номер провадження справи 32/157/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 Справа № 908/3124/16

за позовом Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району (69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-А)

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29А)

про стягнення 835396,75 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 243/20-19 від 11.07.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 444 від 03.01.2017р.

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернувся Концерн Міські теплові мережі з позовною заявою до ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє про стягнення 677 486,95 грн. основного боргу, 84 985,17 грн. пені, 15 871,44 грн. 3% річних та 57 053,19 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.11.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3124/16, присвоєно справі номер провадження 32/157/16, з призначенням судового засідання на 18.01.2017 р.

В судовому засіданні 18.01.2017, представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 25 252,71 грн., 84 985,17 грн. пені, 15 871,44 грн. 3% річних та 57 053,19 грн. інфляційних витрат. При цьому, позивачем було подано заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 652 232,24грн., у звязку с частковою оплатою відповідачем суми основного боргу.

Судом прийнята вказана заява до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти заявленого клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 652 232,24 грн., при цьому заперечував проти нарахування позивачем пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

У засіданні суду 18.01.2017 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 р. між ОСОБА_1 комунальним підприємством Основаніє (споживач) та Концерном Міські теплові мережі в особі директора філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (теплопостачальна організація) укладено договір № 111605 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, теплопостачальна організація взяло зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку встановленими умовами договору.

Згідно п. 6.2. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

У пункті 6.3 договору передбачено, що підставою для розрахунків відповідача з позивачем є рахунок та акт приймання-передачі.

Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату ( п. 6.4).

Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ)(п. 6.7)

Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів) (п. 6.7.1.).

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.6.1. договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем у господарському суді (п. 6.7.2.).

Позивач, на виконання умов договору, в період з січня 2016 р. по травень 2016 р., серпень, жовтень 2016р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 839 869,52грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії та рахунками. В свою чергу відповідач, в порушення умов договору, здійснив лише часткову оплату за спожиту теплову енергію, за спірний період, в сумі 162 382,57 грн.

Споживачем акти за вказаний період підписані не були, також відсутні будь які заперечення або зауваження щодо нарахувань, зазначених в актах, а тому, відповідно до 6.7.2 договору не підписані акти були підписані теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем.

Як вже зазначалося вище, оформлені таким чином акти вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період.

Відповідно до п. 3.2.6 договору, споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Проте, відповідачем свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отриману теплову енергію виконані не в повному обсязі, заборгованість на день звернення з відповідним позовом до суду склала 677 486,95 грн.

Адже, під час судового засідання судом встановлено, що відповідачем, після порушення провадження у справі було частково погашено заборгованість в розмірі 652 232,24 грн. З цього приводу позивачем заявлено клопотання про припинення провадження у справі в цій частині. На підтвердження оплати відповідачем надано, платіжне доручення від 26.12.2016р. № 17262 та акт звіряння взаємних розрахунків станом на 11.01.2017р.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд визнав за можливе задовольнити заяву позивача, та припинити провадження у справі № 908/3124/16 в частині стягнення основного боргу в розмірі 652 232,24 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у звязку відсутністю предмету спору.

Таким чином, на розгляд суду передано спір в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 25 254,71 грн.

Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-1V (надалі - Закон), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 (надалі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором не виконав в повному обсязі, вимоги позивача щодо стягнення несплаченої суми основної заборгованості в розмірі 25 254,71 грн. є законними, обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 57 053,19 грн. втрат від інфляції та 15 871,44 грн. 3 % річних.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування втрат від інфляції та 3 % річних встановлено, що обґрунтованою сумою 3% річних є сума в розмірі 15 789,51 грн. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 57 053,19 грн. та 3% річних в сумі 15 789,51 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 84 985,17 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі п. 7.2.8. договору, в разі несплати або несвоєчасної оплати відповідачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.4. договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати відповідачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення по день фактичної оплати.

Судом перевірено правильність нарахування пені та встановлено, що вірною сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача є сума в розмірі 84 985,17гр.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в позовній заяві позивач, просить повернути зайво сплачену суму судового збору в розмірі 122,89 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до господарського суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 12 653,84 грн. (що підтверджується оригіналами платіжних доручень від 14.06.2016р. № 9034, від 17.05.2016 №7900, № 7901, № 7898, № 7899, № 7896, № 7897, № 7894, № 7895), відповідно до приписів п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору виходячи з ціни позову на момент звернення Концерну Міські теплові мережі до суду, складав 12 530,95 грн., тобто переплата позивача склала 122,95 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір (в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015р.) встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на вище викладене, суд вважає за необхідне винести ухвалу про повернення позивачу із Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 122,89 грн.

Також, слід зазначити, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір (в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015р.) встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 652 232,24 грн. припинено, позивач має право звернутися з відповідною заявою до суду про повернення судового збору в розмірі 9 783,48 грн. (із розрахунку 1,5 % від 652 232,24 грн.)

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

Вирішив:

1. Позов Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє про стягнення 835 396,75 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська, 29А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; , на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у філії Запорізьке обласне управління АТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) 25 254 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) грн. 71 коп. основного боргу, 84 374 (вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят чотири) грн. 73 коп., 15 789 (пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят девять) грн. 51 коп., 57 053 (пятдесят сім тисяч пятдесят три) грн. 19 коп. та 2 747 (дві тисячі сімсот сорок сім) грн. 47 коп. Видати наказ.

3. Припинити провадження в частині стягнення 652 232,24 грн. основного боргу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 26 січня 2017 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.