РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017Справа №910/21599/16

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», м.Київ

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, м.Іллінці, Вінницька обл.

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, м.Іллінці, Вінницька обл.

про стягнення 17 748,69 грн.

Суддя Капцова Т.П.

Представники сторін:

від позивача: Шуплякова С.Б.

від відповідача: Савісько В.В.

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 2141,75 грн. та 3% річних у розмірі 683,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 13.12.2014р. на вул.Колгоспна у м.Іллінці Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1. Позивач вказує, що ним, як страховиком, виплачено страхувальнику ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 15 433,58 грн., внаслідок чого до позивача на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних затрат та ліміту відповідальності до відповідача як особи, якою застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2, особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода.

Ухвалою від 28.11.2016р. Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/21599/16, залучено до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та відповідача відповідно, розгляд справи призначено на 19.12.2016р.

13.12.2016р. на адресу Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення №131/204/15-п за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2, які були направлені на запит суду Іллінецьким районним судом Вінницької області.

14.12.2016р. відповідачем подано відзив на позовну заяву вих.№08-03-12 від 14.12.2016р., у якому відповідач проти позову заперечив зазначивши, що з наданих позивачем документів не вбачається, що винною особою згідно з постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.03.2015р. у справі №131/204/15-п є саме ОСОБА_2. Крім того, за твердженням відповідача у вказаній постанові відсутні відомості про іншого учасника події та застрахованого у позивача транспортного засобу - автомобіля «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Як вказує відповідач, матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, а господарський суд в межах своєї компетенції не може встановлювати вину осіб у порушенні правил дорожнього руху. Проти позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач заперечив, вказавши, що положення ст.625 Цивільного кодексу України не поширюються на відносини, що виникають у зв'язку з завданням шкоди. Також, за твердженнями відповідача, позивачем було направлено заяву №2917 від 06.02.2015р. про відшкодування шкоди без додатків до неї, у зв'язку з чим розглянути дану заяву та прийняти рішення відповідач не мав можливості.

Ухвалою суду від 19.12.2016р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою відповідача та третіх осіб, відкладався на 16.01.2017р.

20.12.2016р. Господарським судом міста Києва отримано інформацію Моторного (транспортного) страхового бюро України, викладену у листі №7/2-28/33026 від 16.12.2016р., щодо полісу №АІ/3940678.

16.01.2017р. у судове засідання з'явився представник відповідача, надав пояснення у справі. Ухвалою суду від 16.01.2017р. розгляд справи відкладено на 23.01.2017р.

18.01.2017р. позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (вх.№01-20/538/17), відповідно до якої позивачем заявлено про зменшення позовних вимог в частині стягнення 2 141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 683,36 грн. 3% річних.

У судове засідання 23.01.2017р. представники сторін з'явились. Представником позивача було подано заяву про відмову від позову в частині вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірі 683,36 грн. Одночасно з цим, представник позивача просив суд не розглядати заяву про зменшення позовних вимог (вх.№01-20/538/17 від 18.01.2017р.).

Треті особи 1 та 2 у судове засідання не з'явились, пояснень по справі не надали. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується залученими до матеріалів справи витягами з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень та засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду від 17.01.2017р.

Оскільки неявка третіх осіб не перешкоджає вирішенню спору, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів належного повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних учасників судового процесу.

Представник позивача у судовому засіданні позов про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн. підтримав, просив вказані позовні вимоги задовольнити, а провадження в частині позовних вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірі 683,36 грн. припинити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві.

У судовому засіданні 23.01.2017р. відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Судом відповідно до вимог ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2014р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №209.14.2233283, відповідно до умов якого позивачем було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

За змістом п.7 частини А договору №209.14.2233283 від 12.06.2014р. страховим випадком, зокрема, є дорожньо-транспортна пригода.

Пунктом 8 частини А договору №209.14.2233283 від 12.06.2014р. встановлено нульовий розмір франшизи, у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспорної пригоди.

Строк дії вказаного договору з 00:00 год. 27.06.2014р. до 24:00 год. 26.06.2015р.

13.12.2014р. по вул.Колгоспній в м.Іллінці Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

З метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, господарським судом витребувано у Іллінецького районного суду Вінницької області матеріали справи про адміністративне правопорушення №131/204/15-п відносно ОСОБА_2 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення №131/204/15-п, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у м.Іллінці по вул.Колгоспній, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою від 16.03.2015р. Іллінецького районного суду Вінницької області провадження у справі про адміністративне правопорушення №131/204/15-п відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою від 22.11.2016р. Іллінецького районного суду Вінницької області внесено зміни у мотивувальну частину постанови від 16.03.2015р. у справі №131/204/15-п та додатково зазначено, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що ним 13.12.2014р. було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, а саме допущено зіткнення з автомобілем «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі.

17.12.2014р. ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» виставлено рахунок-фактуру №С-00067267 від 17.12.2014р., згідно з яким вартість матеріалів та робіт з відновлення транспортного засобу «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, склала 15 433,58 грн.

Страховим актом №3.14.2917-1 від 26.12.2014р. пошкодження транспортного засобу «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.12.2014р. визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати в якості страхового відшкодування 15 433,58 грн.

Відповідно до звіту №1039 від 31.12.2014р. про оцінку колісного транспортного засобу, який складено Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄвроАсистанс» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №13424/12 від 15.05.2012р. зі строком дії до 15.05.2015р.), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Auris», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, з урахуванням розцінок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД», складає 20 274,54 грн.

На виконання договору №209.14.2233283 від 12.06.2014р. та страхового акту №3.14.2917-1 від 26.12.2014р., на підставі рахунку-фактури №С-00067267 від 17.12.2014р. позивачем перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» страхове відшкодування в сумі 15 433,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18318 від 08.01.2015р.

Одночасно з цим, судом встановлено, що 11.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано поліс №АІ/3940678. Згідно з вказаним полісом відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом «ВАЗ 2121», державний номерний знак АВ 5722АІ.

Листом вих.№602/2917 від 06.02.2015р. позивачем було заявлено відповідачу як особі, якою застраховано відповідальність винної особи за полісом №АІ/3940678, вимогу про відшкодування фактичних витрат у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 15 433,58 грн.

Відповідач у листі вих.№09-02-07/3731 від 12.03.2015р. відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність документів, необхідних для прийняття відповідного рішення.

Оскільки відповідач не сплатив страхове відшкодування в сумі 14 923,58 грн., позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн. підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до особи, відповідальної за збитки в межах здійснених витрат.

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 1187 Цивільного кодексу України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб - є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як встановлено судом, постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.03.2015р. провадження у справі №131/204/15-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.7 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З правового аналізу пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що його застосування можливо лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

За таких підстав, приймаючи до уваги, що провадження у справі про адміністративне правопорушення №131/204/15-п було закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, заперечення відповідача про відсутність у діях ОСОБА_2 вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 13.12.2014р. з цих підстав є необґрунтованими та безпідставними.

Такі висновки суду підтверджуються позицією Вищого господарського суду України, яка викладена в постановах від 12.05.2016р. у справі №910/71/16, від 16.11.2016р. у справі №910/5587/16.

До того ж, судом було досліджено матеріали справи Іллінецького районного суду Вінницької області №131/204/15-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та встановлено, що факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди 13.12.2014р. з вини ОСОБА_2 підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9476846, схемою дорожньо-транспортної пригоди, а також письмовими поясненнями ОСОБА_2, що викладені ним у протоколі про адміністративне правопорушення від 13.12.2014р., в яких останній зазначив: «Було слизько, не зальмував вчасно».

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про відсутність у тексті постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.03.2015р. відомостей про іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди та транспортного засобу, застрахованого позивачем, а саме транспортного засобу марки «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, оскільки постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.11.2016р. внесено зміни у мотивувальну частину постанови від 16.03.2015р. у справі №131/204/15-п та додатково зазначено, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що ним 13.12.2014р. було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, а саме допущено зіткнення з автомобілем «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі.

При цьому, зі змісту постанов від 16.03.2015р. та від 22.11.2016р. у справі №131/204/15-п вбачається, що Іллінецьким районним судом Вінницької області було допущено описку при зазначенні державного номеру транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, а саме зазначено «АВ5222АІ» замість «АВ5722АІ», проте, дослідивши матеріали справи №131/204/15-п, господарським судом встановлено, що така описка є технічною, а факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, державним номером якого є саме АВ5722АІ, підтверджується іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у господарського суду компетенції встановлювати вину особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає, що статтею 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на яку посилається відповідач, до підвідомчості господарського суду не віднесено розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності, проте відповідно до положень Цивільного кодексу України господарський суд не позбавлений права самостійно встановити особу, яка винна у заподіянні шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт заподіяння пошкоджень транспортному засобу «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, з вини ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, особи з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, була застрахована відповідачем згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3940678, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду завдану майну встановлено у розмірі 50 000 гривень, розмір франшизи 510 грн.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було застраховано відповідачем, то саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу відповідно до ліміту відповідальності та в межах фактичних витрат позивача.

Відповідно до ч.2 п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з полісом №АІ/3940678 розмір франшизи складає 510 грн., а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн. без урахування суми франшизи (15 433,58 грн. - 510 грн. = 14 923,58 грн.)

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника.

Зазначена норма передбачає наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову, а не вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Як вказав Верховний Суд України у Постановах від 28.08.2012р. у справі № 3-38гс12 та від 04.11.2014р. у справі № 3-165гс14, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

За таких підстав, враховуючи норми п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та позицію Верховного Суду України викладену в Постановах від 28.08.2012р. у справі № 3-38гс12 та від 04.11.2014р. у справі № 3-165гс14 посилання відповідача на неотримання додатків до заяви позивача №2917 від 06.02.2015р. про виплату страхового відшкодування не спростовують викладених вище висновків суду.

Крім того, зі змісту заяви №2917 від 06.02.2015р. вбачається, що позивач адресував її відповідачу та додав до неї додатки у вигляді копій дев'яти документів. Протилежного відповідачем не доведено.

За таких підстав, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно з цим, як зазначалось судом вище, у судовому засіданні 23.01.2017р. представником позивача подано заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірі 683,36 грн.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст.22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Зі змісту поданої Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» заяви про відмову від частини позовних вимог вбачається, що остання не суперечить законодавству та не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.78 Господарського процесуального кодексу України до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Судом, на виконання вимог ч.2 ст.78 Господарського процесуального кодексу України, перевірено повноваження представника Шуплякової С.Б. на підписання та подання заяви про відмову позивача від позову. Повноваження останньої підтверджується долученою до матеріалів справи копією довіреності №206/16 від 23.05.2016р. Представнику позивача роз'яснено наслідки відмови від позову.

Відповідно до ч.4 ст.78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи, що відмова позивача від позову не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає відмову Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» від частини позовних вимог, у зв'язку з чим провадження у справі в частині вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірі 683,36 грн. підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення страхового відшкодування в сумі 14 923,58 грн. та припинення провадження в частині вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних у розмірі 683,36 грн., судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі, що пропорційний розміру задоволених вимог, а саме у сумі 1158,66 грн., в частині вимог провадження за якими припиняється, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.15/2, ) страхове відшкодування в сумі 14 923 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 58 коп. та судовий збір у сумі 1158 (одна тисяча сто п'ятдесят вісім) грн. 66 коп.

3. Прийняти відмову Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» від позову в частині вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 683,36 грн. 3% річних

4. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2141,75 грн. інфляційного збільшення боргу та 683,36 грн. 3% річних - припинити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2017р.

Суддя Т.П. Капцова