ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р.Справа № 922/4031/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Чистякової І.О.
при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання", м. Луганськ
до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків
про визнання договору укладеним
за участю представників:
позивача - Смірнова К.М., довіреність №10 від 01.01.2017;

відповідача - Сумцової Н.В., довіреність №10010 від 29.12.2016

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків (відповідач) про визнання договору №116 про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти від 10.11.2014 - укладеним, в редакції позивача.

В обгрунтування позову, позивач зокрема посилається на те, що між сторонами виник спір стосовно редакції п.13.1. договору №116 про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти від 10.11.2014, а саме в редакції позивача сторони погодили, що дія договору розповсюджується на відносини сторін, що виникли з 28.12.2013 року, в той час як відповідач заперечує проти цього, оскільки у примірнику його договору зазначено інше, зокрема про те, що умови спірного договору розповсюджуються на відносини сторін, що виникли з 10.11.2014. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 листопада 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07 грудня 2016 року о 12:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Відповідач надав 07.12.2016 відзив на позовну заяву (вх. №42122), в якому заперечує проти позову, зокрема посилається на те, що спірний договір не може вважатись таким, що укладений, крім того рішенням господарського суду Харківської області від 24.10.2016 по справі №913/855/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків про стягнення заборгованості за договором в позові відмовлено на підставі того, що оскаржуваний договір є неукладеним.

В судовому засіданні 07 грудня 2016 року було оголошено перерву до 10:00 год. 21 грудня 2016 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику позивача надати копію договору №116 від 27.03.2016 та для надання можливості представнику відповідача надати належним чином завірену копію рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2016 по справі 913/855/16, докази набрання рішенням законної сили або докази оскарження рішення суду.

В судовому засіданні 21 грудня 2016 року було оголошено перерву до 11:00 год. 17 січня 2017 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику позивача надати докази оплати 25.12.2013 електроенергії відповідачем за спірним договором, додаток до спірного договору (перелік струмоприймачів споживача), копію договору №116 від 27.03.2016 та для надання можливості представнику відповідача надати положення щодо діяльності відповідача та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно відповідача.

Представник відповідача 11 січня 2017 р. надав письмові пояснення (вх. №663), які судом долучено до матеріалів справи.

У наданих до суду письмових поясненнях відповідач зазначає, що рахунки на оплату спожитої електричної енергії у 2014 році направлялись на адресу КЕВ м.Луганськ (інша юридична особа), з якою у позивача був укладений договір № 116 від 27.03.2013. Також, повідомляє, що відповідно до п.2.3. Положення про КЕВ м.Харків його структурними підрозділами є комендантські дільниці та гуртожитки, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у відповідача відсутні будь-які структурні підрозділи, а тому Сєвєродонецький військовий комісаріат не входить до складу відповідача.

Представник позивача 16 січня 2017 р. надав додаткові письмові пояснення (вх. №1485), які судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.01.2017 представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, у наданих додаткових письмових поясненнях позивач звертає увагу на те, що у звіті про проведення переговорної процедури закупівлі, який оприлюднено на офіційному веб-сайті уповноваженого органу в сфері державних закупівель зазначено про закупівлю електричної енергії відповідачем протягом 2014 року на об`єкт Сєвєродонецький міський військовий комісаріат, що свідчить про те, що умови договору, а саме п.13.1. погоджені в редакції позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях наданих до суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 10 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Харків було укладено договір про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти №116.

Відповідно до п.13.1. Договору в редакції позивача цей договір набирає чинності з 10.11.2014 року і діє до 31.12.2014 року. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 28.12.2013 року.

Відповідно до п.13.1. Договору в редакції відповідача цей договір набирає чинності з 10.11.2014 року і діє до 31.12.2014 року. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 10.11.2014 року.

Отже, сторони по різному трактують умови п.13.1. Договору та примірник договору, який міститься у матеріалах справи наданий позивачем до позовної заяви та примірник, який є у відповідача не ідентичні, а саме речення друге п.13.1. Договору викладено у різній редакції.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з такого.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1. ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 179 ГК України визначені загальні умови укладення договорів, що породжують господарські зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до частин 2, 4, 5 ст. 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб`єкти природних монополій, зобов`язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначаються Законом України "Про електроенергетику", який також регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 названого Закону, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

В силу статті 3 Закону, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ України від 31.07.96 р. N28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за N417/1442 (надалі - Правила).

Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення). Норми розділів "Загальні положення", "Межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" та "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" поширюються на всіх споживачів без винятку (п. 1.1 Правил).

Пунктом 1.13 Правил визначено, що укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Згідно з пунктом 1.6 Правил договір на постачання електричної енергії укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом на основі типового договору, який є додатком N 3 до Правил.

Відповідно до пункту 1.9 Правил, постачальники електричної енергії за врегульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема, цих Правил та інших нормативно-правових документів.

В силу пункту 5.1 Правил, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за врегульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно пункту 5.2. Правил, при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов`язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Пунктами 5.5, 5.6 та 5.7 Правил передбачено, що Договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов`язковими для цього виду домовленостей:

1) найменування постачальника електричної енергії та споживача;

2) місце і дату укладання Договору про постачання електричної енергії;

3) договірні величини споживання електричної енергії, договірні величини споживання електричної потужності (помісячно);

4) величини дозволеної та приєднаної потужності;

5) клас напруги споживача за точкою продажу, порядок застосування тарифів на електричну енергію, що використовується на потреби струмоприймачів різних тарифних груп тощо;

6) режим роботи електроустановки споживача. У разі укладення одного договору про постачання електричної енергії за двома або більше об`єктами споживача значення величин дозволеної та приєднаної потужності, режим роботи електроустановок споживача визначаються за кожним з об`єктів споживача;

7) значення показників якості електричної енергії (ПЯЕ);

8) узгоджений рівень надійності електропостачання (за категорією надійності);

9) порядок обліку перетікання реактивної електричної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (у разі приєднання електроустановок споживача безпосередньо до мереж постачальника електричної енергії за регульованим тарифом);

10) режими постачання, розрахунковий облік споживання електричної енергії та величини потужності, контролю показників якості електричної енергії, порядок розрахунків за спожиту електричну енергію;

11) порядок погодження, встановлення, перегляду та коригування договірних величин;

12) заходи з підтримання стійкості енергосистеми, порядок введення обмежень та відключень при дефіциті енергії та потужності в енергосистемі;

13) відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування;

14) зобов`язання сторін у разі порушення договірних величин;

15) порядок зняття показів розрахункових засобів обліку, порядок надання та підтвердження інформації щодо даних розрахункового обліку електричної енергії, порядок та строки проведення розрахунків;

16) строк дії договору;

17) умови та порядок розірвання договору;

18) місцезнаходження, банківські реквізити сторін.

Невід`ємними частинами договору про постачання електричної енергії є:

1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін;

2) відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо);

3) схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання;

4) повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми;

5) за необхідності до договору про постачання електричної енергії додаються:

а) акти екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача;

б) порядок розрахунку технічних втрат електричної енергії в електричних мережах;

в) перелік випадків, коли постачання електричної енергії може бути обмежене споживачу, та порядок обмеження.

У разі укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших суб`єктів господарювання (субспоживачів або електропередавальних організацій), у ньому зазначаються додатково такі умови:

1)відомості про приєднані електроустановки інших суб`єктів господарювання та їх власників;

2) обсяги передачі електричної енергії в електричні мережі інших суб`єктів господарювання;

3) порядок припинення електропостачання субспоживачів у передбачених цими Правилами випадках;

4) порядок розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов`язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб`єктів господарювання;

5) порядок розрахунку балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача);

6) порядок передачі даних про обсяги переданої електричної енергії в електроустановки інших суб`єктів господарювання, у тому числі у випадках порушення розрахункового обліку електричної енергії у цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до приписів ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

У позовній заяві позивач просить визнати укладеним договір про закупівлю (постачання) електричної енергії за державні кошти №116 від 10.11.2014 в його редакції, зокрема у п. 13.1. Договору друге речення викласти в редакції: "Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 28.12.2013 року".

Проте, як вищезазначено споживання електричної енергії без договору не допускається та при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору, яким не передбачено можливість встановлювати в договорі, що умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення.

Також, суд зазначає, що надані до матеріалів справи рахунки на сплату спожитої електричної енергії у 2014 році: №№ 116/1/1 від 28.01.2014; 116/2/1 від 28.02.2014; 116/3/1 від 28.03.2014; 116/4/1 від 28.04.2014; 116/5/1 від 02.06.2014 та 116/6/1 від 01.07.2014 та акти про зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії, свідчать про наявність правовідносин з іншою юридичною особою - Квартирно - експлуатаційним відділом м. Луганськ.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За положеннями ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення з боку відповідача прав і охоронюваних законом інтересів позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

За таких обставин, суд покладає на позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст. 42, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст.ст.3, 11, 641, 642, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 148, 149, 173, 174, 179, 180, 181, 187 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 23.01.2017 р.

Суддя І.О. Чистякова