ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 року Справа № 904/8848/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 від 26.01.2007р.

від відповідача: Подолінська Т.В., представник, довіреність №б/н від 28.09.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/8848/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Нікополь, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ", м.Дніпро

про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/8848/16 (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2000,00 грн. пені; 202,83 грн. трьох процентів річних; 390,75 грн. інфляційних втрат; 905,35грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Означене рішення вмотивоване тим, що належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача та підтверджували належне виконання умов договору, відповідачем господарському суду надано не було. Здійснивши власний перерахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 3038,70 пені, 202,83 трьох процентів річних, 390,75 грн. інфляційних втрат. Враховуючи сплату боргу відповідачем на користь позивача за спірний період та відсутність збитків у позивача, докази зворотнього суду не надано, господарський суд скористався своїм правом та на власний розсуд частково задовольнив вимогу відповідача про зменшення розміру пені до 2000,00 грн.

Позивач (ФОП ОСОБА_1.), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення прийняте судом за умовами грубого порушення та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, суд неповністю з'ясував усі обставини у даній справі, що на його думку, призвело до ухвалення незаконного рішення. Просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/8848/16, покласти усі витрати у даній справі на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідач з жовтня 2015 року безпідставно припинив виконання договірних зобов'язань по сплаті орендних платежів за договором №01/08/14 від 01.08.2014р. Факт наявності боргу був встановлений у господарській справі №904/9641/15 та рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. стягнуто з відповідача заборгованість з орендної плати за жовтень-грудень 2015 року в сумі 25500,00 грн., три проценти річних в сумі 88,72 грн., пеню в сумі 1301,32 грн. станом по 14.12.2015р. включно. Відповідну суму заборгованості відповідач погасив 17.03.2016р., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. Зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача штрафних санкцій за період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р., а саме починаючи з наступного дня від дати закінчення нарахування штрафних санкцій по преюдиційній справі №904/9641/15 до дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Також вказує, що звернувся до суду і за відшкодуванням інфляційних втрат, пов'язаних з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання за період з 03.10.2015р. по 17.03.2016р., які по справі №904/9641/15 не були заявлені взагалі. Вказує скаржник і на те, що під час здійснення перерахунку штрафних санкцій у даній справі, судом взято за основу не тільки рішення по справі №904/9641/15, а ще й рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016р. у справі №904/1637/16 стосовно заборгованості за період січень-березень 2016 року, тобто за інший період, ніж зазначалось у позовній заяві, чим на думку позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та грубо порушив приписи ч.2 ст.83 ГПК України, що призвело до неправильного нарахування та ухвалення незаконного рішення у даній справі. Також скаржник вважає, що зменшуючи розмір пені, суд не врахував, що відповідач у справі самостійно на власний розсуд припинив сплату орендних платежів під час діючого договору оренди, а також те, що розмір заявленої до стягнення пені повністю відповідає узгодженим сторонам положенням договору оренди та вимогам ч.6 ст.231 ГК України. Позивач в апеляційній скарзі визнає зроблені деякі арифметичні помилки та надає свій розрахунок заборгованості по сплаті штрафних санкцій та трьох процентів річних з боку відповідача, виклавши його у вигляді таблиць.

Відповідач (ТОВ "І.К.ВЕЛ") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача. Вказує, що в прохальній частині апеляційної скарги позивач просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції, покласти на відповідача всі судові витрати, але при цьому не просить суд апеляційної інстанції прийняти нове рішення, яким би задовольнялись позовні вимоги повністю або частково, скільки просить стягнути - невідомо. Вважає, що такі вимоги не походять із вимог закону. Щодо обставин, на які посилається позивач, відповідач вважає такими, що не відповідають матеріалам справи. Вказує, зокрема, що жодний з наведених позивачем розрахунків, що містяться в апеляційній скарзі, не відповідає розрахункам та сумам, наведеним в позовній заяві. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивач в апеляційній скарзі сам виконав контр розрахунок на власні позовні вимоги, намагаючись наблизити їх до правильних. Відповідач вважає, що ні в скарзі, ні в позові розрахунки позивача правильними не є. Вказує також, що згідно ст. 22 ГПК України позивач має право зменшити розмір позовних вимог до прийняття судом першої інстанції судового рішення по суті справи, а в суді апеляційної інстанції можливо лише відмовитися від апеляційної скарги.

В судовому засіданні 18.01.2017р. позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а представник відповідача заперечував на її задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надана заява про уточнення вимог у апеляційній скарзі, згідно до яких позивач просить за результатами перегляду справи задовольнити його апеляційну скаргу та стягнути з відповідача пеню в розмірі 2428,444 грн. за період з 15.12.2015р. по 16.03.2016р., 3% річних за період з 15.12.2015р. по 16.03.2016р. в сумі 194,91 грн., інфляційні збитки за період з 03.10.2015р. по 16.03.2016р. в сумі 677,40 грн., що були нараховані на заборгованість, яку визначено в преюдиційній справі №904/9641/15.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 01.08.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" (далі - Орендар, Відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01/08/14 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору за даним договором орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти у тимчасове платне користування (далі - оренда) на строк та на умовах даного договору нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, далі за текстом - Приміщення.

Пунктом 3.1. договору встановлена щомісячна орендна плата за користування приміщенням, яка сплачується в безготівковій формі та складає:

- у період з 01.08.2014 року до 31.01.2015 року - 7 000,00 грн. без ПДВ;

- у період з 01.02.2015 року до 31.07.2015 року - 8 000,00 грн. без ПДВ;

- у період з 01.08.2015 року до повернення приміщення з оренди (згідно розділу 2 договору) - 8 500,00 грн. без ПДВ. Зазначені розміри орендної плати підлягають щорічній індексації (коефіцієнт індексації дорівнює 1 (одиниці).

Оплата орендної плати здійснюється у гривнях, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, у строки та на умовах, зазначених у цьому договорі (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору оплата оренди здійснюється орендарем в безготівковій формі шляхом перерахування передоплати на поточний рахунок орендодавця наступним чином:

- передоплата за перший місяць оренди у розмірі 7 000,00 грн. без ПДВ та за останній місяць у розмірі 8 500,00 грн. без ПДВ сплачується протягом 5 (п'яти) робочих днів від дня укладення цього договору;

- за другий і наступні (окрім останнього) місяця оренди орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 02 (другого) числа поточного місяця в національній грошовій одиниці України.

Відповідно до п. 8.3. договору у разі порушення строку розрахунків орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день оплати від простроченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Приміщення передається в оренду орендодавцем строком на 2 роки та 11 місяців до 30.06.2017 року (пункт 1.5. договору).

Оскільки відповідач свої зобов'язання за Договором № 01/08/14 від 01.08.2014р. оренди нежитлового приміщення в частині повної та своєчасної сплати орендної плати позивачеві не виконував, це стало приводом для звернення позивача до суду та розгляд господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/9641/15 відповідного спору між цими ж сторонами про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі №904/9641/15 (суддя Колісник І.І.) позов задоволено частково; стьягнуто з ТОВ "І.К.Вел" на користь ФОП ОСОБА_1 суму 25500,00 грн. основного боргу, 88,72 грн. 3% річних, 1301,32 грн. пені, 1216,51 грн. витрат по сплаті судового збору та 1997,56 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Як встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15, причиною виникнення спору є невиконання відповідачем договірних зобов'язань з орендної плати у заявленій до стягнення сумі - 25 500 грн. за період: жовтень - грудень 2015 року і оскільки за умовами договору № 01/08/14 від 01.08.2014р. оренди нежитлового приміщення строк виконання зобов'язань з орендної плати за жовтень - грудень 2015 року є таким, що настав; доказів сплати орендної плати за вказаний період відповідач суду не надав, заявлена позивачем до стягнення заборгованість у сумі 25500,00 грн. підлягає задоволенню.

Також у рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15 встановлено, що відповідно до п. 8.3. Договору № 01/08/14 від 01.08.2014р. оренди нежитлового приміщення у разі порушення строку розрахунків орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день оплати від простроченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача пеня у сумі 1332,05 грн. нарахована за загальний період з 02.10.2015 року по 14.12.2015 року, при цьому розрахунок здійснений без дотримання вимог ст. 253 Цивільного кодексу України щодо визначення початку строку виконання зобов'язання, з огляду на що пеня підлягає зменшенню та має складати 1301,32 грн.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних нараховані за загальний період з 02.10.2015 року по 14.12.2015 року у сумі 90,82 грн. та ним не було дотримано вимог ст. 253 Цивільного кодексу України щодо визначення початку строку виконання зобов'язання, тому вимоги щодо до стягнення 3% річних підлягають зменшенню та мають складати 88,72 грн.

Означене вище рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15 залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016р. і, таким чином, набрало законної сили.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України

Відповідно до ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені у зазначеному вище рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15, не підлягають доведенню знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

17.03.2016р. відповідач у добровільному порядку виконав рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15, перерахувавши позивачеві грошові кошти в сумі 25500,00 грн. основного боргу, 1301,32 грн. пені, 88,72 грн. 3% річних, 1216,51 грн. витрат по сплаті судового збору та 1997,56 грн. витрат на оплату послуг адвоката, що підтверджено банківською випискою в матеріалах даної справи.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, після приняття рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15 та до моменту повного його виконання у відповідача також виникла прострочка його грошових зобов'язань в період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р. зі сплати основного боргу в сумі 8500,00 грн.з орендної плати за жовтень 2015 року, в період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р. зі сплати основного боргу в сумі 8500,00 грн. з орендної плати за листопад 2015 року та в період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р. зі сплати основного боргу в сумі 8500,00 грн. з орендної плати за грудень 2015 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предмет та підстава позову - це його складові, які визначають зміст позову.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, який зазначив, що під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини, і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Підставою позову можуть бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Позивач для обґрунтування своїх вимог повинен наводити повний комплекс фактів. Відсутність одного з них може зробити вимогу необґрунтованою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві у даній справі послався на те, що факт наявності боргу у відповідача за договором оренди документально підтверджений з посиланням на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. у справі №904/9641/15, згідно якого стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за період жовтень - грудень 2015 року в сумі 25500,00 грн., 3% річних в сумі 88,72 грн., пеню в сумі 1301,32 грн. судовий збір у сумі 1216,51 грн., витрати на оплату послуг адвоката у сумі 1997,56 грн., а предметом даного позову є стягнення з відповідача пені та 3% річних за період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р. включно, а також інфляційних втрат, пов'язаних з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання за період з 03.10.2015р. по 17.03.2016р., які у преюдиційній справі не заявлялись.

Таким чином, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про примусове стягнення на його користь з відповідача пені в сумі 4200,98 грн., що нарахована за період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р., 3% річних в сумі 268,28 грн. за період з 15.12.2015р. по 17.03.2016р. та інфляційних втрат в сумі 1059,63 грн. за період з 03.10.2015р. по 17.03.2016р.

На підтвердження вказаних нарахувань позивач надав до позовної заяви розрахунки (а.с. 11-12), із яких вбачається, що базою для нарахування заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат стала заборгованість відповідача за період з 03.10.2015р. по 17.03.2016р. (тобто за 6 місяців: з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно).

Таким чином, наданий позивачем розрахунок не відповідав обставинам, які були зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Розглядаючи даний спір, місцевий господарський суд прийняв до уваги заперечення відповідача та додатково встановив існування у відповідача заборгованості за період з з 03.01.2016р. по 17.03.2016р., яку було підтверджено й іншим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2016р. у справі №904/1637/16, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016р. було залишено без змін.

Таким чином, місцевий господарський суд, розглядаючи спір у даній справі, вийшов за межі позовних вимог (підстав, на які посилався позивач) без відповідного клопотання заінтересованої в цьому сторони і таке неправильне застосування норм процесуального права призвело до прийняття неправильного рішення.

Зазначені обставини, відповідно до п.4 ч.1 та ч.2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для зміни оскарженого рішення.

Так, за перерахунком колегії суддів суду апеляційної інстанції, внаслідок прострочення відповідачем за період з 15.12.1005р. по 17.03.2016р. оплати орендної плати, яка була нарахована позивачем в сумі 8500,00 грн. за жовтень 2015 року, в сумі 8500,00 грн. за листопад 2015 року та в сумі 8500,00 грн. за грудень 2015 року, обґрунтованими слід визнати вимоги позивача про стягнення:

загальної суми 194,91 грн. 3% річних, виходячи із розрахунку:

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 3%/100%х93дн./365дн. = 64,97 грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг листопада 2015 року) х 3%/100%х93дн./365дн. = 64,97 грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 3%/100%х93дн./365дн. = 64,97 грн.;

загальної суми 2858,79 грн. пені, виходячи із розрахунку:

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 2х22%/100%х93дн./365дн. = 952,93 грн. грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 2х22%/100%х93дн./365дн. = 952,93 грн. грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 2х22%/100%х93дн./365дн. = 952,93 грн. грн.;

загальної суми інфляційних втрат в сумі 795,60 грн., виходячи із розрахунку за:

- 8500,00 грн. (основний борг жовтня 2015 року) х 102,90 (сумарний індекс інфляції жовтень 2015 року - березень 2016 року включно) - 8500,00 грн. = 246,50 грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг листопада 2015 року) х 104,25 (сумарний індекс інфляції листопад 2015 року - березень 2016 року включно) - 8500,00 грн. = 361,25 грн.;

- 8500,00 грн. (основний борг грудня 2015 року) х 102,21 (сумарний індекс інфляції грудень 2015 року - березень 2016 року включно) - 8500,00 грн. = 187,85 грн.

Згідно до вимог позивача, які зазначені ним у заяві про доповнення апеляційної скарги, позивач просить скасувати оскаржене у даній справі судове рішення та прийняти нове рішення про: стягнення пені - в сумі 2428,44 грн. (тобто в розмірі меншому ніж належить до стягнення за перерахунком суду апеляційної інсанції), трьох процентів річних - в сумі 194,91 грн. (тобто в розмірі, який відповідає розміру 3% річних за перерахунком суду апеляційної інстанції) та інфляційних втрат - в сумі 677,40 грн. (тобто в розмірі меншому ніж належить до стягнення за перерахунком суду апеляційної інстанції). Розглянувши ці вимоги позивача, колегія суддів вважає, що вони не порушують прав відповідача, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду слід змінити, визначивши, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в наступному розмірі: пеня - в сумі 2428,44 грн., три проценти річних - в сумі 194,91 грн. та інфляційні втрати - в сумі 677,40 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені, в розумінні вимог ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, колегія суддів також визнає їх обґрунтованими, а тому відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну оскарженого судового рішення, згідно ст. 49 та п.10 ч.2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції визначає новий розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог та постановляє стягнути з відповідача на користь позивача суму 1721,81 грн. загальних витрат на судовий збір (3300,75 грн.х100%/5546,89 грн. = 59,50%): 819,91 грн. - витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви майнового характеру (1378,00 х 59,50%/100% =819,91 грн.) та суму 901,90 грн. - витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду (1515,80 грн. х59,50%/100% = 901,90 грн.).

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2016р. у справі №904/8848/16 - змінити, виклавши в наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягути з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму 2428 грн. 44 коп. пені, 194 грн. 91 коп. три проценти річних, 677 грн. 40 коп. - інфляційних втрати, 1721 грн. 81 коп. витрат на судовий збір за подання позовної заяви,

В решті позовних вимог відмовити.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 23.01.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна