ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року Справа № 904/7884/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( до від 05.09.2016 р. )

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( дов. від 28.12.2016 р. 3 157/1552 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016 р. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ",

м. Харків

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання

"ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 3 896 057,71 грн. за договором на виконання проектно - вишукувальних робіт

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова" суми основного боргу у розмірі 1 959 805,14 грн., штраф 1 959,80 грн., 3 % річних 176 543,54 грн. та інфляційні втрати 1 757 749,23 грн. за договором виконання проектно-вишукувальних робіт № 1079 від 18.04.2012 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016 р. ( суддя Назаренко Н. Г. ) у справі №904/7884/16 в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване пропуском Позивачем строку позовної давності. При цьому, судом не були прийняті доводи Позивача щодо переривання перебігу строку позовної давності шляхом здійснення часткової оплати Відповідачем.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на його невідповідність вимогам чинного законодавства, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Котлотурбопром задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" зазначає на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову Позивача у звязку з пропуском Позивачем строків позовної давності, оскільки здійснення Відповідачем часткової оплати по Договору від 05.09.2016 р. на підставі рахунку № 19 від 26.02.2013 р., який Позивачем долучено до матеріалів справи, є належним доказом, що підтверджує факт переривання перебігу строку позовної давності.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 р. у справі № 904/7884/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено на 24.01.2017р.

У судовому засіданні проведеному 24.01.2017 р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2012 р. між Державним підприємством Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4 ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" ( Виконавець ) був укладений Договір на виконання проектних-вишукувальних робіт № 1079, за умовами п. 1.1. якого, Замовник доручає, а Виконавець зобовязується виконати на умовах цього договору Роботи з розробки-техніко-економічного обґрунтування (ТЕО) та проекту реконструкції ТЕЦ ДП ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова при переведенні на її роботу в режимі ефективного спалювання вугілля за інноваційною, екологічно чистою технологією циркулюючого киплячого шару (ЦКШ), відповідно до вимог технічного завдання на виконання проектних робіт (далі - технічне завдання), яке є додатком ( додаток № 1 ) до договору, і створити документацію (даліроботи), а результат передати у власність Замовника, який, у свою чергу, його приймає та здійснює оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору роботи, передбачені цим договором, виконуються в два етапи згідно з пропозицією на конкурсні торги: 1 етап Роботи з розробки ТЕО та 2 етапу Роботи з розробки Проекту. Календарний план виконання робіт ( додаток № 2 ) є невідємною частиною цього договору. Календарний план робіт з розробки Проекту розробляється на етапі виконання першого етапу (розробки ТЕО) та вводиться в дію додатковою угодою, яка стає невідємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.2. Договору вартість виконання робіт першого етапу, у відповідності до зведеного кошторису ( додаток № 4), складає 2 511 672,79 грн., крім того ПДВ 20 %: 502 334,56 грн. Загальна вартість робіт за першим етапом договору складає: 3 014 007,35 грн. з ПДВ.

У відповідності до п. 2.4. Договору для початку виконання робіт за договором, у двомісячний термін з моменту підписання, Замовник перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця аванс в розмірі 30 % від вартості першого етапу договору, що становить суму: 904 2020,21 грн., в тому числі ПДВ 20% - 150 700,37 грн.

Розрахунки за договором проводяться після виконання кожного етапу робіт у відповідності до календарного плану, протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами актів виконання робіт. Сума остаточного розрахунку розраховується з врахуванням суми фактично отриманого авансу ( 2.5. Договору ).

Роботи вважаються виконаними з моменту підписання замовником акту приймання-передачі виконаних проектних робіт та документів (п.3.5. Договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, але не пізніше 31.12.2013 р.

В подальшому сторонами укладено додаткові угоди до спірного договору: № 1 від 01.08.2012 р., № 2 від 29.11.2012 р., № 3 від 26.12.2013 р.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору ( ч. 1 ст. 193 ГК України ).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

06.07.2012 р. Замовник перерахував Виконавцю аванс в розмірі 30 % від вартості першого етапу договору, що складає 904 202,21 грн., в тому числі ПДВ - 150 700,37 грн.

Виконавцем умови договору виконано та сторонами підписано Акт № 1 здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт від 28.12.2012 р. ( а. с. 52-54 ).

Замовник за виконані послуги розрахувався частково та 05.09.2013 р. перерахував на рахунок Виконавця 150 000,00 грн., що призвело до виникнення у Відповідача заборгованості перед Позивачем в сумі 1 959 805,14 грн., наведене і стало причиною спору.

Разом з тим, Відповідач в ході розгляду справи заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач належним чином виконав свої зобов"язання за договором та у повному обсязі, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку Відповідача та підписаним актом здачі-приймання робіт від 28.12.2012 р. Проте Відповідач лише частково розрахувався за виконані роботи за вказаним договором, та на дату розгляду справи борг не погасив.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу у сумі 1 959 805,14 грн. є правомірними та обґрунтованими.

З огляду на приписи п. 2.2. Пленуму ВГСУ від 29.05.13р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідач в своїх поясненнях від 21.11.2016 р. № 157/1379 зазначив, що сума 150 000,00 грн., сплачена ним 05.09.2013 р. не є визнанням суми заборгованості основного боргу, а лише визнанням ДП ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова суми у розмірі 150 000,00 грн. та не свідчить про переривання строку позовної давності.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі відмовив Позивачу у задоволені вимог про стягнення 1 959 805,14 грн. основного боргу, пославшись на пропуск Позивачем строку позовної давності. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з Відповідача: 1 959,80 грн. - штрафу, 176 543,54 грн. - 3% річних та 1 757 749,23 грн. - інфляційних втрат також було відмовлено у звязку з тим, що вони є похідними від стягнення суми основного боргу.

З врахуванням викладеного, господарським судом Дніпропетровської області не були прийняті доводи Позивача щодо підтвердження факту переривання перебігу строку позовної давності шляхом здійснення 05.09.2013 р. часткової оплати Відповідачем заборгованості

Однак, апеляційний господарський суд вважає такий висновок місцевого господарського суду необґрунтованим у звязку з наступним.

Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

Ч. 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання ( п. 4.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" далі постанова Пленуму ВГСУ ).

Відповідно до п. 4.4.1. постанови Пленуму ВГСУ, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 2.5. Договору розрахунки за договором проводяться після виконання кожного етапу робіт у відповідності до Календарного плану, протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами актів виконаних робіт.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане ( п. 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідно до умов вищезазначеного Договору та з огляду на Акт №1 здачі - прийняття проектно - вишукувальних робіт від 28.12.2012 р., Замовник до 08.01. 2013 р. зобовязаний був сплатити вартість першого етапу з урахуванням сплаченого авансу у загальній сумі 2 109 805,14 грн.

26.02.2013 р. Позивачем Відповідачеві було виставлено рахунок на оплату №1 9 на загальну суму заборгованості у розмірі 2 109 805,14 грн.

05.09.2013 р. Виконавцем в рахунок погашення визначеної заборгованості за Договором на підставі рахунку №19 від 26.02.2013 р. було перераховано на рахунок Замовника 150 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам ТОВ Котлотурбопром, яка надана до матеріалів справи.

Згідно матеріалів справи, виконання зобовязання частинами договором не передбачалося. Відповідач мав сплатити загальну суму заборгованості в повному обсязі.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Часткова сплата заборгованості у розмірі 150 000,00 грн. 05.09.2013 р. була перерахована з рахунку Відповідача, а отже здійснена в належному порядку та в рамках строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що здійснення Відповідачем часткової оплати по Договору - 05.09.2016 року на підставі рахунку № 19 від 26.02.2013 р., є належним доказом, що підтверджує факт переривання перебігу строку позовної давності.

Таким чином, пераховуючи на рахункок Виконавця - 150 000, 00 грн., Замовник фактично визнав загальну суму заборгованості у розмірі 2 109 805,14 грн.

Отже, зважаючи на часткову сплату Відповідачем свого боргу 05.09.2013 р., строк позовної давності за заявленими позовними вимогами сплив 05.09.2016 р., і Позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2016 р., про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті ( а. с. 63 ) - в межах загального строку позовної давності.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, посилаючись на заперечення Відповідача, безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що Відповідач визнав суму боргу лише у розмірі 150 000,00 грн., що не свідчить про переривання строків позовної давності.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (належне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Отже, з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» правовими наслідками порушення грошового зобовязання Відповідачем, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку ( її стягнення передбачене договором ), інфляційні нарахування, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Позивач нарахував та просить стягнути з Відповідача три відсотки річних за період з 06.05.2013 р. по 05.09.2016 р. у сумі 176 543,54 грн. ( 1 959 805,14 грн * 3%/365 днів * 1096= 176 543,54 грн., де 1 959 805,14 грн - сума заборгованості за Договором.; 3% - річні відсотки; 365 днів - середня кількість днів у році; 1096 днів - кількість днів 06.09.2013 року до 05.09.2016року ).

Позивач нарахував та просить стягнути з Відповідача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції з вересня 2013 року по серпень 2016 року ( 1 959 805,14 грн. * 189,69%= 3 717 554, 37 грн. ( рівень інфляції за період з вересня 2013 року по серпень 2016 року складає 189,69 % ). Отже інфляційне збільшення суми боргу складає: 3 717 554, 37грн. -1 959 805,14 грн. = 1 757 749, 23 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку Позивача заявлених до стягнення сум 3 % річних нарахованих на суму основного боргу, господарський суд порушень вимог чинного законодавства не виявив.

Згідно п. 5.3 Договору за порушення термінів оплати робіт Замовник зобовязаний сплатити на користь Виконавця штраф у розмірі 0,1 % від суми, яка не сплачена.

Позивач також просить стягнути з Відповідача штраф за порушення термінів оплати виконаних робіт Договору, який складає: 1 959,80 грн. ( 1 959 805,14 грн. х 0,1 % ).

Відповідно до п 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги наявність порушеного права Позивача ( наявність боргу не заперечується Відповідачем ), за захистом якого той звернувся до суду, в межах строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині: суми основного боргу у розмірі 1 959 805,14 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 757 749,23 грн., суми 3% річних у розмірі 176 543,54 грн. Щодо позовних вимог Позивача повязаних із стягненям штрафу у розмірі 1 959,80 грн. слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, встановленого законом щодо стягнення штрафних санкцій ( один рік ) і про застосування якого ( строку позовної давності ) Відповідач звернувся із заявою до суду.

За таких обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення по даній справі, неправильно застосував норми ст. 264 ЦК України, а тому, згідно ст. 104 ГПК України, оскаржуване рішення слід скасувати та позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016 року у справі № 904/7884/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Виробниче обєднання південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Котлотурбопром суму основного боргу у розмірі 1 959 805,14 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 1 757 749,23 гривень, суму 3% річних у розмірі 176 543,54 гривень, 58 411,47 гривень судового збору, за подання до господарського суду позовної заяви, про що видати наказ.

В решті задоволення позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Виробниче обєднання південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Котлотурбопром 64 252,62 гривень судового збору за подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Виконання постанови щодо видачі наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 25.01.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.О. Вечірко