РІШЕННЯ

23 січня 2017 року Справа № 913/1228/16

Провадження №4/913/1228/16

За позовом

Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 127932 грн. 69 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Старкова Г.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 07.11.2016.

ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 01.09.1999.

У судовому засіданні 11.01.2017 у справі № 913/1228/16, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 23.01.2017.

Рішення господарського суду Луганської області виноситься 23.01.2017.

Суть спору позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою № 06-05/1-118 від 02.11.2016 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 63160 грн. 67 коп., пеню в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 742 грн. 71 коп., інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп.

В судовому засіданні 23.01.2017 присутній повноважний представник відповідача.

Позивач правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце проведення був повідомлений належним чином.

В попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 24.11.2016 (згідно штампу вхідний № 8727) подав відзив на позовну заяву № б/н від 22.11.2016, за яким відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зокрема, посилаючись на те, що з лютого 2008 року у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 встановлено та введено в експлуатацію автономне опалення, на підставі узгодженого робочого проекту газопостачання магазину промислових товарів «Електра». Відсутність у вказаному нежитловому приміщенні батарей централізованого опалення та, відповідно, відсутність (навіть фактичної можливості) споживання відповідачем послуг позивача - ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" підтверджується висновком № 083-2008 від 14.08.2008 КП «Сєвєродонецькархпроект» та висновком № 14-10 від 22.02.2010 виконаного КП « ПВКТІ»Сєвєродонецький будпроект», де зафіксований факт використання в цьому приміщенні автономної від газового котла системи опалення. А також актом про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП).

На адресу господарського суду Луганської області 12.12.2016 (згідно штампу вхідний № 9170/16) від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення за обставинами справи № б/н від 11.12.2016, за якими відповідач, зокрема, зазначає, що позивачем до позовної заяви не подано жодного доказу на підтвердження надання відповідачу послуг з централізованого опалення та не подано жодного доказу на підтвердження отримання відповідачем вказаних послуг.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.2016 надав заяву, за якою просив суд згідно із ст. 69 ГПК України продовжити строк розгляду справи №913/1228/16 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.12.2016 у справі №913/1228/16 суд задовольнив заяву представника відповідача та продовжив строк розгляду даної справи на п'ятнадцять днів до 23 січня 2016 року включно.

Представник позивача 19.01.2017 (згідно штампу вхідний № 65/17) подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 № 06-05/1-5, за якою просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 63160 грн. 67 коп., пеню в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп. Вказана заява судом розглянута, задоволена та долучена до матеріалів справи з усіма доданими документами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 ГПК України зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, у зв'язку з чи суд приймає вказану вище заяву позивача до розгляду.

Заява позивача про зменшення розміру позивних вимог судом прийнята, тому позовними вимогами у справі слід вважати вимоги: про стягнення з відповідача боргу за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 63160 грн. 67 коп., пені в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., інфляційних нарахувань в сумі 2131 грн. 27 коп., всього 127932 грн. 69 коп.

Також, вказаною заявою, позивач просить суд у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог, повернути уму судового збору у розмірі 00 грн. 03 коп.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.01.2017 був ознайомлений із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 № 06-05/1-5.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників учасників судового процесу, суд

В С Т А Н О В И В :

Заява позивача щодо зменшення розміру позовних вимог судом прийнята та підлягає до задоволення.

Позовними вимогами слід вважати: вимоги про стягнення з відповідача борг за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення в сумі 63160 грн. 67 коп., пеню в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп.

Новою ціною позову вважати: 127932 грн. 69 коп.(з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 № 06-05/1-5).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає наступне.

Позивач - Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», як виконавець послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за наявних фактичних договірних відносин, в умовах відсутності укладеного письмового договору про надання комунальних послуг, надало відповідачу - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, до належного йому на праві власності нежитлового приміщення - приміщення магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, послуги з централізованого опалення у опалювальному сезоні 2015-2016 років на загальну суму 63160 грн. 67 коп.

Факт постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача підтверджується Актом про включення теплоустановок від 22.10.2015 № 0507 (а.с. 33).

25.01.2016 позивач звернувся до відповідача з листом від 22.01.2016 виx. № 08-06-62 з пропозицією укласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, який передбачений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, направивши на адресу відповідача відповідний проект договору, але відповідач ухилився від його укладання.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач письмовий договір про надання комунальних послуг не уклав, він фактично користувався послугою з централізованого опалення, та, в порушення вимог чинного законодавства України, що регулює правовідносини у сфері надання комунальних послуг, свої грошові зобов'язання з проведення оплати спожитих комунальних послуг не виконав, а тому за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 63160 грн. 67 коп.

Нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2. Зазначений житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення вказаного багатоквартирного житлового будинку.

Дане нежитлове приміщення у порядку, встановленому чинним законодавством України, від мереж централізованого опалення не відключене. Технічної можливості відключення окремих приміщень від централізованого опалення у даному житловому будинку не передбачено. Нежитлове приміщення відповідача окремими приладом обліку теплової енергії не обладнано, як і житловий будинок в цілому.

Вартість послуги з централізованого опалення та обсяг фактично спожитої теплової енергії, у разі відсутності приладу обліку теплової енергії, визначається розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження опалювального приміщення з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абзацу другого пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, та з урахуванням положень пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630), за змістом яких у разі відсутності у приміщенні та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр опалюваної площі приміщення згідно із законодавством.

Вартість 1 Гкал. теплової енергії (з 22 липня 2010 року - зі дня набрання чинності Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року № 2479-У1, тарифи на теплову енергію для суб'єктів природних монополій встановлює національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (постанова Верховного Суду України від 28.05.2013 у справі № 3-9гс13), що поставлялась відповідачу у спірному періоді складала:

- з 01.11.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1642,61 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.10.2015 № 2690;

- з 01.02.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1617,14 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 28.01.2016 № 54.

Отже, за період з січня по квітень 2016 року (включно) (що узгоджується зі рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 449 від 08.09.2015 «Про початок опалювального сезону 2015-2016 років» та рішення № 40 від 05.04.2016 «Про завершення опалювального періоду 2015-2016 років») (а.с. 31-32.), відповідач самовільно, без укладання з позивачем договору споживав теплову енергію, загальна вартість якої за відомостями особового рахунку (а.с. 14) становить 63160,67 грн. за тарифами, визначеними наказами позивача у відповідності до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (а.с. 34-36).

З метою отримання плати за спожиту теплову енергію позивачем на адресу відповідача щомісячно впродовж розглядуваного періоду (січень - квітень 2016 року) формування стягуваної заборгованості надсилались рахунки-акти (а.с. 21-30), дати, номери і суми яких приведені у складеному позивачем розрахунку.

У зв'язку з несплатою означених рахунків-актів позивач звернувся до господарського суду Луганської області з даним позовом про стягнення з відповідача окрім заборгованості зі сплати фактично спожитих послуг в сумі 63160 грн. 67 коп., також заявлені вимоги щодо пені в сумі 61900 грн. 06 коп. за період з 23.02.2016 по 31.07.2016 (з розрахунку 1% від простроченої суми, 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп. за період з 23.02.2016 по 31.07.2016 та інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп. за період з березня 2016 року по липень 2016 року включно (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог). При цьому, момент прострочення кожної нарахованої суми позивачем визначено в порядку ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України з урахуванням дат виставлення рахунків-актів та нормативів поштового надсилання відповідної кореспонденції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 11, 15, 16, 258, 520, 525, 526, 530, 549-552, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193, 216-218, 230, 231 Господарського кодексу України.

Відповідач заявлені позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Встановивши фактичні обставини справи, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За змістом ч. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6, з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за договором купівлі-продажу 63/100 часток нежилого приміщення від 29.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І, реєстр № 4267 придбав приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 251,1 кв.м., адреса об'єкта: АДРЕСА_2. Підстава виникнення права власності-свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.07.2010, серія НОМЕР_3 (а.с. 19-20 ).

Однак договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не переукладався.

За приписами ч.ч. 1-2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як унормовано статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" здійснює свою господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є суб'єктом відносин у сфері теплопостачання, і відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13.

Як вже зазначалось вище, нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, який обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку.

А отже, відповідач як власник вищезазначеного приміщення має встановлений положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок здійснити оплату коштів за отримані послуги щодо його опалення, за виключенням доведення зворотного, а саме відсутності факту споживання вищезазначених послуг.

В відзиві на позовну заяву, відповідач наголошує на відсутності з його боку факту споживання послуг Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (позивач у справі), зазначаючи, що на момент купівлі нежитлового приміщення розташованого на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку №34 по вул. Першотравнева у м. Сєвєродонецьку, мало місце відключення від єдиної системи централізованого опалення будинку.

На підтвердження даної позиції відповідачем було надано:

- Договір № 1 від 01.01.2016, який укладений між ФОП ОСОБА_1(далі- орендодавець) та ТОВ «Сєвелектра» (далі- орендар), за яким орендодавець зобов'язаний передати орендареві в строкове платне користування частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, площею 100 кв.м.( приміщення, що надається в оренду, належить орендодавцеві на праві власності свідоцтва права власності на нерухоме майно, зареєстроване в КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 15.07.201 за №30967117);

- Висновок КП «Северодонецкархпроект» про технічний стан самовільно реконструюрованого нежитлового приміщення під магазин промислових товарів № 083-2008 від 14.08.2008;

- Висновок КП ПВКТІ «Сєвєродонецький будпроект» про технічний стан магазину промислових товарів по АДРЕСА_2 № 14-10 від 22.02.2010;

- Акт технічної комісії про прийняття об'єкта в експлуатацію від 29.03.2010;

-Акт від 25.01.2016 про відключення квартири (не жилого приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП);

- Акт на пуск газу (а.с. 100 - 122, 149).

Слід зазначити, що надані у підтвердження своїх доводів відповідач надав Акт від 25.01.2016 про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) є неналежним доказом, оскільки вказаний акт належним чином не оформлений, головою комісії не затверджений в порушення умов Правил № 630 від 21.07.2005 (а.с. 122).

Суд також не приймає як доказ наданий відповідачем до матеріалів справи Акт на пуск газу, оскільки вказаний акт належним чином не оформлений, відсутня дата його складання. (а.с. 148).

Втім наведені докази не свідчать про належне відключення приміщення відповідача від єдиної системи централізованого опалення будинку.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, є Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4.

Для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду вказаних питань (далі - Комісія).

Пунктом 2.1 Порядку визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові (пункт 2.2 Порядку).

Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.

Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норм права суд дійшов до висновку, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проекто-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами.

Відтак, належним та допустимим доказом відключення від системи централізованого опалення відповідно до вимог ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил № 630 від 21.07.2005 є акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який підписується та затверджується комісією з розгляду вказаних питань.

У зв'язку з чим надані відповідачем в якості доказу вищевказані документи, в тому числі Акт технічної комісії про прийняття об'єкта в експлуатацію від 29.03.2010; Акт від 25.01.2016 про відключення квартири (не жилого приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) (а.с. 114-122), які складені з порушенням вимог Правил № 630 від 21.07.2005, не є безумовним свідченням відключення від системи централізованого опалення.

Не наділений належною доказовою силою й Висновок КП «Северодонецкархпроект» про технічний стан самовільно реконструірованого нежитлового приміщення під магазин промислових товарів № 083-2008 від 14.08.2008; Висновок КП ПВКТІ «Сєвєродонецький будпроект» про технічний стан магазину промислових товарів по АДРЕСА_2 № 14-10 від 22.02.2010, оскільки зазначена суб'єктом оцінки відомість стосовно теплопостачання - автономне від газового котла не підтверджена жодним належним доказом. У зв'язку з чим, зазначення в висновках оцінки факту відсутності опалення не підтверджує належну процедуру відключення приміщення від системи централізованого опалення.

За таких обставин відповідачем не було належним чином доведено факт відключення приміщення від централізованого опалення відповідно до встановленої процедури, у зв'язку з чим, останній має визначений законодавством обов'язок здійснити оплату коштів за отримані послуги з опалення приміщення.

Як було зазначено раніше, приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано.

У зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку, позивачем було здійснено розрахунок вартості теплової енергії розрахунковим способом з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абзацу другого пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем направлено на адресу відповідача рахунки-акти, а саме: за січень 2016 року - № 6715 від 31.01.2016 на суму 41456,02 грн.; за лютий 2016 року - № 6715 від 29.02.2016 на суму 11217,65 грн.; за березень 2016 року - № 6715 від 31.03.2016 на суму 9604,02 грн.; за квітень 2016 року - № 6715 від 30.04.2016 на суму 882,98 грн., всього на загальну суму 63160,67 грн. (а.с. 21-30).

Втім жодної оплати з боку відповідача за рахунками-актами позивача реалізовано не було, та матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчив би про сплату коштів за отримані послуги. Разом з тим й самим відповідачем не заперечується відсутність сплати коштів за даними рахунками-актами.

За таких обставин, враховуючи те, що як доказів, які б спростовували надані позивачем документи щодо надання послуг відповідачу, так і доказів оплати за вищезазначеними рахунками-актами до суду не надано, суд дійшов висновку про необхідність сплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію в сумі 63160 грн. 67 коп.

Вказана вище сума заборгованості підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за фактично спожиту теплову енергію в сумі 63160 грн. 67 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 61900 грн. 06 коп. за період з 23.02.2016 по 31.07.2016, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій", слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України неустойка (видом якої у розумінні ч.1 ст. 549 цього Кодексу є пеня) є одним із способів забезпечення виконання зобов'язання, в розглядуваному випадку - грошового зобов'язання зі сплати фактично спожитого теплопостачання.

В свою чергу, ч.1 ст. 548 згадуваного Кодексу передбачає можливість забезпечення зобов'язання як на підставі договору, так і закону. При цьому, ч.4 ст.231 Господарського кодексу України визначає, що і розмір штрафних санкцій (до яких відноситься пеня за термінологією Господарського кодексу України) також може визначатися законом і лише у разі не визначення законом - умовами договору.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п. 10 ч. 3. ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» від 20.05.1999 № 686-ХІУ суб'єкти підприємницької діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу (постанова Верховного Суду України від 16 квітня 2013 р. у справі N З-бгсІЗ).

Така правова позиція викладена в абзаці 4 пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 та правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.04.2013 у справі № 18/957/12.

Отже, беручи до уваги відповідність складеного позивачем розрахунку пені, вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ст.1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 61900 грн. 06 коп.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., за період з 23.02.2016 по 31.07.2016, інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп. за період з березня 2016 року по липень 2016 року включно (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 № 06-05/1-5) слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунки позивача та враховуючи п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (із змінами і доповненнями), суд дійшов до висновку про обґрунтованість та правильність нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань, та погоджується з розрахунком позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., за період з 23.02.2016 по 31.07.2016, інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп. за період з березня 2016 року по липень 2016 року включно (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2017 № 06-05/1-5), підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 63160 грн. 67 коп., пеню в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп.

Згідно із ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача обґрунтовано заявлених та задоволений вимог, а саме в сумі 1918 грн. 99 коп.

Сплачена сума судового збору за подання позовної заяви повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, відповідно до п.1 ч. 1ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 44, 49, 69, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 127932 грн. 69 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий Сєвєродонецьким МВУМВС України в Луганській області 01.09.1999, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк-3, Сєвєродонецька ТЕЦ, Луганська область, , заборгованість в сумі 63160 грн. 67 коп., пеню в сумі 61900 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 740 грн. 69 коп., інфляційні нарахування в сумі 2131 грн. 27 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1918 грн. 99 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне текст рішення складено та підписано - 30.01.2017.

СуддяГ.М.Старкова

Вих.№

Надр. прим.:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим листом з повідомленням за адресою: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк-3;

3-відповідачу за адресою:АДРЕСА_1.