РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

24 січня 2017 року Справа № 903/368/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Василишин А.Р.

судді Олексюк Г.Є.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - пред-ка ОСОБА_1 (пост.дов. №10/1.6а від 23.01.2017 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства "Волиньтурист"

на рішення господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р.

у справі № 903/368/16

за позовом ОСОБА_2 державного майна України

до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Волиньтурист"

про усунення перешкод у користуванні державним майном

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі № 903/368/16 задоволено позов ОСОБА_2 державного майна України до приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" про усунення перешкод у користуванні державним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі № 903/368/16 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі №903/368/16 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 16, 29, 311, 826 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу, що приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" постійно інформує регіональне відділення ФДМ України по Волинській області про стан об'єктів нерухомості, не перешкоджає працівникам позивача оглядати та фотографувати будівлі та сприяє врегулюванню питань щодо законного повернення нерухомого майна у державну власність. Звертає увагу суду, що Кабінетом Міністрів України не визначено суб'єкта управління об'єктом, що повернуто у власність держави. На законодавчому рівні не визначено механізму передачі майна загальносоюзних об'єднань колишнього Союзу РСР, яке за рішенням суду переходить у власність держави. Пояснює, що приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" є балансоутримувачем спірного майна, забезпечує належний контроль за використанням будівель, проведенням вчасних поточних ремонтів, прибирання територій, несе всі фінансові витрати по утриманню майна з метою його збереження.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі № 903/368/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 державного майна України подав відзив, в якому зазначає, що відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 р. у справі № 5004/2011/11 позов задоволено, і Волинське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Волиньтурист" зобов`язано повернути державі в особі ОСОБА_2 державного майна України безпідставно набуте майно - будівлю адмінбудинку на вул.Лідавській, 30 загальною площею 728, 7 кв.м. та ремонтні бокси з операторною АЗС на вул. Лідавській, 30 загальною площею 409,9 кв.м. розташовані в м.Луцьку, однак приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" продовжує користуватися державним майном чим порушує ст.287 Господарського кодексу України, ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

ОСОБА_2 державного майна України, посилаючись на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, Закон України «Про виконавче провадження», практику Верховного суду України та Вищого господарського суду України, не погоджується з твердженнями скаржника щодо некоректності формулювання позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_2 державного майна України просить апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. р. у справі № 903/368/16 залишити без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 р. у справі № 903/661/16 у складі колегії: головуючий суддя Сініцина Л.М., суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р. апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" прийнято до провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 р. у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Сініциної Л.М. у період з 17.11.2016 р. по 30.11.2016 р. включно, враховуючи двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду згідно з нормами ГПК України, який закінчується 06.12.2016 р., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему докуентообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 903/368/16, за результатом якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є.

Позивач не забезпечив участь представника у судовому засіданні, 24.01.2017 р. до судового засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю з`явитися в судове засідання з причин зайнятості у судовому засіданні в Господарському суду Рівненської області.

Колегія суддів відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, враховуючи наступне. Коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно зі ст.28 ГПК України, тобто - сторона/позивач не позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого працівника/представника. Крім того, Рівненський апеляційний господарський суд відповідно до ухвали від 20.12.2016 р. не визнавав обовязковою явку представників сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2017 р. заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Обґрунтовуючи клопотання про відкладення, представник пояснює, що відповідно до ухвали від 08.12.2016 р. Верховний Суд України допустив до провадження справу № 5004/2115/11 за позовом прокурора Волинської області в особі ОСОБА_2 державного майна України до Світязької сільської ради; до приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур"; до приватного акціонерного товариства "Волиньтурист"; до Виконавчого комітету Світязької сільської ради за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 "Шацькі озера"; Федерації професійних спілок України про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Світязької сільської ради від 29.01.2001 р. № 4 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", визнання недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності, визнання за державою в особі ОСОБА_2 державного майна України права власності на будівлі та споруди пансіонату "Шацькі озера". Вважає, що справа № 5004/2115/11, яка перебуває у Верховному суді України стосується даної справи. Про дату судового засідання Верховного Суду України у справі № 5004/2115/11 стороні невідомо.

Колегія суддів не вбачає, що розгляд справи № 5004/2115/11, яка знаходиться у провадженні Верховного Суду України впливає на можливість розгляду даної справи з огляду на склад сторін та різні предмети спору у цих справах, тому відхиляє усне клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи як необґрунтоване.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є віндикаційним позовом, тоді як ОСОБА_2 державного майна України та Федерацією професійних спілок України укладено угоду про взаємодію № 73 від 17.02.2012 р., хоча договору безпосередньо між ОСОБА_2 державного майна України та приватним акціонерним товариством "Волиньтурист" немає.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи /а.с.156,162,165/, явка представників в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 р. у справі № 5004/2011/11 рішення господарського суду Волинської області від 27.11.2013 р. у справі № 5004/2011/11 скасовано, та прийнято нове рішення, яким позов задоволено, зобов'язано Волинське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Волиньтурист" повернути державі в особі ОСОБА_2 державного майна України безпідставно набуте майно - будівлю адмінбудинку на вул. Лідавській, 30 загальною площею 728, 7 кв.м. та ремонтні бокси з операторною АЗС на вул. Лідавській, 30 загальною площею 409,9 кв.м. розташовані в м. Луцьку /а.с. 6-19/. Судом встановлено, що право власності на зазначене майно належить державі Україна, тому відповідно до постанов Верховної Ради України від 10.04.1992 № 2268-ХІІ та від 01.03.1994 № 3943-ХІІ орган, якому надані повноваження прийняти та розпоряджатись спірними обєктами є ОСОБА_2 державного майна України.

Вищий господарський суд України відповідно до постанови від 07.10.2014 р. залишив без змін постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 р. у справі № 5004/2011/11.

16.05.2014 р. Господарським судом Волинської області виданий наказ № 5004/2011/11 на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 р. у справі № 5004/2011/11.

09.10.2015 р. відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду № 5004/2011/11 від 16.05.2014 р., оскільки 09.09.2015 р. державним виконавцем з виходом за адресом м.Луцьк, вул.Лідавська, 30 проведено передачу будівлі адмінбудинку по вул.Лідавській, 30 загальною площею 728,7 кв.м. та ремонтних боксів з операторною АЗС загальною площею 409,9 кв.м представнику ОСОБА_2 державного майна України /а.с.99/.

29.12.2014 р. на виконання пункту 3 наказу ОСОБА_2 від 18.05.2012 № 711 "Про організацію роботи з реєстрації права власності на майно загальносоюзних громадських обєднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке повертається у власність держави за рішенням суду" /а.с. 20/, регіональним відділенням ОСОБА_2 державного майна України по Волинській області зареєстровано право власності за державою в особі ОСОБА_2 державного майна України на будівля адмінбудинку по вул. Лідавській, 30 загальною площею 728,7 кв.м. та ремонтні бокси з операторною АЗС загальною площею 409,9 кв.м., що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.22-23/.

29.01.2016 р. Регіональне відділення ОСОБА_2 державного майна України по Волинській області направило до ОСОБА_2 державного майна України лист № 01-03-176, в якому повідомило, що членів комісії не було допущено до проведення інвентаризації спірних приміщень /а.с.26/. Про факт недопущення комісії регіонального відділення працівниками ПрАТ «ОСОБА_1 турист» до проведення інвентаризації державного майна від 13.01.2016 р. /а.с. 27/.

03.02.2016 р. ОСОБА_2 державного майна України на адресу приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" направлено вимогу № 10-13-1800 щодо звільнення будівлі адмінбудинку по вул. Лідавській, 30 загальною площею 728,7 кв.м. та ремонтних боксів з операторною АЗС загальною площею 409,9 кв.м. /а.с.24/.

09.02.2016 р. приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" на адресу ОСОБА_2 державного майна України направило лист № 15/1.6а, в якому повідомило, що попри прийняте рішення у справі № 5004/2011/11, саме приватне акціонерне товариство «Волиньтурист» є балансоутримувачем спірного майна, сплачує необхідні платежі та податки, а також повідомило, що не визначено юридичну особу, яка має утримувати на балансі відповідне майно, а ОСОБА_2 державного майна України балансоутримувачем не являється /а.с. 48-51/.

Листом від 18.02.2016 р. № 1007/35/2-16 Волинська обласна державна адміністрація також підтверджує, що приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" продовжує користуватися державним майном, зокрема адмінбудинком по вул.Лідавській, 30 та ремонтними боксами з операторною АЗС, а деякі частини передає в платне користування, чим завдає державі збитків у вигляді неодержаних до бюджету доходів. Волинська обласна державна адміністрація просить ОСОБА_2 державного майна України прискорити прийняття спірного майна у державну власність, вжити заходів до недопущення незаконного використання зазначених обєктів державної власності /а.с.25/.

З метою врегулювання спору позивач 03.02.2016 р. направив на адресу відповідача лист № 10-13-1800, яким запропонував в добровільному порядку звільнити вищезазначені займані ним/відповідачем приміщення. Такий лист відповідач залишив без реагування.

Отже, відповідач продовжує користуватись адмінбудинком по вул.Лідавській, 30 та ремонтними боксами з операторною АЗС, що ним/відповідачем не заперечується.

Згідно зі ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, усунення перешкод в користуванні майном, яке полягає у виселенні відповідача з незаконно займаних ним приміщень.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 р. у справі № 5004/2011/11, яка набрала законної сили відповідно до постанови Вищого господарського суду України, було визнано за державою в особі ОСОБА_2 державного майна України право власності та зобов'язано Волинське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Волиньтурист», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Волиньтурист», повернути безпідставно набуте майно - будівлю адмінбудинку на вул. Лідавській, 30 загальною площею 728, 7 кв.м. та ремонтні бокси з операторною АЗС на вул. Лідавській, 30 загальною площею 409,9 кв.м. розташовані в м. Луцьку /а.с.6 - 19/.

Згідно з ч.5 статті 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. Відповідно до статті 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Вимога позивача, який має повноваження власника щодо спірного майна, обгрунтована існуванням обовязку відповідача, встановленого, зокрема, судовим рішенням у справі № 5004/2011/11, - повернути майно саме позивачу, тоді як відповідач безпідставно продовжує займати та використовувати майно, право власності на яке належить державі, всупереч нормам ст.287 ГК України, ст.4 Закону України «Про управління обєктами державної власності.

Заперечення відповідача щодо некоректного формулювання позовних вимог є безпідставними. При цьому колегія суддів враховує висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України за результатом аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ і зазначає, що відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Враховано також, що відповідно до норм частини 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі судових рішень у справі № 903/370/16 (постанова ВГСУ від 27.12.2016 р.) визнано правомірним повернення державного майна у визначений спосіб від відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Волиньтурист".

Доводи відповідача/скаржника про те, що позов є віндикаційним і не підлягає задоволенню за наявної угоди про взаємодію № 73, укладеної 17.02.2012 р. ОСОБА_2 державного майна України та Федерацією професійних спілок України, колегія суддів до уваги не приймає як безпідставні з огляду на предмет і підстави позову. Звертається увага, що правовідносини сторін у даному спорі не ґрунтуються на умовах цього договору і кваліфікація цих правовідносин вже надана судом.

При цьому колегією суддів звертається увага, що відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, судова колегія вважає безсумнівними встановлені рішенням господарського суду у справі № 5004/2011/11 обставини, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які не потребують додаткового доведення чи переоцінки.

З урахуванням наведеного є безпідставними також твердження відповідача про те, що на законодавчому рівні не визначено механізму передачі майна загальносоюзних об'єднань колишнього Союзу РСР, яке за рішенням суду переходить у власність держави.

Отже, підтвердження рішенням суду в справі № 5004/2011/11 юридичного факту права власності держави в особі позивача на спірне майно та його подальша реєстрація, поряд із виникненням у відповідача з цього ж судового рішення обовязку повернути спірне майно саме ОСОБА_2 державного майна України, який ним виконаний лише формально (як зазначив державний виконавець виходом на місце проведено повернення будівлі), без фактичного звільнення будівлі, що не заперечується відповідачем, в контексті вищенаведених норм Конституції України та інших законів України про обовязковість виконання судових рішень, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог в цій справі, якою спростовуються всі заперечення відповідача проти позову. Відповідач в своїх поясненнях не заперечує, що займає спірні приміщення, однак на час виникнення спору у нього не існує будь-якого правового титулу щодо володіння спірним майном. Враховано при цьому, що перебування майна на балансі жодним чином не підтверджує такого права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Волинської області, що позовна вимога про виселення відповідача з незаконно займаних об'єктів нерухомого майна - з будівлі адмінбудинку загальною площею 728, 7 кв.м. та ремонтних боксів з операторною АЗС загальною площею 409,9 кв.м, розташованих в м.Луцьку, вул. Лідавська, 30 є правомірною і обгрунтованою. Рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі № 903/368/16 про задоволення позову відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують висновків суду по суті спору і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 20.07.2016 р. у справі № 903/368/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 903/368/16 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.