ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.01.2017 Справа № 904/11338/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський коксохімпром", м. Дружківка, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 42 309,10 грн. за договором на постачання продукції

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 011-1281 від 30.06.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. № 299-4016 від 31.12.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський коксохімпром" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Публічне акціонерне товариство "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" пеню 35 086,18 грн., 3% річних - 2 398,80 грн. інфляційні втрати 4 824,12 грн. за договором постачання продукції № 1400543 від 27.01.2014р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що у відповідності до пункту 1.1. розділу 1 "Предмет договору" договору поставки продавець передав у власність покупця, а покупець - прийняв та оплатив продукцію коксохімічного виробництва (товар) відповідно до сортаменту, якості, термінам, в обсязі, за цінами, що обумовлювалися в додатках (специфікаціях), які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 3.3 розділу 3 "Ціна товару, загальна сума договору і порядок розрахунків" договору поставки з урахуванням пункту 3 специфікації №6 від 01.12.2015р. розрахунки між сторонами спору за товар, що поставлявся за згаданою специфікацією, повинні були проводитися протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Згідно до пункту 8.3 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору поставки в разі прострочи оплати товару покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення платежу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до листа НБУ від 10.12.2015р. № 53-03006/98145 про регламент роботи в період завершення звітного 2015 року та Технологічного регламенту Системи електронних платежів у період завершення звітного року на 29-31.12.2015 року і 04.01.2016 року; банківськими днями для розрахунків між юридичними особами визначалися 29.12., 30.12.2015 року. 05.01., 06.01. та 11.01.2016 року; робочий день банківської системи з п'ятниці 08.01.2016 року був перенесений на суботу 16.01.2016 року.

Таким чином Відповідач вважає, що може бути стягнута:

- пеня в розмірі 33 356,31 грн.;

- інфляційні втрати в розмірі - 2 875,17 грн.;

- 3% річних в розмірі 2 264,39 грн.

Також відповідач надав клопотання, в якому просить зменшити розмір пені на 80 відсотків.

16.01.2017р. у судовому засіданні розгляд справи відкладався на 31.01.2017р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 31.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Єнакієвський коксохімпром" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 1400543 (далі - Договір). В подальшому сторонами було підписано протокол розбіжностей та додаткову угоду № 2 від 01.12.2015р. до спірного договору.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязаний поставити і передати у власність покупцеві продукцію коксохімічного виробництва (далі по тексту товар) відповідно до сортаменту, якості, термінам, в обсязі, за цінами і на умовах, передбачених в додатках (специфікаціях) до чинного договору, які є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити на умовах чинного договору. Витрати з перевезення (залізничний тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення відносяться на покупця.

Постачальник зобовязаний поставити покупцеві товар, на умовах та у спосіб, зазначеними в специфікації (додатку) до чинного договору. Товар повинен бути новий (що не був у вжитку, виключається підміна товару або його складових) і який належить постачальнику на праві власності. Умови постачання визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс-2010» у діючій редакції (п. 2.1.1. Договору).

Згідно п. 2.1.3. Договору поставка товару здійснюється постачальником згідно п. 2.1.1. цього договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, містить обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку) до цього договору. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін.

Ціна товару за одиницю і по позиціях вказується в додатках (специфікаціях) до чинного договору (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору покупець сплачує кожну партію поставленого товару протягом 30 банківських днів з дати постачання, при умові отримання оригіналів рахунків та податкових накладних, якщо інше не обумовлено в специфікаціях до чинного договору. Моментом отримання оригіналу рахунку для оплати покупцем є відмітка представником останнього на оригіналі рахунку дати отримання рахунку, завіреної відтиском штампу покупця, а в разі відправки оригіналу рахунку поштою (або службою курєрської доставки) дата штампу поштового відділення покупця або дата вручення службою курєрської доставки. Надати постачальнику інформацію про перерахування на його адресу платежу за його запитом.

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що датою оплати вважається дата списання коштів з рахунку покупця на поточний рахунок постачальника.

У відповідності до п. 8.2. за невиконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність у порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014р., і відповідно, за грошовими розрахунками, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Термін дії чинного договору може бути продовжений шляхом укладення додаткової угоди. (п. 9.5. Договору).

Пунктом № 1 додаткової угоди № 2 від 01.12.2015р. продовжено строк дії договору № 1400543 від 27.01.2014р. до 31.12.2016р.

01.12.2015р. сторонами підписано Специфікацію №6, відповідно до п. 3 якої базова ціна товару становить еквівалент 96,50 доларів США/тонну сухої ваги без урахування ПДВ в національній валюті України за курсом НБУ, що діє на 00:00 дат відвантаження товару. Відстрочка платежу складає 30 банківських днів з дати поставки.

Як зазначив Позивач, на виконання умов договору у період з 03.12.2015р. по 15.12.2015р. ним поставлено Відповідачеві 637,82 тони коксового дрібязку у сухій вазі (780,00 тони у фактичній вазі) на загальну суму 1 726 916,51 грн., що підтверджується актами прийому-передачі, які підписані сторонами без заперечень (а.с. 63-68), накладними, виставленими рахунками-фактури, реєстрами на оплату та сертифікатами (а.с. 25-62).

Відповідач розрахувався за поставлений товар у повному обсязі, однак з порушенням строків, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 69-70), в наслідок чого позивач нарахував та просить стягнути пеню у сумі 35 086,18 грн., 3% річних 2 398,80 грн. та інфляційні втрати 4 824,12 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у сумі 35 086,18 грн., 3 % річних 2 398,80 грн. за період з 27.01.2016р. по 27.03.2016р. та інфляційні втрати 4 824,12 грн. за період з 01.03.2016р. по 27.03.2016р.

Відповідно до п. 8.3. Договору у разі прострочення оплати товару, покупець сплачує постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період утворення прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого періоду не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі що умова договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки надані Позивачем, судом встановлено, що пеня нарахована не вірно за весь період прострочення оплати з 27.01.2016р. по 27.03.2016р.

Як зазначалось вище, згідно п. 3.2. Договору покупець сплачує кожну партію поставленого товару протягом 30 банківських днів з дати постачання, при умові отримання оригіналів рахунків та податкових накладних, якщо інше не обумовлено в специфікаціях до чинного договору. Моментом отримання оригіналу рахунку для оплати покупцем є відмітка представником останнього на оригіналі рахунку дати отримання рахунку, завіреної відтиском штампу покупця, а в разі відправки оригіналу рахунку поштою (або службою курєрської доставки) дата штампу поштового відділення покупця або дата вручення службою курєрської доставки. Надати постачальнику інформацію про перерахування на його адресу платежу за його запитом.

Також п. 3 Специфікацій № 6 від 01.12.2015р. встановлено, що базова ціна товару становить еквівалент 96,50 доларів США/тонну сухої ваги без урахування ПДВ в національній валюті України за курсом НБУ, що діє на 00:00 дат відвантаження товару. Відстрочка платежу складає 30 банківських днів з дати поставки.

З врахуванням викладеного розмір пені слід розраховувати з 29.01.2016р. по 27.03.2016р. та вона становить 33 356,31 грн.

В частині стягнення пені у сумі 1 729,87 грн. слід відмовити.

В ході судового розгляду справи Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 80% від заявленої суми, яке обґрунтоване тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками.

Наявність інфляційних процесів в економіці держави та складна ситуація у промисловій сфері, зокрема, в металургії, негативно впливають і на результати господарської діяльності ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». Серед негативних наслідків є падіння виробництва, вимушений простій на дому працівників підприємства, фінансові збитки.

Відповідачем надано копії наказів голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» про організацію роботи підприємства у червні, серпні та грудні 2016р. та, згідно яких був оголошений вимушений простій на дому працівників заводу у звязку із зниженням обсягу виробництва (а.с. 93-106).

Зі звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016року вбачається, що чистим фінансовим результатом є збиток 984 009 тис. грн. (код рядка 2355).

З довідки головного бухгалтера №16854-8295/4017 від 19.12.2016р. про стан загальної заборгованості перед постачальниками вбачається, що станом на 01.12.2016р. кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги складає 3 240 048 тис. грн. (3,2 млрд. грн.) (а.с. 109).

З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.12.2016р. вбачається, що станом на 28.12.2016р. на поточному рахунку відповідача в банку залишок коштів становить 0,00 грн. (а.с. 110).

Також відповідач зазначає, що він оплатив рахунки позивача 28.03.2016р. та періоди прострочення є незначними.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Проте, як встановлено судом, всупереч положенням вказаних статей відповідач, звернувшись до суду з проханням зменшити розмір стягуваної з нього пені, не надав належних доказів, які б спростовували позовні вимоги чи звільняли його від цивільної відповідальності, доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Стосовно негативного впливу економічної кризи на фінансово-господарську діяльність відповідача, яка підстави для зменшення санкцій, слід зазначити, що економічна криза негативно вплинула і на фінансово-господарську діяльність позивача, тобто сторони перебувають у рівних умовах.

На підставі викладено в задоволенні клопотання про зменшення суми пені на 80% слід відмовити.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що 3 % річних за період з 29.01.2016р. по 27.03.2016р. становлять 2 264,39 грн. та підлягають до стягнення.

В частині стягнення 3 % річних у сумі 134,41 грн. слід відмовити.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону країни "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно Рекомендацій ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р. відносно порядку застосування індексів інфляції „при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; отже умовно слід рахувати, що сума, яка підлягає стягненню з 1 по15 числа місяця, індексується за цей період, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при чому, якщо за період в індексованому місяці набирається не менше п'ятнадцяти днів.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період лютий березень 2016 р. становлять 2 875,17 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 948,95 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача пені у сумі 33 356,31 грн., 3 % річних - 2 264,39 грн. та інфляційних втрат - 2 875,17 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, просп. Електрометалургів, б. 310, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський коксохімпром" (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників, 34Б, ) пені у сумі 33 356,31 грн. (тридцять три тисячі триста п'ятдесят шість грн. 31 коп.), 3 % річних 2 264,39 грн. (дві тисячі двісті шістдесят чотири грн. 39 коп.), інфляційних втрат 2 875,17 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят п'ять грн. 17 коп.), витрати по сплаті судового збору 1 253,80 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят три грн. 80 коп.), про що видати наказ.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 02.02.2017р.

Суддя ОСОБА_3