ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.2017 Справа № 904/11904/16

За позовом Першотравенського міського житлово-комунального підприємства, м.Першотравенськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Першотравенськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 96290,11 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство звернулося до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 96290,11 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди комунального майна №519/1/15 в частині своєчасного внесення орендних платежів.

Представник позивач у судове засідання, яке відбулося 26.01.2017 року не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом про отримання ухвали суду від 12.01.2017 року нарочно.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області були надіслані на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Поштове відправлення (ухвала суду), яке направлене на адресу відповідача повернулось на адресу суду із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, додатково представника відповідача (довіреність надано позивачем) було повідомлено телефонограмою, за номером телефону наданого позивачем.

Відповідно до п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відзиву на позов Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до суду не надала, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Розгляд справи був відкладений з 12.01.2017 року на 26.01.2017 року.

У судовому засіданні 26.01.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 року між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди комунального майна №519/1/15, відповідно до п.1.1 якого у порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування комунальне нерухоме майно (об'єкт).

Характеристика об'єкта: вид: нежитлове вбудоване приміщення; адреса: АДРЕСА_2; загальна площа: 271,20 м2; вартість об'єкта, згідно незалежної експертної оцінки, на момент здачі в оренду становить 316888,89 грн. (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору передача-приймання об'єкта здійснюється двосторонньою комісією, яка формується сторонами з їх уповноважених представників, на підставі відповідного акта приймання-передачі.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.10.2015 року сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого приміщення, який є додатком до договору.

Згідно з п.5.1 договору базовий розмір орендної плати за перший місяць становить 7843,00 грн. на місяць, урахування ПДВ та індексу інфляції. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору сторонами визначено, що орендну плату орендар незалежно від наслідків його господарської діяльності сплачує в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед, не пізніше 20 числа попереднього місяця. Орендар зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дати приймання об'єкта за актом приймання-передачі перерахувати орендну плату за місяць авансом (п.5.4 договору).

Договір набуває чинності в момент, визначений у п. 3.6 та діє до 08.09.2018 року, але не довше, ніж до підписання акту приймання-передачі згідно з п.8.5 договору.

Листом від 24.11.2016 року вих.№2574 позивач повідомив відповідача про відмову від договору №519/1/15 від 08.10.2015 року. Вказаний лист отримано відповідачем 25.11.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2016 року сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого комунального майна за договором №519/1/15 від 08.10.2015 року, відповідно до якого орендодавець прийняв, а орендар здав, орендоване приміщення.

Отже, договір оренди 01.12.2016 року припинив свою дію.

Позивач зазначає, що відповідачем порушувались умови договору в частині своєчасної сплати орендних платежів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, що і є причиною виникнення спору.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться у ст. 283 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Крім того, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на умови договору строк внесення орендних платежів є таким, що настав.

Позивач вказує, що заборгованість з орендної плати за спірним договором складає 96290,19 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 14.09.2016 року між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством (підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості. Відповідно до п.1.1 договору про реструктуризацію підприємство надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості що склалася за договором №519/1/15 від 08.10.20156 року на суму 57621,99 грн. Реструктуризація надається терміном на 6 місяців з 15.09.2016 року по 15.03.2017 року. Сума щомісячного платежу складає не менше 9603,66 грн.

Даний договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 15.03.2017 року (п.3.1 договору про реструктуризацію).

Позивачем подані пояснення, відповідно до яких зазначає, що сума боргу в договорі про реструктуризацію заборгованості складається з заборгованості по всім договором, які були укладені між позивачем та відповідачем. Сума боргу по договору №519/1/15 на момент підписання договору реструктуризації, 14.09.2015 року, складала 57621,99 грн. В період після укладення договору реструктуризації і на момент звернення до суду, по договору №519/1/15 було виставлено ще 4 рахунки на загальну суму 38688,12 грн., що у сумі складає ціну позову - 96290,11 грн.

Перевіркою розрахунків помилок не виявлено.

Доказів оплати відповідачем суми заборгованості з орендної плати у розмірі 96290,11 грн. відповідач не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за передане у оренду майно. Невиконанням обов'язку щодо оплати орендної плати відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (орендну плату) у власність позивача.

За викладеного є такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати у розмірі 96290,11 грн.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2756,00 грн., у той час, як 1,5 % ціни позову складає 1444,35 грн., тобто позивачем внесено судовий збір у більшому розмірі (на 1311,65 грн.), ніж підлягав сплаті.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи. На час прийняття рішення такого клопотання не надходило, що не позбавляє позивача права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Судовий збір у розмірі 1444,35 грн. підлягає розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1444,35 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 4, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства (52800, Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. Молодіжна, 12, ідентифікаційний код 32598423) заборгованість з орендної плати у розмірі 96290,11 грн. та судовий збір у розмірі 1444,35 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 26.01.2017 року.

Суддя О.М. Крижний