ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № Б-39/134-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Камишева Л.М., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

прокурор (апелянт) - Алекаєв Ю.В. - на підставі службового посвідчення від 29.03.2016р.,

від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (апелянт) - Балацький Я.А.- за довіреністю від 08.12.2016р.,

представник трудового колективу СУРФ "Інек" - Гординський О.О. - на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 05.10.2011р. у справі №Б-39/134-10,

ліквідатор - Панасюк І.В. - на підставі свідоцтва від 21.03.2013р. № 593,

від інших кредиторів - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (вх. №3070 Х/2) та апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№ 3352 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10,

за заявою ПАТ "Банк Золоті ворота" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Золоті ворота" Єрмака Валерія Олександровича,

до Спільної українсько - російської фірми "Інек" у формі ТОВ,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. (суддя Швидкін А.О.) відмовлено ДП НАЕК" Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція" у задоволенні клопотань про витребування господарським судом доказів в порядку статті 38 ГПК України та відкладення розгляду справи. Відмовлено ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція" у задоволенні скарги на дії ліквідатора про включення майна до ліквідаційної маси.

ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС на дії ліквідатора та виключити з ліквідаційної маси СУРФ "Інек" у формі ТОВ парогенератори ПГВ-1000М зав. №77,78.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" зазначає про необґрунтованість відмови місцевого господарського суду у задоволенні клопотання кредитора про витребування у Київської місцевої прокуратури № 6 в якості доказів у справі №Б-39/134-10 матеріалів кримінальної справи №50-3151, оскільки отримання відповідних доказів має важливе значення для правильного вирішення справи.

Крім того, апелянт зазначає, що право власності кредитора на спірні парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78 підтверджується виготовленням вказаного обладнання ВО "Атоммаш" на замовлення Запорізької АЕС на підставі договору від 21.01.1992р. № 4-92, за яким було здійснено розрахунки згідно з платіжними дорученнями від 23.06.1992р. № 1316, від 21.02.1992р. № 957, від 04.09.1992р. № 105, від 09.07.1992р. № 2178, від 13.07.1992р. № 2203, від 16.07.1993р. № 2836, а також знаходженням вказаного майна на балансі дирекції ДП "НАЕК "Енергоатом" по централізованому запасу енергетичного обладнання та запасних частин для АЕС ДП "НАЕК "Енергоатом", що підтверджується довідкою бухгалтерії ВП "Запорізька АЕС". Разом з тим, надані арбітражним керуючим копії договору комісії від 03.07.1998р. №01NEN/98 від 03.07.1998р., договору поставки від 19.03.2001р. № 10328, вантажна митна декларація ВМД ОБ № 198715 з відміткою про оплату товару, на думку апелянта, не є доказами, якими може бути підтверджене право власності СУРФ "Інек" на спірне майно, що має наслідком його виключення з ліквідаційної маси банкрута.

У відзиві на апеляційну скаргу представник трудового колективу Українсько-російської фірми "Інек" просить апеляційну скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" залишити без задоволення (вх.№12164 від 01.12.2016р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує, що саме лише посилання ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" на договори від 21.01.1992р. № 4-92 та від 17.08.1994р. № П1-94/24, а також пов'язані з ними документи (довідка про зберігання, платіжні доручення, специфікації) за відсутності у вказаної особи технічних паспортів на парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78, бухгалтерських платіжних документів, відповідно до яких проведено оплату відповідного товару, актів приймання-передачі продукції, є неналежними доказами на підтвердження наявності права власності вказаного особи на спірне майно.

Крім того, з наданих ДП НАЕК "Енергоатом" до матеріалів справи копій платіжних доручень щодо проведення розрахунків за спірне майно, платіжні доручення від 13.07.1992р. № 2203, від 09.07.1992р. № 2178, від 16.07.1993р. №2836 відносяться до інших договорів, які не є предметом судового розгляду, разом з тим, облік парогенераторів ПГВ-1000М зав. № 77,78 на позабалансовим субрахунку "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні" ВП "ЗАЕС" підтверджує відсутність проведення розрахунків з підприємством СУРФ "Інек".

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2016р. у зв'язку тимчасовою непрацездатністю судді Шутенко І.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Панасюк Іван Вікторович просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10 залишити без змін (вх. № 12392 від 07.12.2016р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі ліквідатор вказує на необґрунтованість клопотання ВП "Запорізька АЕС" про витребуванні доказів у справі, оскільки кредитор мав достатньо часу для направлення запиту до Київської місцевої прокуратури № 6 заважаючи на час подання ліквідатором до суду копії постанови прокуратури Печерського району м. Києва про закриття кримінальної справи № 50-3191 від 16.05.2003р.

Право власності на парогенератори ПГВ-1000М зав.№77,78 СУРФ "Інек" у формі ТОВ набуто на підставі низки договорів, розрахунки за поставлено в межах укладеного договору від 19.03.2001р. № 10328 з ТОВ "Стройсервіс" продукцію відповідно до наданих пояснень головного бухгалтеру СУРФ "Інек" у формі ТОВ було проведено в повному обсязі з рахунків банків АКБ "Золоті Ворота", АКБ "Форум", УкрСиббанк, Правекс-банк, Перший Український Міжнародний банк в період з 17.09.2002р. по 24.02.2005р. на загальну суму 13306451,93 дол. США.

Заступник прокурора Харківської області з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016 у справі № Б-39/134-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" на дії ліквідатора про включення майна до ліквідаційної маси банкрута СУРФ "Інек"; судовий збір розподілити відповідно до Закону.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що місцевим господарським судом під час нового розгляду справи не було виконано вказівок Вищого господарського суду України, викладених в постанові від 20.07.2016р., а саме: не надано оцінки результатів перевірок органів Державної контрольно-ревізійної служби України, про проведення яких вказано у листі від 21.07.200р. № 05-14/349; не з'ясовано обставин виконання у повному обсязі на момент формування ліквідаційної маси у справі № Б/134-10 ДП "НАЕК" "Енергоатом" умов договору комісії від 03.07.1998р. № 01NEN/98; не було досліджено питань набуття фірмою "VIMCOM Technoligy Rte LTD" спірних парогенераторів; не встановлено, на підставі яких документів суд дійшов висновку про укладення договору від 19.03.2001р. № 10328 між СУРФ "Інек" у формі ТзОВ та ТзОВ "Стройсервіс" без індивідуально визначення в ньому парогенераторів саме на поставку парогенераторів ПГВ-1000М зав. № 77,78; не булоя взято до уваги відмінність зразків підпису генерального директора СУРФ "Інек" у формі ТзОВ ОСОБА_7 на різних документах, наявних в матеріалах справи.

Разом з тим, на думку прокурора, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" надано суду належні та допустимі докази на підтвердження права власності на спірні парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77,78, чого з боку СУРФ "Інек" здійснено не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016р. апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у разі якщо у провадженні апеляційної інстанції вже знаходиться апеляційна скарга одного з учасників судового процесу на ухвалу або рішення місцевого господарського суду, а іншим учасником судового процесу подано апеляційну скаргу на ту ж саму або іншу ухвалу чи рішення і ця друга скарга підлягає розглядові, апеляційний господарський суд приймає її до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до провадження скаргою, про що виносить відповідну ухвалу.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та апеляційної скарги Заступника прокурора Харківської області, враховуючи оскарження учасниками судового процесу одного й того процесуального документа, колегія суддів дійшла висновку про прийняття вказаних апеляційних скарг до спільного розгляду.

ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" надано додаткові письмові пояснення у справі щодо обставин, якими підтверджується право власності вказаної особи на спірні парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78 (вх.№ 12699 від 15.12.2016р.).

У відзиві на апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області Українсько-російська фірма "Інек" просить пункт 3 апеляційної скарги залишити без задоволення (вх.№ 12712 від 15.12.2016р.).

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Панасюк І.В. надає додаткове обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (вх.№ 12722 від 16.12.2016р.).

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.12.2016р. у зв'язку тимчасовою непрацездатністю судді Тарасової І.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Барбашова С.В., суддя Шутенко І.А.

Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подано клопотання, в якому просило витребувати у Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в якості доказів у справі № Б-39/134-10 матеріали кримінальної справи №50-3151, порушеної за фактом зловживання службовими особами ДП "НАЕК "Енергоатом" службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та відкладення розгляду справи № Б-39/134-10 до отримання доказів (вх.№12926 від 21.12.2016р.).

В обґрунтування поданого клопотання заявник вказує, що кримінальна справа № 50-3151, порушена 10.07.2002р., стосується придбання та поставки парогенераторів ПГВ-1000М (заводські номери 73, 74, 77, 78), оскільки в межах зазначеної кримінальної справи проводилась перевірка законності укладення договорів та проведення розрахунків між ДП "НАЕК "Енергоатом" та СУРФ "Інек" у формі ТОВ.

Таким чином, на думку кредитора, висновки, прийняті за результатами проведення слідчих дій, можуть вплинути на результат розгляду апеляційної скарги ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" щодо виключення з ліквідаційної маси СУРФ "Інек" у формі ТОВ спірних парогенераторів.

Підставою для подання вказаного клопотання є те, що 27.10.2016р. Київською місцевою прокуратурою № 6 звернення ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи №50-3151 було переадресоване начальнику слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві для розгляду та прийняття відповідного рішення, обставина чого підтверджується наданою копією листа від 27.10.2016р. №9491 вих - 16.

Розглянувши заявлене учасником судового процесу клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Причинами неможливості самостійного отримання доказу особою, яка бере участь у справі, може бути відмова особи, в якої знаходиться доказ, надати цей доказ, законодавчо встановлена заборона передання певної інформації тощо. Особа, яка звертається з клопотанням про витребування доказу, повинна надати підтвердження того, що їй відмовлено в отриманні доказу, або відсутності відповіді на запит про отримання доказу.

Разом з тим, заявником на підтвердження неможливості самостійного отримання доказу у справі до матеріалів справи надано лише копію листа Київської місцевої прокуратури №6 від 27.10.2016р. № 9491вих.-16, відповідно до якого звернення ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи №50-3151 від 10.07.2002р. було направлено начальнику слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для розгляду, про результати якого повинно бути повідомлено заявника.

Зважаючи на недоведеність заявником місцезнаходження доказів, щодо витребування яких ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулось до суду з вищезазначеним клопотання, а також неможливості самостійного подання відповідних доказів у справі, господарський суд апеляційної інстанції, який не наділений повноваженнями самостійного збирання доказів у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав, визначених ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення клопотання про витребування додаткових доказів у справі (вх.№12926 від 21.12.2016р.).

Разом з тим, з метою надання ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" доказів на підтвердження неможливості самостійного подання додаткових доказів у справі, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2016р. було відкладено розгляд справи.

В судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції 04.01.2017р. представник ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС повідомив суд про його звернення до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з усним клопотанням про надання матеріалів кримінальної справи №50-3151, порушеної за фактом зловживання службовими особами ДП НАЕК "Енергоатом" службовим становищем, на що було отримано усну відповідь про відсутність матеріалів зазначеної кримінальної справи.

Судова колегія зауважує, що вказані обставини унеможливлюють можливість витребування додаткових доказів у справі, на які посилається апелянт в обґрунтування заявлених вимог.

Разом з тим, у відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, встановлені в кримінальній справі №50-3151, порушеної за фактом зловживання службовими особами ДП "НАЕК "Енергоатом" службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, можуть бути лише одним з доказів у справі, який підлягає оцінці поряд з іншими наданими сторонами доказами в сукупності.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 214 Кримінально-процесуальний кодекс України слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у статті 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до статті 81 цього Кодексу.

Матеріали справи містять копію постанови про закриття кримінальної справи від 16.05.2003р. у справі № 50-3191, з посиланням на обставини, які стали підставою для висновків щодо відсутності в діях службових осіб ДП "НАЕК "Енергоатом" та ТОВ СУРФ "Інек" будь-яких порушень в організації поставки парогенераторів ПГВ-1000М №№ 73, 74, 77, 78 та виконання договірних умов по їх поставці, які б утворювали склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, а також не підтвердження обставин користування ТОВ СУРФ "Інек" в період з липня 1998 року по жовтень 1999 року державними коштами, які перераховував ДП "НАЕК "Енергоатом", як безпроцентною позичкою, подвійної оплати ДП "НАЕК "Енергоатом" за спірні парогенератори, встановленої згідно з висновками Головного контрольно-ревізійного управління України (лист-довідка № 05-17/181 від 14.04.2000р. "Про результати перевірок взаєморозрахунків між НАЕК "Енергоатом" та ТОВ СУРФ "Інек" від 06.04.2000р.).

Відповідні докази досліджувалися господарським судом першої інстанції під час розгляду даної справи та підлягали оцінці поряд з іншими доказами у справі.

Ліквідатором надано доповнення до заперечення на скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (вх.№ 12948 від 21.12.2016р.), в яких зазначає про відсутність здійснення зазначеним кредитором оплати за договором комісії від 03.07.1998р. № 01NEN/98 за парогенератори ПГВ-1000М зав. № 77 та № 78. Розрахунки в межах вказаного договору комісії за парогенератори ПГВ-1000М зав. №73, №74 були проведені, вказані парогенератори були розмитнені та передані ДП "НАЕК "Енергоатом", що підтверджується підписаним між СУРФ "Інек" у формі ТОВ та ДП "НАЕК "Енергоатом" актом прийому-передачі від 02.07.1999р. № 1195.

У відзиві на апеляційну скаргу представник трудового колективу (вх.№ 13177 від 28.12.2016р.) зазначає про підтвердження права власності СУРФ "Інек" на парогенератори типу ПГВ-1000М зав. №№ 77,78 наданими до матеріалів справи копіями витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т.14б, а.с. 33,34).

Заступником прокурора Харківської області надано письмове обґрунтування правових підстав подання апеляційної скарги (вх.№ 49 від 04.01.2017р.).

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.01.2017р. у зв'язку перебуванням у відпустці судді Шутенко І.А. та судді Барбашової С.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Камишева Л.М., суддя Терещенко О.І.

В судовому засіданні представник ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС виклав доводи та вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив суд ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС на дії ліквідатора та виключити з ліквідаційної маси СУРФ "Інек" у формі ТОВ парогенератори ПГВ-1000М зав. №77,78.

Прокурор підтримав вимоги поданої Заступником прокурора Харківської області апеляційної скарги, просив суд ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016 у справі № Б-39/134-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" на дії ліквідатора про включення майна до ліквідаційної маси банкрута СУРФ "Інек".

Ліквідатор, представник трудового колективу боржника заперечували проти доводів поданих апеляційних скарг, просили ухвалу місцевого господарського суду від 31.10.2016 у справі № Б-39/134-10 залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів дійшла висновку за можливе розглянути справу за відсутності представників інших кредиторів за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційних скаргах, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2010 року, за заявою Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" (далі за текстом - ПАТ "Банк Золоті ворота"), на підставі ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", порушено провадження у справі № Б-39/134-10 про банкрутство Спільної українсько-російської фірми "Інек" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі за текстом - СУРФ "Інек" у формі ТзОВ), інше.

Постановою господарського суду Харківської області від 20.10.2010 року у справі № Б-39/134-10 визнано СУРФ "Інек" у формі ТзОВ банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом".

До складу ліквідаційної маси банкрута ліквідатором СУРФ "Інек" у формі ТзОВ арбітражним керуючим Фоміним Г.В. було включено, зокрема, парогенератори ПГВ-1000М зав. № 77, 78 з обладнанням.

Органами прокуратури Харківської області на підставі заяви від 13.11.2013р. № 04-31-1346/13 здійснено вступ у розгляд справи.

28.04.2014 р. до господарського суду Харківської області від ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" надійшла скарга на дії ліквідатора про включення майна до ліквідаційної маси, в якій скаржник просив виключити з ліквідаційної маси СУРФ "ІНЕК" у формі ТОВ майно, а саме: парогенератори ПГВ-1000М зав. № 77, 78.

В обґрунтування наданої скарги ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" послалось на те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2014 р. у справі № 5023/9032/11 було скасовано рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2011 р. у цій справі в частині задоволення зустрічного позову СУРФ "ІНЕК" у формі ТОВ, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову СУРФ "Інек" у формі ТОВ про визнання права власності на парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78, у зв'язку чим скаржник вважає відсутніми підстави для включення до ліквідаційної маси банкрута вищезазначених парогенераторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.01.2015 року, зокрема, усунуто від виконання обов'язків ліквідатора СУРФ "Інек" у формі ТзОВ арбітражного керуючого Фоміна Г.В. та призначено ліквідатором СУРФ "Інек" у формі ТзОВ арбітражного керуючого Панасюка І.В.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.1996р. № 1268 на базі майна атомних електростанцій України та їх інфраструктур було створено Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2015 р. визнано вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька АЕС" у сумі 6228,39 грн. та зобов'язано ліквідатора при задоволенні вимог кредиторів СУРФ "ІНЕК" у формі ТзОВ врахувати вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька АЕС" в сумі 6228,39 грн. в 4 чергу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2015 р. (суддя - Міньковський С.В.) відмовлено ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" у задоволенні скарги на дії ліквідатора.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 р. апеляційну скаргу ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 02.04.2015 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 р. та ухвалу господарського суду Харківської області від 02.04.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року у справі № Б-39/134-10 (суддя - Савченко А.А.) відмовлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі за текстом - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька АЕС") у задоволенні скарги на дії ліквідатора.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 року у справі № Б-39/134-10 (головуючий суддя - Плахов О.В., судді: Здоровко Л.М., Крестьянінов О.О.) апеляційну скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька АЕС" залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року у справі № Б-39/134-10 залишено без змін. При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що доводи апеляційної скарги безпідставні та не підлягають задоволенню, а спірна ухвала не підлягає скасуванню.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Поліщук В.Ю., суддя Погребняк В.Я., суддя Ткаченко Н.Г.) касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 02 лютого 2016 року у справі № Б-39/134-10 скасовано. Справу № Б-39/134-10 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

В постанові касаційної інстанції зазначено, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши (під час розгляду цієї справи), що спірні парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78, на підставі договору № VT-SRTS/01 від 15.03.2001 року (укладений між фірмою "VIMCOM Technology Pte LTD" (Сінгапур) та ТзОВ "Стройсервіс" (Російська федерація) та акту прийому - передачі №150301 від 15.03.2001 року, стали власністю ТзОВ "Стройсервіс", не дослідили яким чином та на підставі яких документів вказані парогенератори були набуті фірмою "VIMCOM Technology Pte LTD" (Сінгапур). Більш того, посилаючись на договір №10328 від 19.03.2001 року (укладений між СУРФ "ІНЕК" у формі ТзОВ та ТзОВ "Стройсервіс"), за умовами якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує продукцію-парогенератори ПГВ-1000М в кількості 2 шт., господарські суди не звернули уваги на відсутність (як у самому договору так і додаткових угод до нього) індивідуального визначення цих парогенераторів (заводських номерів), зі змісту оскаржених судових актів не вбачається на підставі яких саме документі суди дійшли висновку про те, що договір №10328 від 19.03.2001 року був укладений на поставку парогенераторів ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78.

При цьому, на думку господарського суду касаційної інстанції, господарські суди попередніх інстанцій не звернули уваги на відмінність зразків підпису генерального директора СУРФ "Інек" у формі ТзОВ ОСОБА_7 на різних документах, які наявні в матеріалах справи.

З цього приводу, колегія суддів касаційної інстанції вважала необхідним повторно звернути увагу господарських судів першої та апеляційної інстанції на приписи ст. 90 ГПК України, які передбачають певні дії суддів, у разі виявлення порушень законності або недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій, державного чи іншого органу. При цьому, господарський суд не обмежений колом ні учасників судового процесу у конкретній справі, а ні загалом осіб, зазначених у ст. 1 ГПК України.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважила на тому, що чинне процесуальне законодавство передбачає певні права та дії господарського суду, у разі виникнення сумнівів щодо фактичного існування та виконання правочинів, зокрема призначення відповідної експертизи, залучення фахівців, третіх осіб, виклик посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, витребування від них документів та пояснень, необхідних для повного та всебічного розгляду спору по суті. Однак, господарські суди першої та апеляційної інстанції наданим правом не скористались, обмежившись лише копіями документів, наданих до матеріалів справи сторонами, не встановивши джерела походження цих документів у арбітражного керуючого - ліквідатора СУРФ "Інек" у формі ТзОВ, враховуючи, що процедура банкрутства, в цьому випадку, здійснюється на підставі ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013р.).

Переглянувши у апеляційному порядку прийняту місцевим господарським судом ухвалу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст.4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 19.01.2013р. набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.11р. (далі - Закон про банкрутство).

Пунктом 1-1 Розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 р. (який набрав чинності 19.01.2013 р.) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Харківської області від 20.10.2010 року у справі № Б-39/134-10 визнано СУРФ "Інек" у формі ТзОВ банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом".

Відтак, до правовідносин, що виникли з моменту визнання боржника банкрутом постановою господарського суду Харківської області від 20.10.2010р., застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до набрання законної сили Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI.

Згідно з абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону №784-ХІV від 30.06.1999 р.), у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону №784-ХІV від 30.06.1999р.), дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Як встановлено господарськими судами під час розгляду справи, 21.01.1992р. між Виробничим об'єднанням "Запорізька АЕС" (Україна) та заводом ВО "Атоммаш" (Росія, м. Волгодонськ) укладено договір № 4-92 на виготовлення для потреб Запорізької АЕС 4-х парогенераторів ПГВ-1000М та комплектуючих матеріалів до них.

Відповідно до п. 4 договору у випадку відмови від продукції покупець зобов'язаний відшкодувати постачальнику виниклі у зв'язку з чим збитки.

Згідно з п. 14 договору строк його дії встановлено до 31.12.1993р.

Розділом 7 договору визначено, що ціни є умовними та підлягають погодженню з покупцем не пізніше 20 календарних днів з моменту отримання протоколу вільних оптових цін.

Між сторонами було підписано специфікацію до договору від 21.01.1992р. № 4-92 (т.13, а.с. 20,21).

Також, між ВО "Атоммаш" та Запорізькою АЕС підписано акти приймання передачі парогенераторів, виготовлених у відповідності до ТУ 108-1065-81, зав. №№77,78, загальною вартістю 111040,0 тис. руб. (т.13, а.с. 24,25).

Як докази проведення оплати за вказаним договором, до матеріалів справи надано копії наступних платіжних документів: від 13.07.1992р. № 2203 в розмірі 100131200 руб. з призначенням платежу "за виготовлення парогенераторів згідно з договором від 30.06.1992р."; від 21.02.1992р. № 957 в розмірі 7500000,00 руб з призначенням платежу "аванс за І квартал 1992р. на підготовку, виготовлення, розробку КД та придбання матеріалів згідно з договором від 21.01.1992р. № 4-92"; від 09.07.1992р. № 2178 в розмірі 42000000 руб. з призначенням платежу "аванс за парогенератори, колектора пару згідно договору від 19.05.1992р.", від 16.07.1993р. в розмірі 27184303,00 крб. з призначенням платежу "згідно договору від 23.10.1992р. в рахунок заборгованості ВО "Атоммаш", від 23.07.1992р. № 1316 в розмірі 7500000,00 руб. з призначенням платежу "парогенератори згідно договору від 21.01.1992р. № 4-92" (т.13, а.с. 38-40).

Згідно зі ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Надані скаржником копії платіжних документів не містять усіх необхідних реквізитів засвідчення, передбачених п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), що унеможливлює визнання їх в якості письмових доказів в обґрунтування правової позиції щодо спірних правовідносин.

З наданих Державним підприємством НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" платіжних документів вбачається часткове їх віднесення до інших договорів, які не є предметом судового розгляду, а часткова оплата на підставі платіжних доручень від 21.02.1992 р. № 957 та від 23.06.1992 р. № 1316 не оскаржується ліквідатором та врахована при укладенні додаткової угоди № 2 до договору комісії № 01NEN/98 від 03.07.1998р.

В подальшому, 06.06.1992 р. між Орендним підприємством "Виробництво №1" ВО "Атоммаш" та Запорізькою АЕС було укладено договір № 38 на зберігання та відвантаження продукції, за умовами якого, враховуючи стан монтажних робіт та відсутність умов для зберігання на Запорізькій АЕС, виготовлені парогенератори № № 77, 78 були прийняті орендним підприємством "Виробництво №1" ВО "Атоммаш" на відповідальне зберігання безоплатно, з послідуючим відвантаженням в 3 кварталі 1993 року, про що між сторонами цього договору підписано відповідні акти.

17.08.1994р. між заводом АТ "Атоммаш" та ВО "Запорізька АЕС" було укладено договір на виконання робіт з розробки конструкторської документації та технологічної документації з модернізації зазначених парогенераторів № П1-94-24.

Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт та послуг від 31.12.1996р. вартість виконаних робіт з виготовлення документації склала 312648 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1992 році ВО "Запорізька АЕС" частково сплатила по договорам на виготовлення та модернізацію 4-х парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78, при цьому, ці кошти були враховані при укладенні договору комісії, а починаючи з 1998 року провадився розрахунок за парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, які в повній мірі були сплачені, розмитнені та передані ДП НАЕК "Енергоатом", що підтверджується актом приймання-передачі № 1195 від 02.07.1999 р., підписаним СУРФ "ІНЕК" у формі ТОВ та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про передачу останньому парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 73, 74.

10.07.2002р. було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовими особами НАЕК "Енергоатом" службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого прокурора Печерського району м. Києва від 16.05.2003 р. кримінальну справу № 50-3191 було закрито, у зв'язку з відсутністю в діях службових осіб НАЕК "Енергоатом" та СУРФ "Інек" у формі ТОВ складу злочину.

В результаті розслідування були встановлені наступні факти: ініціатива про укладення договору комісії належить самому ВП "Запорізька АЕС" через відсутність коштів на придбання парогенераторів безпосередньо у ПО "Атоммаш"; кошти, сплачені у 1992 році, враховані в договорі комісії при проведенні розрахунків за парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73,74; кошти за парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73,74 сплачені, парогенератори передані ВП "Запорізька АЕС"; кошти за парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 не сплачені, парогенератори не передані ВП "Запорізька АЕС" та є власністю СУРФ "Інек" у формі ТОВ.

У вищезазначеній постанові слідчого прокурора Печерського району м. Києва від 16.05.2003 р. у кримінальній справі № 50-3191 міститься посилання на лист Головного Контрольного - ревізійного управління України від 14.04.200р. № 05-17/181 "Про результати перевірок взаєморозрахунків за парогенератори для ВП Запорізької АЕС" та акту зустрічної перевірки взаєморозрахунків між НАЕК "Енергоатом" та ТОВ СУРФ "Інек" від 06.04.2000р., відповідно до якого було здійснено висновок про користування ТОВ СУРФ "Інек" в період з липня 1998р. по жовтень 1999 року державними коштами, які перерахував ДП НАЕК "Енергоатом", як безпроцентною позичкою, про подвійну оплату ДП НАЕК "Енергоатом" вартості парогенераторів ПГВ-1000М №№ 73,74,77,78 та про безпідставне перебування у власності ТОВ СУРФ "Інек" зазначеного державного майна вартістю близько 74 млн. грн.

У зв'язку з зазначеними висновками Головного Контрольно-ревізійного управління України 01.06.200р. СУРФ "Інек" була призначена аудиторська перевірка, проведена Аудиторською компанією ТОВ "УПК-Аудит Лтд". Згідно з висновком аудиторської перевірки від 15.06.2000р. подвійної оплати вартості парогенераторів ПГВ-1000М №№ 73,74,77,78 не встановлено.

Крім того, за висновком спеціалістів-економістів лабораторії судово-економічних досліджень КНДІСЕ № 5347, висновки Головного контрольно-ревізійного управління України (лист - довідка від 14.04.200р. № 05/17/181 "Про результати перевірок взаєморозрахунків між НАЕК "Енергоатом" та ТОВ СУРФ "Інек" від 06.04.2000р.) є безпідставними.

При цьому, відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, зазначений вище висновок аудиторської перевірки від 15.06.2000р., відповідно до якої подвійної оплати вартості парогенераторів № № 73, 74, 77, 78 не встановлено, не містить встановлених фактів, які є беззаперечним доказом на підтвердження позиції Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Запорізької АЕС та підлягають оцінці судом поряд з іншими доказами у справі.

За таких обставин, господарський суд встановив відсутність у матеріалах справи документів, які підтверджують проведення Запорізькою АЕС у 1992 році повної оплати за парогенератори №№ 77, 78 відповідно до договору від 21.01.1992р. № 4-92, як на обґрунтування безпідставності включення парогенераторів № № 77, 78 до ліквідаційної маси банкрута.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу Українською РСР цивільне законодавство інших союзних республік застосовується в Українській РСР - до відносин, що випливають з права власності, застосовується закон місця знаходження майна.

Як встановлено судом, надані до матеріалів справи копії договору від 21.01.1992р. № 4-92 та специфікації до нього свідчать про те, що договір було підписано з протоколом розбіжностей, якого до матеріалів справи надано не було. За відсутності протоколу розбіжностей визначити, які саме умови договору були належним чином погоджені сторонами та в якій редакції, визначити дату укладення договору у відповідності до норм чинного законодавства є неможливим.

Судом встановлено, що фінансування ВО "Запорізька АЕС" договорів № 4-92 та № П1-94-24 було проведено частково, що підтверджується листом ВАТ "ЕМК-Атоммаш" № ВМП/821-403 від 16.05.2000 р. (т. 13, а.с. 139).

В наслідок того, що фінансовий стан Запорізької АЕС не дозволяло їй провести подальше фінансування договорів, завод ВО "Атоммаш" провадило виготовлення ПГВ та їх модернізацію за власний рахунок та в вересні 1998р. уклало договір з Московським представництвом "VIMCOM Technology Pte LTD", Сінгапур на реалізацію модернізованих ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78. Зі змісту вказаного листа вбачається повідомлення відповідних обставин ВП «Запорізька АЕС».

В подальшому, фінансові розрахунки між ВАТ "ЕМК-Атоммаш", Запорізькою АЕС та АК "VIMCOM Technology Pte LTD" здійснювались з урахуванням об'єму фінансування, який був здійснений Запорізькою АЕС за договорами № 4-92 та №П1-94-24.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ст. 49 Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Матеріали справи не містять доказів оспорення Запорізькою АЕС права власності ВО "Атоммаш" на парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78 або права на реалізацію виготовленої речі тертій особі у встановленому Законом порядку з метою погашення заборгованості з всіх належних підрядчику платежів за проведення роботи з їх виготовлення та модернізації в окремому позовному провадженні з залученням договірних сторін до вирішення спору з визначенням законодавства країни, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, предметом даного судового розгляду є скарга на дії ліквідатора СУРФ "Інек" щодо включення до ліквідаційної маси банкрута парогенераторів ПГВ-1000М зав. № 77, 78, в наслідок чого господарський суд позбавлений права виходити за межі заявлених вимог та надавати оцінку договірним правовідносинам між ОП "Атоммаш" та фірмою "VIMCOM Technology Pte LTD" (Сінгапур), які не є учасниками провадження у справі про банкрутство СУРФ "Інек", та правомірності набуття останньою права власності на спіні парогенератори в межах даного судового розгляду.

Відповідно до умов укладеного контракту між ВАТ "ЕМК-Атоммаш" та АК "VIMCOM Technology Pte LTD" продавець зобов'язувався здійснити поставку у власність покупця чотирьох парогенераторів ПГВ-1000М, креслення 320.05.0100000 на умовах "FOB-порт г. Волгодонськ, Росія" та чотирьох комплектів комплектуючих до парогенераторів ПГВ-1000М згідно з комплектом поставки на умовах поставки "DAF-кордон Росія Країна" згідно Інкотермс, публ. МПТ № 460, 1990р.

В подальшому, 15.03.2001р. між фірмою "VIMCOM Technology Pte LTD" (Сінгапур) та ТОВ "Стройсервіс" (Російська Федерація) було укладено договір купівлі-продажу двох парогенераторів ПГВ-1000М загальною вартістю 13061680 дол. США № VT-SRTS/01.

Відповідно до п. 1 договору продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує продукцію - парогенератори ПГВ-1000М у кількості 2-х одиниць.

Згідно з п. 2.1, 2.2 договору ціна одного парогенератора ПГВ-1000М складає 6530840 доларів США. Загальна сума даного договору складає 13061680 доларів США.

Продавець поставить покупцю продукцію на умовах EXW (майданчик вантажів великої ваги ЗАЕС м. Енергодар) згідно правил Інкотермс в редакції 1990 року. Строк доставки до 31.12.2001р. Датою поставки вважаться дата акту приймання-передачі, підписаного обома сторонами (п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору).

Актом приймання-передачі від 15.03.2001 р. № 150301 парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 вартістю 13061680 дол. США були передані у власність ТОВ "Стройсервіс".

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судова колегія зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що договори купівлі-продажу, на підставі яких у фірми "VIMCOM Technology Pte LTD" (Сінгапур) та ТОВ "Стройсервіс" (Російська Федерація) виникло право власності на спірні парогенератори, у встановленому законом порядку недійсними визнано не було.

При цьому, у речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення Запорізької ЕАС до "VIMCOM Technology Pte LTD" або ТОВ "Стройсервіс" з віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння з зазначенням підстав подання позову та доведенням відповідних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.1998 р. між ДП НАЕК "Енергоатом" та ТОВ СУРФ "Інек" було укладено договір комісії № 01NEN/98 на поставку продукції (4-х парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78), у відповідності до специфікації до договору.

Відповідно до п. 1.1 договору комісії від 03.07.1998 р. № 01NEN/98 комітент ДП НАЕК "Енергоатом" доручає комісіонеру СУРФ "Інек" у формі ТОВ за рахунок комітента (ДП НАЕК "Енергоатом") за винагороду вчинити дії з поставки комітенту обладнання відповідно до специфікації, що додана до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу Української РСР за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента.

Згідно з ст. 398 Цивільного кодексу Української РСР майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього.

Розрахунки між ДП НАЕК "Енергоатом" та СУРФ "Інек" за умовами договору комісії від 03.07.1998р. передбачав повну передплату в повинен був здійснюватись за допомогою векселів, авізо та залікових енергетичних коштів, але не грошовими коштами.

За умовами додаткової угоди від 03.07.1998р. № 1 до договору комісії від 03.07.1998 р.№01NEN/98 СУРФ "Інек" у формі ТзОВ зобов'язалося придбати та здійснити поставку 4 парогенераторів ПГВ-1000М зав. №№ 73, 74, 77, 78, з проведеною модернізацією, загальною вартістю 55681248,00грн. або 27189437 доларів США. Поставка мала здійснюватись на умовах DDP (Правила "Інкотермс" 1990 року) у місто Енергодар (місце розташування ВО "Запорізька АЕС").

Додатковою угодою від 03.07.1998 р. № 2 до договору комісії від 03.07.1998р. №01NEN/98 були враховані кошти, які ВО "Запорізька АЕС" сплатило за договорами виготовлення та модернізації 4-х парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 73,74,77,78. Загальна сума сплачених коштів відповідно до вищезазначеної додаткової угоди склала 730665,00грн.

В нормативно-правових обґрунтуваннях ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" також зазначило, що відповідно до договору комісії від 03.07.1998 р. № 01NEN/98 з липня 1998 року ДП НАЕК "Енергоатом" розрахувався з СУРФ "ІНЕК" у формі ТОВ векселями, перерахованими дорученнями та протоколами реєстрами в сумі 53078813, 64 грн.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлена відсутність доказів на підтвердження виконання ДП НАЕК "Енергоатом" вищевказаних умов договору в частині проведення відповідного фінансування та виконання поставки парогенераторів № № 77,78 за рахунок комітента - ДП НАЕК "Енергоатом".

За таких обставин, Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" кошти, відповідно до договору комісії від 03.07.1998 р. № 01NEN/98, на придбання парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 не були сплачені, що спростовує твердження апелянтів про перехід права власності на спірне майно до державного підприємства.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що твердження ДП НАЕК "Енергоатом" про набуття ним права власності на парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 на підставі відповідного договору не міститься належного правового обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.03.2001р. між СУРФ "Інек" у формі ТОВ, покупцем, та ТОВ "Стройсервіс", (Російська Федерація), продавцем, укладено договір №10328, відповідно до якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує продукцію-парогенератори ПГВ-1000М в кількості 2 шт.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору ціна одного парогенератора склала 6595805,00 доларів США. Загальна суму по договору склала 13191601 доларів США.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору продавець поставляє покупцю продукцію на умовах EXW (майданчик вантажів великої ваги ЗАЕС, м. Енергодар) згідно правил Інкотермс в редакції 1990 року, строк поставки до 31.12.2001 року.

В подальшому строк дії договору був продовжений до 31.12.2005р.

Відповідно до п.8.4. договору поставка товару здійснюється в межах договору комісії № 01NEN/98 від 03.07.1998р., в якому покупець виступає в якості комісіонера.

Відповідно до п.1.1. договору комісії № 01NEN/98 від 03.07.1998р. комітент -ДП НАЕК "Енергоатом" доручає комісіонеру -СУРФ "Інек" у формі ТОВ за рахунок комітента за винагороду вчинити дії з поставки комітенту обладнання відповідно до специфікації, а саме поставити парогенератори ПГВ-1000М зав. №73,74,77,78 з обладнанням до цих парогенераторів. (а.с.207-216 т.9).

Суд звертає увагу на те, що додаткової угоди від 26.03.2001 р. до договору від 19.03.2001р. №10328 матеріали справи не містять, тому пояснення арбітражного керуючого Фоміна Г.В. в частині її укладення та виключення п. 8.4 з тексту договору не підтверджені матеріалами справи, є необґрунтованими належними доказами у справі.

Судом встановлено, що факт оплати за договором про отримання у власність парогенератори підтверджений відмітками банків про сплату коштів, проставленими на договорі від 19.03.2001р. № 10328.

При цьому, розрахунки за продукцію, що поставлялася, проводилися з рахунків банків АКБ "Золоті ворота", АКБ "Форум", УкрСиббанк, Правекс-банк, Перший Український Міжнародний банк в період з 17.09.2002 р. по 24.02.2005 р. на загальну суму 13306451,93 доларів США.

Додатково до наданих доказів фізичною особою ОСОБА_9, який в період з 14.09.2002 р. по 31.03.2009 р. працював головним бухгалтером СУРФ "Інек" у формі ТОВ, що підтверджується даними трудової книжки (т.14, а.с. 178,789), а також здійснював бухгалтерський облік продукції, що поставлялася в межах договору від 19.03.2001р. № 10328, укладеного між СУРФ "Інек" (покупець) та ТОВ "Стройсервис" (продавець), а також проводив розрахунки з ТОВ "Стройсервис" за поставлену продукцію надано письмові пояснення та докази сплати коштів на поставку двох парогенераторів ПГВ-1000М для потреб ВП "Запорізька АЕС".

Так, відповідно до наданих письмових пояснень (т.14, а.с. 130-139) оплата за поставлену продукцію підприємству ТОВ "Стройсервис", Російська Федерація, за договором від 19.03.2001р. № 10328здійснено в повному обсязі на загальну суму 70918843,99 грн., що склало 13306451,93 дол. США.

Суд вважає необхідним зазначити, що п. 1 договору, який визначає передачу у власність СУРФ "Інек" у формі ТОВ парогенераторів, підтверджує набуття СУРФ "Інек" у формі ТОВ права власності на парогенератори та не суперечить підпункту 8.4 п. 8 договору № 10328 від 19.03.2001 р., в якому зазначено, що поставка продукції відбувається в межах договору комісії № 01NEN/98 від 03.07.1998р., оскільки право власності комітента (ДП НАЕК "Енергоатом") виникло б у разі, якщо б продукція, яка є предметом договору комісії, була отримана саме за рахунок комітента - ДП НАЕК "Енергоатом", чого в даному випадку не було.

Парогенератори були ввезені в Україну та оплачені СУРФ "Інек" у формі ТОВ на користь продавця - ТОВ "Стройсервіс", що підтверджується вантажною митною декларацією ОБ № 198715, яка містить заводські номери парогенераторів № № 77, 78 та відмітки банку про оплату даного товару у доларах США за кредитні кошти ПАТ "Банк Золоті Ворота" та АКБ "Правекс-банк".

В грудні 1998 року 4 модернізовані парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73,74,77,78 були завезені ТОВ СУРФ "Інек" з Росії на територію України, а саме - на територію ВО "Запорізька АЕС". Кошти за парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73,74 були сплачені ДП НАЕК "Енергоатом" в повному обсязі. Вищезазначені парогенератори пройшли митне оформлення 30.06.1999р. та були передані від ТОВ СУРФ "Інек" на баланс ДП НАЕК "Енергоатом" згідно з актом приймання-передачі продукції від 02.07.1999р. № 1195.

Комісією за участю представників ВО "Запорізька АЕС", ДП НАЕК "Енергоатом", ПО "Атоммаш", ТОВ СУРФ "ІНЕК" було обстежено технічний стан парогенераторів ПГВ-1000М (зав. № № 73, 74, 77, 78), згідно з наказом № 199 від 14.03.2001 р. ДП НАЕК "Енергоатом", про що свідчить акт обстеження, затверджений 30.03.2001 р. Президентом НАЕК "Енергоатом", за результатами чого були зроблені наступні висновки: парогенератори зав. № № 73, 74 (розмитнені та передані ДП НАЕК "Енергоатом") та парогенератори зав. № № 77, 78 (не розмитнені і не передані ДП НАЕК "Енергоатом") зберігаються на майданчику ВО "Запорізька АЕС"; технічна документація у вигляді паспортів 320.05.00.00.000 ПС та ПС-1 на парогенератори зав. № № 73, 74 знаходиться на ВО "Запорізька АЕС", на парогенератори зав. № № 77, 78 знаходиться у ТОВ СУРФ "Інек"; парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78 поставлені без комплектуючих деталей відповідно до специфікації 320.05.01.00.000, які є невід'ємною частиною парогенераторів; на парогенераторах ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78 зроблені всі необхідні доробки та модернізації.

Листом ВО "Запорізька АЕС" від 29.12.2002 р. № 36-14/13895 підтверджено, що парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 73, 74, 77, 78, ввезені у грудні 1998 р. ТОВ СУРФ "Інек" на виконання договору комісії від 03.07.1998р. №01NEN/98, укладеного між ТОВ СУРФ "Інек" та ДП НАЕК "Енергоатом", з яких парогенератори № 73,74 перебувають на балансі НАЕК "Енергоатом" та передані на зберігання ВП ЗАЕС, при цьому, парогенератори № 77,78 до теперішнього часу є власністю СУРФ "Інек".

Судом встановлено, що у 2004 році Запорізька митниця після оплати СУРФ "Інек" у формі ТОВ здійснила митне оформлення та передала СУРФ "Інек" у формі ТОВ парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 на загальну вартість 71422014,86 грн., що підтверджується актом приймання-передачі майна від 08.09.2004р.

Таким чином, суд вважає, що право власності СУРФ "Інек" у формі ТОВ на парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77,78 виникло на підставі повного та належного виконання умов договору № 10328 від 19.03.2001 р., укладеного між СУРФ "Інек" у формі ТОВ та ТОВ "Стройсервіс" (Російська Федерація).

Що стосується відсутності в договорі від 19.03.2001р. № 10328 (з урахуванням додаткових угод) між СУРФ "Інек" у формі ТОВ (покупець) та ТОВ "Стройсервис" індивідуального визначення парогенераторів, суд встановив наступне.

В рішенні господарського суду Запорізької області від 22.04.2002 р. у справі №1/6/259 про визнання відмови в митному оформленні двох парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 недійсним та про зобов'язання Запорізької митниці прийняти до митного оформлення вказані парогенератори зазначено, що за договором від 19.03.2001р. №10328, укладеним між СУРФ "Інек" у формі ТОВ (покупець) та ТОВ "Стройсервис" (продавець), поставлено два парогенератори ПГВ-1000М зав. № № 77, 78.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з листом від 15.08.2016р. № 09-13-01/883/2016 господарського суду Запорізької області вищезазначена справа була знищена на підставі Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України № 22 від 11.02.2010р.

Таким чином, факт передачі СУРФ "Інек" у формі ТОВ парогенераторів ПГВ-1000М саме з зав. № № 77, 78 з боку ТОВ "Стройсервис" підтверджується актом приймання - передачі майна від 08.09.2004 р. між Запорізькою митницею та СУРФ "Інек" у формі ТОВ, вантажно - митною декларацією ОБ №198715, а також фактами, встановленими рішенням господарського суду Запорізької області від 22.04.2002 р. у справі №1/6/259.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів справи, ВП "Запорізька АЕС" листом від 29.12.2002р. № 36-14/13895 повідомило ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", що парогенератори номера 77 та 78 перебували у власності СУРФ "Інек" та з урахуванням того, що на парогенераторах №№ 73,74,77,78 здійснено доопрацювання та модернізацію у відповідності до нормативних документів ДКБ «Гидроперс», зауважує про необхідність придбання парогенераторів №№ 77 та 78 та включення їх до Переліку обладнання централізованого запасу з наступним використанням для заміни відпрацьованих ресурси парогенераторів на АЕС України (т.13, а.с. 140).

Крім того, ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" листом від 07.02.2006р. № 23-18/1987 повідомило СУРФ "Інек", що в режимній зоні ВП ЗАЕС на площадці розгрузки великовагових знаходяться парогенератори ПГВ-1000М зав. №№ 77, 78, які знаходяться на балансі ТОВ СУРФ "Інек". Для оформлення договору зберігання парогенераторів та підготовки акту приймання-передачі просить надати первинну та балансову вартість кожного парогенератору станом на 01.02.2006р. (т.13, а.с. 141).

18.05.2006 р. між СУРФ "Інек" у формі ТОВ та ВП "Запорізька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" було укладено договір зберігання майна за № 75/80-06, за умовами якого ВП "Запорізька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" є зберігачем двох парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 77, 78, а СУРФ "Інек" у формі ТОВ - поклажедавцем.

Відповідно до матеріалів справи, згідно з умовами вищезазначеного договору та додаткових угод до нього, СУРФ "Інек" у формі ТОВ здійснював відшкодування витрат Запорізькій АЕС, відповідно до п. 3.1. договору, що підтверджено ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2015 р.

Також, відповідно до п. п. 1.2 п.1 та п. п. 2.1.6 п. 2 цього договору ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" зобов'язався повернути вищевказане майно поклажодавцю СУРФ "Інек" у формі ТОВ по закінченню строку зберігання.

Зазначене відповідає приписам ч. 1 ст. 936 ЦК України, відповідно до якої передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Суд вважає, що укладення сторонами цього договору є додатковим доказом на підтвердження того, що ДП НАЕК "Енергоатом" право власності СУРФ "Інек" у формі ТОВ на парогенератори № № 77,78 не оспорювало та визнавало протягом тривалого часу.

Щодо посилання на обставини, встановленні постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2014р. у справі № 5023/9032/11, як підстави для виключення спірних парогенераторів ПГВ-1000М зав. № № 77, 78 з ліквідаційної маси СУРФ "Інек" судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2014р. у справі № 5023/9032/11 апеляційну скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2011 у справі № 5023/9032/11 задоволено. Апеляційну скаргу ТОВ "Ікта" на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2011 у справі №5023/9032/11 залишено без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2011 у справі № 5023/9032/11 скасовано частково в частині задоволення зустрічного позову СУРФ "Інек" у формі ТОВ та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволення зустрічного позову СУРФ "Інек" у формі ТОВ про визнання права власності. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2011 у справі № 5023/9032/11 залишено без змін.

Судовою колегією було з'ясовано, що предметом вказаного судового розгляду визначено вимогу позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5000,00 грн., в обґрунтування якої зазначив, що у відповідача відсутнє право власності на обладнання і пов'язує з цим неможливість укладення договору купівлі-продажу парогенераторів ПГВ-1000М заводські номери №77, 78 в кількості 2 шт. та вимагає стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5000,00 грн., оплачених позивачем за попереднім договором від 26 січня 2011 року.

Предметом зустрічного позову СУРФ "Інек" у формі ТОВ визначено визнання за ним права власності на парогенератори ПГВ-1000М заводські №77, №78 в кількості 2 од., які знаходяться на частині майданчика розвантаження вантажів великої ваги території 6-го блоку режимної зони ВП "Запорізька АЕС" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Єнергоатом", місто Енергодар, промислова зона.

Задовольняючи апеляційну скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зважаючи на спосіб захисту порушених прав, передбачений ст. 16 ЦК України, відсутня необхідність в наданні СУРФ "Інек" у формі ТОВ будь-якого судового захисту шляхом визнання права власності, оскільки саме виконання цивільної угоди купівлі-продажу свідчило б про наявність у продавця права власності. Разом з тим, СУРФ "Інек" у формі ТОВ не звернулось з позовом про визнання права власності до особи, яка дійсно не визнає права власності цього підприємства і більше того, здійснює володіння спірним майном - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Також, господарський суд зазначив, що в силу вимог ст.11 ЦК України, відповідно до яких цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, договір зберігання не є тим правочином, який тягне виникнення права власності, внаслідок чого обґрунтування зустрічної позовної заяви є таким, що не відповідає приписам матеріальних норм права.

Таким чином, з наданого судового рішення вбачається, що вимоги зустрічної позовної заяви СУРФ "Інек" у формі ТОВ в межах розгляду справи № 5023/9032/11 ґрунтувались на правовідносинах, які виникли на підставі договору зберігання майна № 75/80-06. Саме на підставі оцінки даного правочину, а також невірно обраного способу захисту судом було здійснено висновок про відсутність правових підстав для визнання права власності на парогенератори ПГВ-1000М заводські №77, №78 за СУРФ "Інек" у формі ТОВ.

Разом з тим, підставами, з якими СУРФ "Інек" у формі ТОВ пов'язує виникнення у боржника права власності на спірні парогенератори, в даному судовому процесі є договір купівлі-продажу від 19.03.2001р. №10328, за умовами якого сторонами домовились про передачу у власність покупця продукції-парогенераторів ПГВ-1000М в кількості 2 шт., який не був предметом судового розгляду у справі № 5023/9032/11.

Зважаючи на те, що у даних судових процесах підстави заявлених вимог щодо визнання права власності парогенераторів ПГВ-1000М в кількості 2 шт. (обставин, на яких ґрунтується вимога позивача) є різними, висновок господарського суду в межах розгляду справи № 5023/9032/11 щодо недоведеності СУРФ "Інек" у формі ТОВ права власності на спірні майно не впливає на розгляд даної справи.

Суд вважає необхідним також зауважити, що лише сам факт знаходження парогенераторів № 77, 78 на території ВП Запорізька АЕС не свідчить про набуття станцією права власності на них у встановленому законом порядку, оскільки не є тим правочином, який тягне перехід права власності на річ.

Щодо посилання господарського суду касаційної інстанції на відмінність зразків підпису Генерального директора СУРФ "Інек" у формі ТзОВ ОСОБА_7 на різних документах, які наявні в матеріалах справи, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ст. ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. N 53/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 р. за N 1/22533, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Разом з тим, враховуючи, що учасниками судового процесу не було висунуто сумнівів щодо справжності наданих до матеріалів справи документів, а також смерть генерального директора СУРФ "Інек" ОСОБА_7, що підтверджується наданим до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, судова колегія дійшла висновку, що проведення відповідної експертизи в межах справи про банкрутства є недоцільним.

Щодо переходу від ліквідаційної процедури, порушеної господарським судом за ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до загальних процедур банкрутства, суд зазначає.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону № 784-ХІV від 30.06.1999р.), за клопотанням ліквідатора у разі виявлення ним майна відсутнього боржника, визнаного банкрутом, господарський суд може винести ухвалу про припинення процедури ліквідації, передбаченої цією статтею, і переходу до загальних судових процедур у справі про банкрутство, передбачених цим Законом.

Отже, здійснення судом переходу до загальної процедури банкрутства у разі виявлення майна боржника можливе лише на підставі наданого ліквідатором клопотання.

Ліквідаційна процедура у відношенні СУРФ "Інек" у формі ТОВ триває з 2010 року. Більша частина активів підприємства вже реалізована. Відповідно до матеріалів справи, ліквідатор з клопотанням про перехід до загальних процедур не звертався до суду, у зв'язку з чим, суд не приймав ухвалу про перехід до загальних процедур в провадженні справи про банкрутство СУРФ "Інек" у формі ТОВ.

Здійснення судом переходу до загальної процедури банкрутства у разі виявлення майна боржника можливе лише на підставі поданого ліквідатором до суду клопотання.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 07.10.2014 р. у справі № 5004/1534/12.

Враховуючи зазначене, дії ліквідатора СУРФ "Інек" у формі ТОВ щодо включення до ліквідаційної маси банкрута парогенераторів ПГВ-1000М зав. № 77, 78 є правомірними та не суперечить вимогам законодавства, у зв'язку з чим, підстави для виключення зазначеного майна з ліквідаційної маси банкрута відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що під час нового розгляду справи щодо поданої скарги на дії ліквідатора СУРФ "Інек" у формі ТОВ щодо включення до ліквідаційної маси банкрута парогенераторів ПГВ-1000М зав. № 77, 78 місцевим господарським судом було взято до уваги та досліджено всі вказівки, надані господарського суду касаційної інстанції, висновки суду підтверджуються наданими до матеріалів справи документами, є обґрунтованими та здійснені на підставі правильного застосування норм чинного законодавства України.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають Застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Наведені обставини справи з урахуванням вказаних приписів чинного законодавства дають підстави для висновку про те, що винесена у справі судом першої інстанції ухвала відповідає вищезазначеним вимогам законності і обґрунтованості.

Окремо слід зазначити, що відповідно до статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор має право звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів держави, що відповідає також положенням статей 15 та 16 Цивільного кодексу України щодо підстав судового захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і, в такому разі, прокурор набуває статусу позивача (ст. 29 ГПК України).

В обґрунтування правових підстав подання апеляційної скарги у справі прокурор посилається на те, що включенням спірних парогенераторів до ліквідаційної маси банкрута порушено інтереси держави, зважаючи на те, що Центральною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області належним чином не здійснюється захист законних інтересів держави, зокрема, не забезпечується участь в судовому розгляді справи, що може мати наслідком незаконне відчуження державного майна та завдання шкоди фінансово-економічним інтересам держави в особі центрального органу виконавчої влади.

Разом з тим, зважаючи на те, що Центральна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області є кредитором у справі про банкрутство СУРФ "Інек" у формі ТОВ та має визнані грошові вимоги до боржника, які можуть бути погашені за рахунок продажу наявного майна, прокурором не доведено обставин того, що діями ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси парогенераторів ПГВ-1000М зав. №77,78 порушено інтереси держави.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та апеляційна скарга Заступника прокурора Харківської області не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10 залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг, витрати апелянтів по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2016р. у справі № Б-39/134-10 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.01.2017р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Терещенко О.І.