КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 911/2465/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Нозадзе Д.З.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітек Плюс" на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016р. у справі №911/2465/16 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітек Плюс"

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Відповідача про витребування з його незаконного володіння земельної ділянки площею 2,9097 га, розташованої на території Гореницької сільської ради в с. Гореничі по вул. Кленовий Узвіз, в межах населенного пункту, кадастровий номер :01:002:0031.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2016р. позов задоволено повністю. Вирішено витребувати на користь Позивача з незаконного володіння Відповідача земельну ділянку площею 2,9097 га, розташовану на території Гореницької сільської ради в с. Гореничі по вул. Кленовий Узвіз, в межах населеного пункту, кадастровий номер :01:002:0031 та стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Рішення обґрунтоване тим, що після підписання спірного договору сторони у визначеному Законом України "Про оренду землі" порядку його не зареєстрували, тобто цей договір не набув чинності, а тому у відповідності до ст.1212 Цивільного кодексу України спірна земельна ділянка підлягає поверненню Відповідачем, як така, що передана за правочином, що не набув чинності, тобто набута без достатньої правової підстави.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016р., прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорюване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права (ст.4 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, неправильно застосовано п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим місцевий суд дійшов невірного висновку щодо недійсності спірного договору оренди та п.2 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України, оскільки Відповідач набув права користування спірною земельною ділянкою з волі власника, як того вимагає ч.1 ст.116 Земельного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 06.12.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. розгляд справи №911/2465/16 відкладено на 20.12.2016р.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, 20.12.2016р. начальником відділу забезпечення документообігу та виконання документів призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2465/16, відповідно до якого справу №911/2465/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді Корсакова Г.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016р. прийнято справу до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 20.12.2016р. У судовому засіданні 20.12.2016р. оголошено перерву до 17.01.2017р.

20.12.2016р. до Київського апеляційного господарського суду Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення місцевого суду залишити без змін та апеляційну скаргу без задоволення.

17.01.2017р. до Київського апеляційного господарського суду Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку її розгляду, яке залишено судом без задоволення у зв'язку з його необгрунтованістю.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

25.12.2008р. 20 сесією 25 скликання Гореницької сільської ради прийнято рішення №3/10, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу; передано з земель запасу в межах Гореницької сільської ради зазначену земельну ділянку площею 2,9097 га в оренду терміном на 49 років для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень в селі Гореничі, в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Кленовий Узвіз; встановлено ставку орендної плати в розмірі 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за рік; доручено сільському голові від імені сільської ради укласти договір оренди згідно з чинним законодавством та засвідчити нотаріально; Відповідачу зареєструвати договір оренди згідно з чинним законодавством.

26.12.2008р. між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) був підписаний договір оренди земельної ділянки (далі - договір), відповідно до п.1, 2 якого Орендодавець згідно з рішенням 20 сесії 25 скликання Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.12.2008р. №3/10 надає, а Орендар приймає у строкове платне володіння і користування земельну ділянку для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, яка знаходиться в с. Гореничі, Києво-Святошинського району Київської області, вул. Кленовий Узвіз, в межах населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0031. Вказана земельні ділянка відноситься до земель Гореницької сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради, виданого ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

Відповідно до п.3 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,9097 га (сільськогосподарські землі-рілля).

Згідно з п.6 договору останній укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар також має переважне право на придбання цієї земельної ділянки у власність у разі її продажу за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається.

Відповідно до п.16 договору орендована земельні ділянка вважається переданою в оренду з моменту підписання акта приймання-передачі земельної ділянки у строк 3 дні після державної реєстрації цього договору.

Згідно з п.46 договору, останній набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та його державної реєстрації в органі, що проводить його державну реєстрацію за місцем розташування земельної ділянки.

26.12.2008р. вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом за реєстраційним №1-2946.

26.12.2008р. на виконання умов договору, за актом прийому-передачі Позивач передав вказану земельну ділянку Відповідачу.

Проте, даний договір не пройшов державну реєстрацію у порядку, встановленому законодавством України, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з п.2 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із ст.125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно із ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлювались законодавством, а саме: в період з 2008 по 2010 роки - Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за №641/7962; з 2011 по 2012 роки - постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі»; з 2013 року - Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (зі змінами).

Судом встановлено, що 26.02.2008р. сторонами був підписаний та нотаріально посвідчений договір оренди землі, який не набув чинності, оскільки у відповідності до ст.18 Закону України "Про оренду землі" не пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується Сторонами.

Відповідно до абз.6 п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), зокрема, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання договору оренди від 26.12.2008р. Позивач за актом прийому-передачі спірну земельну ділянку передав Відповідачу.

У разі, якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. №6-99ц13.

Враховуючи вищевикладене та норми ч.1, п.2 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, спірна земельна ділянка підлягає поверненню Відповідачем Позивачу, як така, що передана за правочином, що не набув чинності.

Таким чином, підлягають спростуванню доводи апеляційної скарги стосовно неправильного застосування місцевим судом п.2 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірна земельна ділянка була отримана Відповідачем без достатньої правової підстави, а тому позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, Відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, земельна ділянка загальною площею 2,9097 га, що була передана Позивачем за договором оренди від 26.12.2008р. Відповідачу, підлягає витребуванню від Відповідача та поверненню Позивачу.

Зі змісту оспорюваного рішення вбачається, що місцевий суд при вирішенні даного спору послався також на норму п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України, проте це не призвело до неправильних висновків та вирішення спору, а тому не є підставою для скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016р. у справі №911/2465/16.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітек Плюс" на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016р. у справі №911/2465/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016р. у справі №911/2465/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

Б.В. Отрюх