товар згідно договору оплачується в розмірі 50 відсотків, а при здійсненні останнього платежу необхідного розміру відсотків від суми, що підлягатиме сплаті покупцем на користь постачальника у відповідному місяці до моменту досягнення суми в розмірі 377 544,75 грн. (частина суми податкового зобовязання).

Сума в розмірі 377 544,75 грн. підлягає сплаті до 01.07.2015. Товар, поставлений в квітні 2014, оплачується згідно умов цієї додаткової угоди протягом 3 банківських днів з моменту її підписання.

Надаючи правову оцінку вказаним додатковим угодам №2 та №3, суд зазначає, що по-перше, за змістом даних угод сторони відповідно до закону не досягли в належній формі згоди щодо предмету та строку виконання. По-друге, пунктом 5 обох додаткових угод сторони встановили, що всі інші умови договору залишаються без змін, а відтак і пункт 4.3 Договору №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, яким встановлено строк оплати товару протягом 14 календарних днів з моменту поставки, відтак перевіряючи розрахунок позовних вимог (щодо поставок, здійснених після 16.04.2014, тобто після укладення Угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014), суд керується саме цим строком.

Однак, 16.06.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду №4 до договору №13-935/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якої сторони встановили, що сума заборгованості з урахуванням всіх можливих та передбачених договорами нарахувань/штрафних санкцій, покупця перед постачальником складає 798 524,75 грн.

Пунктом 3 угоди сторони домовилися про оплату частини заборгованості в сумі 420 980,00 грн. до 01.07.2015.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи платіжних доручень, відповідач у встановлений строк до 01.07.2015 сплатив всю суму заборгованості, а саме сплатив: 17.06.2015 платіжним дорученням суму 63 969,00 грн., 19.06.2015 сплатив 164 835,00 грн., 24.06.2015 сплатив 148 740,00 грн. та 26.06.2015 сплатив 420 980,00 грн.

Пунктом 4 Додаткової угоди №4 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 6 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій.

Враховуючи те, що заборгованість за договором відповідачем була погашена повністю відповідно до умов Додаткової угоди №4 від 16.06.2015, нарахування та заявлення до стягнення позивачем 653 509,30 грн. інфляційних втрат та 53 387,22 грн. 3% річних за договором №13-935/КК-Ю від 11.07.2013 не відповідає змісту відносин сторін та не підлягає задоволенню.

15.05.2014 сторонами укладено також Додаткову угоду №2 до договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якої сторони виклали пункт 6.3.1 договору в новій редакції, а саме: 6.3.1 починаючи з квітня 2014 поставлений товар згідно договору оплачується в розмірі 50 відсотків, а при здійсненні останнього платежу необхідного розміру відсотків від суми, що підлягатиме сплаті покупцем на користь постачальника у відповідному місяці до моменту досягнення суми в розмірі 3 033 298,16 грн. (частина суми податкового зобовязання). Інші 50 відсотків від суми сплачуються у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині висновок Акту податкової (дії/рішення) визнаний незаконним, скасований, та/або суми повернуті із бюджету протягом 20 календарних днів після настання більш пізньої події: 6.3.1.1 прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню, про визнання незаконними та скасування Акту податкової (повідомлення-рішення); 6.3.1.2 фактичне отримання покупцем із бюджету суми коштів, що була раніше стягнута відповідно до Акту податкової (податкового повідомлення рішення).

16.05.2014 сторонами укладено Додаткову угоду №3 до договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013 відповідно до якої сторони вирішили розірвати додаткову угоду №2 від 15.04.2014 та виклали пункт 6.3.1 договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013 в новій редакції, а саме, починаючи з квітня 2014 поставлений товар згідно договору оплачується в розмірі 50 відсотків, а при здійсненні останнього платежу необхідного розміру відсотків від суми, що підлягатиме сплаті покупцем на користь постачальника у відповідному місяці до моменту досягнення суми в розмірі 3 033 298,16 грн. (частина суми податкового зобовязання).

Сума в розмірі 2 655 753,00 грн. підлягатиме сплаті покупцем у відповідному місяці, сплачуються у відповідній частині (пропорційно, в залежності від того, в якій частині висновок Акту податкової від 22.04.2014 (дії/рішення) визнаний недійсним, скасований (п. 6.3.1.1 договору) та/або суми повернуті із бюджету (п. 6.3.1.2 договору) протягом 20 календарних днів після настання більш пізньої події.

Сума в розмірі 377 545,16 грн. підлягає сплаті у строк до 01.07.2015.

Товар, поставлений в квітні 2014, оплачується згідно умов цієї додаткової угоди протягом 3 банківських днів з моменту її підписання.

Надаючи правову оцінку вказаним додатковим угодам №2 та №3 до договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, суд зазначає, що по-перше, за змістом даних угод сторони відповідно до закону не досягли в належній формі згоди щодо предмету та строку виконання. По-друге, пунктом 5 обох додаткових угод сторони встановили, що всі інші умови договору залишаються без змін, а відтак і пункт 4.3 Договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, яким встановлено строк оплати товару протягом 7 календарних днів з моменту поставки, відтак перевіряючи розрахунок позовних вимог (щодо поставок, здійснених після 16.04.2014, тобто після укладення Угоди №340/2014/КАМ/О від 16.04.2014) суд керується саме цим строком.

Однак, 18.06.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду №3 до договору №13-937/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якої сторони встановили, що сума заборгованості з урахуванням всіх можливих та передбачених договорами нарахувань/штрафних санкцій, покупця перед постачальником складає 3 240 636,16 грн. (пункт 1).

Пунктом 2 угоди сторони домовилися про оплату частини заборгованості в сумі 207 338,00 грн. до 01.07.2015. Як вбачається з поданих до матеріалів справи платіжних доручень, відповідач сплатив зазначену суму 19.06.2015, а всього в строк, встановлений пунктом 2 додаткової угоди, тобто з 18.06.2015 до 01.07.2015, відповідач сплатив позивачу 334 275,00 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди №3 від 18.06.2015 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця.

Враховуючи те, що відповідачем умови пункту 2 додаткової угоди №3 від 18.06.2015 фактично виконано, нарахування та заявлення до стягнення позивачем 2 341 705,44 грн. інфляційних втрат та 143 703,09 грн. 3% річних за договором №13-937/КК-Ю від 11.07.2013 не відповідає змісту відносин сторін та не підлягає задоволенню.

Договір поставки № 13-934/КК-Ю від 11.07.2013р., відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Київкомбікорм» зобовязався прийняти та оплатити пшеничні висівки з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 10 календарних днів з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом грудня 2014 - березня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи, і посилання на які містяться в призначенні платежу платіжних доручень, за якими відповідач здійснював оплату отриманого товару.

Всього за спірними видатковими накладними позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято та оплачено товару на суму 732 698,00 грн.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 1479,82 грн. інфляційних втрат та 173,43 грн. 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №13-934/КК-Ю від 11.07.2013 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 190,77 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, у звязку з чим вказані вимоги позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 173,43 грн. В частині вимог про стягнення з відповідача 1479,82 грн. інфляційних втрат у позові має бути відмовлено.

Договір поставки № 13-936/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якого постачальник ПП «АПТК» зобовязався поставити на умовах DDP (склад покупця) (розділ 3), а покупець ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Київкомбікорм» зобовязався прийняти та оплатити макуху соєву з визначеними показниками якості (пункт 1.2, розділ 2). Порядок розрахунків сторонами було визначено у вигляді 100% оплати протягом 21 календарного дня з дати поставки та підписання видаткових накладних (пункт 4.3). Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили, що за прострочення оплати покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Протягом квітня 2014 квітня 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу обумовленого договором товару, про що свідчать підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, копії яких залучено до матеріалів справи та перелік яких судом не наводиться у звязку з їх великим обсягом. Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем визнається обома сторонами. Відповідно до пунктів 3.7 та 4.5 договору позивач також надавав відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких залучені до матеріалів справи.

Оплата отриманого товару відповідачем здійснювалась з простроченням передбаченого договором строку, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 309 354,46 грн. інфляційних втрат та 35 565,73 грн. 3% річних.

Разом із тим, 16.06.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до договору поставки №13-936/КК-Ю від 11.07.2013, відповідно до якої сторони погодили, що сума заборгованості, з урахуванням всіх можливих та передбачених Договором нарахувань/штрафних санкцій покупця перед постачальником складає 871 920,00 грн.

У пункті 3 вказаної додаткової угоди сторони вказали, що у звязку із надходженням запитів від податкових органів щодо підтвердження господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з контрагентами сума в розмірі 871 920,00 грн. підлягає сплаті в строк до 30.11.2015 або ( в залежності від події, що наступить раніше) протягом 20 календарних днів після підтвердження податковим органом господарських відносин ТОВ «Комплекс Агромарс» з ПП «АПТК», а у випадку прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення зазначена частина підлягає сплаті у відповідній частині пропорційно, в залежності від того, в якій частині податкове повідомлення-рішення буде визнано протиправним, скасовано протягом 20 календарних днів прийняття рішення органом, що на момент оскарження буде мати відповідні повноваження, яке набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню.

При цьому пунктом 4 додаткової угоди №2 від 16.06.2015 сторони погодились, що з моменту підписання даної угоди, за умови належного виконання покупцем п 2 цієї угоди, постачальник не має та підтверджує про відсутність будь-яких претензій (в т. ч. щодо основного боргу, штрафних санкцій, пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на адвокатські послуги, збитків та будь-яких інших витрат) до покупця. У пункті 5 зазначено про згоду щодо повного та остаточного врегулювання та відсутності в майбутньому будь-яких зустрічних претензій, а також про відмову від права звернення до суду щодо вимог про відшкодування збитків.

Відповідач твердить, що у звязку із укладенням даної додаткової угоди №1 від 16.06.2015 нарахування позивачем та заявлення до стягнення процентів річних, інфляційних втрат та пені є безпідставним.

13.08.2015 Вишгородською ОДПІ складено Висновок про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, за результатами якого вирішено виключити з переліків ризикових ТОВ «Комплекс Агромарс» у звязку з відсутністю станом на звітну дату ризиків ухилення від оподаткування. Оскільки відповідач дізнався про прийняття даного висновку лише 18.09.2015 з листа позивача від 18.09.2015 вх№22), він сплатив заборгованість в сумі 871 920,00 грн. 02.10.2015, тобто з дотриманням строку, передбаченого Додатковою угодою №2 від 16.06.2015.

З даними висновками погодитись не можна з наступних підстав.

По-перше, дана угода не стосується поставок за Договором, які були оплачені до 16.06.2015, а фактично стосується заборгованості за товар, отриманий за накладною від 15.03.2015 №61 на суму 871 920,00 грн., у звязку з чим суд, здійснюючи перевірку розрахунку позовних вимог за іншими поставками, що були оплачені до 16.06.2015, керувався умовами основного договору.

По-друге, звязку із складенням 13.08.2015 Вишгородською ОДПІ Висновку про недоцільність проведення контрольно-перевірочних заходів №126/22-02, строк оплати заборгованості в сумі 871 920,00 грн. (абзац перший пункту 3 Додаткової угоди №2 від 16.06.2015) настав 02.09.2015, а з 03.09.2015 настало прострочення, оскільки умовами додаткової угоди строк оплати був обумовлений відкладальною обставиною підтвердженням податковим органом господарських відносин ТОВ «Агромарс» та ПП «АПТК» шляхом складення довідки, а не датою, коли відповідач про таку довідку дізнався. Відтак, у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань необґрунтованим є твердження відповідача щодо відмови позивача від усіх претензій в порядку пунктів 4, 5 Додаткової угоди №2 від 16.06.2015.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку вимог, суд встановив, що за договором №13-936/КК-Ю від 11.07.2013 вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 21 956,02 грн., інфляційних втрат 130 174,43 грн., у звязку з чим зазначені вимоги слід задовольнити частково.

Посилання відповідача на порушення позивачем та судом вимог ст. 58 ГПК України щодо обєднання в одній позовній заяві вимог, що випливають з різних договорів, судом відхиляються. Так, відповідно до позиції пункту 3.6 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

По-перше, враховуючи однорідність відносин поставки, обєднання вимог позивача одним й тим самим способом захисту, а також враховуючи укладення сторонами ряду додаткових угод, які охоплювали по декілька договорів, обєднання в одній позовній заяві вимог, що випливають з різних договорів, є обґрунтованим. По-друге, згідно позиції, викладеної в пункті 3.5 вказаної Постанови, якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті.

Додатково суд зазначає, що ним взято до уваги посилання відповідача щодо умов договорів про сплату пені виключно на вимогу постачальника, а також заяву про застосування до вимог про сплату пені спеціальної позовної давності. Разом із тим, оскільки у прийнятій судом до розгляду заяві про зменшення розміру позовних вимог від 13.01.2017 позивач не заявляє взагалі вимог про стягнення пені, зазначені посилання відповідача на висновки суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 777 672,56 грн. інфляційних втрат та 271 187,29 грн. процентів річних.

Виходячи із зменшеного розміру позовних вимог відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 11.01.2017, поданої 13.01.2017 (всього в сумі 5 936 688,70 грн.) судовий збір позивачем мав бути сплачений в сумі 89 050,34 грн. (1,5% ціни позову). Як вбачається з платіжного доручення від 01.08.2016 № 577 на суму 117 337,61 грн., позивач сплатив судовий збір виходячи з розміру первісних позовних вимог, тобто в розмірі більшому, ніж передбачено законом. У заяві про зменшення позовних вимог від 11.01.2017, позивач клопоче про повернення надміру сплаченого судового збору. За таких обставин, зайве сплачений судовий збір в сумі 117 337,61 грн. 89 050,34 грн. = 28 287,27 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету шляхом винесення судом в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» відповідної ухвали.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства «АПТК» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07 350, Київська обл., Вишгородський район, с. Гаврилівка, ідентифікаційний код 30160757)

на користь приватного підприємства «АПТК» (17500, Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Київська, буд. 140 Б, ідентифікаційний код 38615098)

777 672,56 грн. (сімсот сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят дві гривні пятдесят шість копійок) інфляційних втрат,

271 187,29 грн. (двісті сімдесят одну тисячу сто вісімдесят сім гривень двадцять девять копійок) процентів річних;

15 732,90 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот тридцять дві гривні девяносто копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 26.01.2017.

Суддя О.В. Конюх