ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2017 р. Справа № 917/1353/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 10-73/2117 від 22.02.2016)

ОСОБА_2 (дов. № 10-73/2154 від 22.02.2016)

відповідача: ОСОБА_3 (дов. б/н від 09.09.2016)

ОСОБА_4 (дов. б/н від 22.11.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", м. Полтава (вх. №3320 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 24.11.16 у справі № 917/1353/16

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електричних мереж ПАТ "Полтаваобленерго", м. Полтава

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", м. Полтава

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.11.2016 у справі № 917/1353/16 (судя ОСОБА_5А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" 47 067 441,55 грн. заборгованості за використану активну електричну енергію, 95 812,18 грн. заборгованості за перетоки реактивної електричної енергію, 3 979 693,06 грн. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 49 346 599,57 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії, 280 778,48 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 5 886 102,37 грн. 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії, 31 072,26 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 182 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду Полтавської області від 24.11.2016 у справі № 917/1353/16 не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" частково, стягнувши лише суму основного боргу у розмірі 47 067 441,55 грн. заборгованість за використану активну електричну енергію (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016) та 95 812,18 грн. заборгованість за перетоки реактивної електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016), та пеню в розмірі 1 000,00 грн. Також, позивач просить вирішити питання про розподіл сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції у справі відповідач посилається на те, що умови погашення заборгованості за договором № 94 від 11.11.2004 року передбачені договорами № 166/375-в та № 407/375-в про організацію взаєморозрахунків, якими сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, отриману за періоди, на які були нараховані суми 3% річних та інфляційних, що є предметом розгляду. Таким чином, відповідач вважає, що санкції, передбачені п. 4.2.1 договору № 94 від 11.11.2004 п. 10 додатку № 2 до договору, підлягають застосуванню лише у разі здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків. Крім того, відповідач звертає увагу, що розмір штрафних санкцій, річних та інфляційних значно перевищує 100% суми боргу. Як зазначає відповідач, стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання перетворюється в непомірний тягар для КП ПОР «Полтававодоканал», що в подальшому перешкоджає нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами, посилаючись окрім цього на те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобовязань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків.

Відповідач надав доповнення до апеляційної скарги, в яких звертає увагу на те, що зменшуючи розмір пені за несвоєчасну оплату активної електроенергії на 50%, судом була вирахувана сума в 3 979 693,06 грн., в той час як 50 % від загального розміру стягуваної пені в розмірі 7 595 386,11 грн., становить 3 797 693,06 грн.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення без змін. Зокрема позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що після укладання договорів про організацію взаєморозрахунків сторонами у справі було змінено строки та порядок проведення розрахунків за електроенергію, з огляду на відсутність доказів виконання відповідачем грошових зобовязань перед позивачем за цим договором, а відтак, позивач вважає, що укладання вказаних договорів не створило для сторін жодних прав та обовязків.

11.01.2017 КП ПОР «Полтававодоканал» звернулось до суду з клопотанням про зменшення розміру стягуваної пені до 1 000,00 грн. в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 розгляд справи відкладено на 25.01.2017.

Позивач надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначає про те, що договори про організацію взаєморозрахунків не можуть бути виконані внаслідок погашення заборгованості по спільних протокольних рішеннях, відповідно до яких відбулося фактичне погашення відповідачем заборгованості за 2015 рік, і тим самим сторони змінили істотні умови договорів про організацію взаєморозрахунків, а саме: порядок розрахунків та суму.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 11.11.2004 року між структурним підрозділом ВАТ "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії ВАТ "Полтаваобленерго", яке у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ Полтаваобленерго від 20.04.2011р. змінило організаційно-правову форму товариства на Публічне акціонерне товариство Полтаваобленерго (далі - позивач, теплопостачальна організація) та Обласним підприємством Полтававодоканал, яке згідно статуту змінило назву на Комунальне підприємство Полтавської обласної ради Полтававодоканал і є правонаступником його прав та обов'язків (далі - відповідач, споживач) було укладено договір № 94 про постачання електричної енергії (далі - договір), відповідно до якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору (якщо сторони уклали такі додатки), що є його невідємними частинами. (п. 1 договору).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів електричної енергії" (п. 2.2.3 договору);

- здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (у випадку, коли споживач повинен у відповідності з чинним законодавством сплачувати перетікання реактивної електроенергії; у випадку укладання даного додатку)(п. 2.2.5 Договору);

- за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п. 4.2.1 договору);

- цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2005. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду його умов. (п. 9.4 договору).

В додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" сторони узгодили, зокрема, наступне :

- розрахунковим вважається період з 25 числа попереднього місяця до такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника або дата внесення споживачем готівки в касу (п. 1 Порядку);

- не пізніше, ніж за одну добу до початку розрахункового періоду, споживачі, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, зобов"язані надати заявку про надкошторисне споживання електричної енергії, якщо таке планується, та оплатити 100% вартості цієї електроенергії у порядку передплати. Остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється споживачем самостійно протягом 5 днів (10 для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію) днів з дня виписки рахунку (п. 2 Порядку);

- обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, підтверджується "ОСОБА_3 про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії" (додаток № 4 до договору) (п. 4 Порядку);

- у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, на суму боргу нараховуються компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (п. 10 Порядку);

- розрахунки за перетоки реактивної електричної енергії, перевитрату договірних величин електроенергії та потужності, нарахування по протоколам порушень при користуванні електричною енергією, пеня та інші платежі, оформлені рахунками постачальника електричної енергії, здійснюються споживачем самостійно в 5-ти денний строк після дати виписки рахунків (п. 14 Порядку).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що в період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року на виконання умов договору він продавав споживачу електричну енергію.

Зазначене підтверджується показниками електролічильників по об'єктам КП Полтававодоканал на 25.01.2015, на 25.02.2015, на 25.03.2015, на 25.04.2015, на 25.05.2015, на 25.06.2015, на 25.07.2015, на 25.08.2015, на 25.09.2015, на 25.10.2015, на 25.11.2015, на 25.12.2015, на 25.01.2016, на 25.02.2016, на 25.03.2016, на 25.04.2016, на 25.05.2016, на 25.06.2016, на 25.07.2016, на 25.08.2016, на 25.09.2016 (копії додані до позовної заяви та заяв про уточнення позовних вимог).

Сторонами також було підписано акти про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії за відповідні періоди споживання (копії додані до позовної заяви).

На оплату вказаної активної електричної енергії позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки №А0094, які були одержані споживачем, що підтверджується підписами на рахунках (копії додані до позовної заяви).

За твердженням позивача, відповідач оплату за спожиту електричну енергію за цей період проводив несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість даного підприємства перед позивачем за спожиту у розмірі 47 067 441,55 грн. (копії додані до позовної заяви).

За період споживання з 01.01.2015 по 31.10.2016 відповідач мав також сплатити за перетоки реактивної електричної енергії. На оплату за перетоки реактивної електроенергії позивачем виписані відповідачу рахунки за № Р0094 за відповідні періоди, які були одержані споживачем, що підтверджується підписами на рахунках (копії додані до позовної заяви).

За твердженням позивача, заборгованість за реактивну електроенергію в сумі 95812,18 грн. відповідачем не сплачена.

Оскільки відповідач прострочив оплату вказаних рахунків за активну електричну енергію та за перетоки реактивної електричної енергії, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 7 595 386,11 грн. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 49 346 599,57 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії, 280 778,48 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 5 886 102,37 грн. 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії, 31 072,26 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії (вимоги в редакції заяви за вх. № 13901 від 09.11.2016р.).

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 47 067 441,55 грн. за використану активну електричну енергію, та 95 812,18 грн. заборгованості за перетоки реактивної електричної енергію, яка відповідачем жодним чином не спростована, в звязку з чим позовні вимоги в зазначеній частині визнані судом правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, зважаючи на встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3 % річних. За результатами перерахунку, суд визнав, що до стягнення підлягають 49 346 599,57 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії, 280 778,48 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 5 886 102,37 грн. 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії, 31 072,26 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії.

Що стосується заявленої до стягнення пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії в розмірі 7 595 386,11 грн., суд першої інстанції, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та викладені ним обставини щодо скрутного фінансового стану підприємства, на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50%, стягнувши з відповідача пеню за несвоєчасну оплату активної електричної енергії у розмірі 3 979 693,06 грн.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів в цілому погоджується з висновками щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції надано належну правову оцінку матеріалам справи по суті даного господарського спору, а також доводам та документальним доказам на підтвердження обставин, викладених в клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, досліджені надані відповідачем документи в обґрунтування тяжкого фінансового стану підприємства, винятковості обставин, з якими закон повязує можливість зменшення штрафних санкцій, в звязку з чим, з урахуванням також інтересів позивача, суд першої інстанції цілком правомірно застосував норми ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та частково зменшив розмір нарахованої пені.

Під час розгляду справи в суді відповідач не заперечує наявність основного боргу у розмірі 47 067 441,55 грн. заборгованість за використану активну електричну енергію (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016) та 95 812,18 грн. заборгованість за перетоки реактивної електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016).

Разом з цим, відповідач не погоджується з сумою пені, інфляційних та 3% річних, посилаючись на наявність договорів про організацію взаєморозрахунків, які включать заборгованість по договору № 94 від 11.11.2004. Відповідач вважає, що санкції, передбачені п. 4.2.1 договору № 94 від 11.11.2004 п. 10 додатку № 2 до договору, підлягають застосуванню лише у разі здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків. Крім того, відповідач звертає увагу, що розмір штрафних санкцій, річних та інфляційних значно перевищує 100% суми боргу.

З приводу наведених відповідачем доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Державним підприємством «Енергоринок», НАК «Нафтобаз України», ПАТ «Укгазвидобування» були укладені договори про організацію взаєморозрахунків від 03.12.2015 року та 15.12.2015 року за №№ 166/375-в та № 407/375-в, п. 7 яких сторони передбачили умови погашення заборгованості КП ПОР Полтававодоканал перед ПАТ Полтаваобленерго в сумі 107 358 634,15 грн. та 36 956 765,85 грн., за електричну енергію за 2012-2015 роки згідно договорів від 11.11.2004 №94 та від 01.01.2008 № 94, а п.19 засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Відповідно до п.п. 2 п.14 договорів про організацію взаєморозрахунків визначено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Таким чином, договорами про організацію взаєморозрахунків не передбачено можливості виконання відповідних грошових зобов'язань між сторонами в іншому порядку.

Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688 між Головним управлінням Державної казначейської служби України, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, КП ПОР «Полтававодоканал», ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», ДП «Енергоринок» укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Цими спільними протокольними рішеннями КП ПОР «Полтававодоканал» перераховував ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» кошти за електричну енергію спожиту в 2015 році, хоча погашення заборгованості за цей період (2015 рік) повинно було здійснюватися відповідно до укладених договорів про організацію взаєморозрахунків.

Факт проведення розрахунків по спільним протокольним рішенням підтверджується відповідними банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи. Зокрема, КП ПОР «Полтававодоканал» сплатив (а.с. 151-169, т. 2):

- Спільним протокольним рішенням №20/4424 від 15.12.2015 року сплачено за електроенергію спожиту в листопаді-грудні 2015 року в сумі 2 333 708,47 грн., що підтверджується банківською випискою №04-32/16177 від 30.12.2015 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/4893 від 12.02.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в січні 2015 року в сумі 2 872 385,79 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/2609 від 02.03.2016 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/5296 від 16.03.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в січні-березні 2015 року в сумі 3 170 444,04 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/3795 від 28.03.2016 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/5426 від 12.04.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в березні-квітні 2015 року в сумі 2 947 126,36 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/5387 від 29.04.2016 року;

Спільним протокольним рішенням №20/5717 від 16.05.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в квітні 2015 року в сумі 2 335 775,32 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/6627 від 01.06.2016 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/6224 від 12.07.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в квітні-травні 2015 року в сумі 2 719 154,94 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/8936 від 17.07.2016 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/6562 від 10.08.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в травні-червні 2015 року в сумі 1 685 888,52 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/10298 від 31.08.2016року;

- Спільним протокольним рішенням №20/6967 від 15.09.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в червні 2015 року в сумі 1 620 332,40 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/11454 від 28.09.2016 року;

- Спільним протокольним рішенням №20/7239 від 13.10.2016 року сплачено за електроенергію спожиту в червні 2015 року в сумі 1 384 657,79 грн., що підтверджується банківською випискою №04-31/12584 від 27.10.2016 року.

Отже, загалом за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року КП ПОР «Полтававодоканал» сплатив по спільним протокольним рішенням заборгованість за спожиту електричну енергію в 2015 році на загальну суму 21 069 473,63 грн.

Таким чином, дійсні обставини справи свідчать про те, що фактичні розрахунки здійснювались поза межами укладених договорів про організацію взаєморозрахунків. Тобто сторони вчинили інші дії з погашення заборгованості до проведення взаєморозрахунків, що суперечить вимогам ч.2 п. 14 договорів про організацію взаєморозрахунків.

Оскільки договори про організацію взаєморозрахунків №166/375-в від 03.12.2015 та №407/375-в від 15.12.2015, які були укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375, не можуть бути виконані внаслідок погашення заборгованості по спільних протокольних рішеннях, відповідно до яких відбулося фактичне погашення заборгованості за 2015 рік, і тим самим сторони змінили істотні умови договорів про організацію взаєморозрахунків, а саме порядок розрахунків та суму, тому сума заборгованості передбачена договорами про організацію взаєморозрахунків в розмірі 107 358 634,15 грн. та 36 956 765,85 грн., внаслідок здійснення розрахунків по укладеним спільним протокольним рішенням, не відповідає фактичній заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу, що договорами про організацію взаєморозрахунків, не передбачено часткове погашення заборгованості.

Більш того, за умови п. 18 договорів про організацію взаєморозрахунків, договори є дійсними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Однак, в матеріалах справи відсутні як докази здійснення відповідного фінансування по договорам про організацію взаєморозрахунків, так і докази по оплаті за цими договорами. Даний факт не спростовується самим відповідачем.

А відтак, укладення вказаних договорів не створило для сторін жодних правових наслідків.

За таких обставин, посилання КП ПОР «Полтававодоканал» на договори про організацію взаєморозрахунків №166/375-в від 03.12.2015 та №407/375-в від 15.12.2015 є безпідставними, з огляду на те, що фінансування по цих договорах не відбулося, а сторони вчинили інші фактичні дії з погашення заборгованості шляхом укладання спільних протокольних рішень, а також з огляду на відсутність доказів виконання відповідачем грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли саме на підставі договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до висновків Верховного Суду України у постановах від 30.09.2014 року у справі №922/2339/13, від 09.09.2014 року у справі 35011-1/1043-2012-42/528-2012, від 16.09.2014 року у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором про постачання електричної енергії/купівлі-продажу природного газу, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Як зазначалось вище, договори про організацію взаєморозрахунків №166/375-в від 03.12.2015 та №407/375-в від 15.12.2015 передбачали інший порядок розрахунків та між іншими сторонами, ніж той що фактично відбувся згідно укладених спільних протокольних рішень. Таким чином, укладення спільних протокольних рішень порушило порядок розрахунків, який був визначений спірними договорами про організацію взаєморозрахунків, та не позбавило права ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на нарахування штрафних санкцій які передбачені умовами договору про постачання електричної енергії та ч.2 ст.625 ЦК України та в силу умов договору та закону підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Сторони передбачили, що відповідно до п.10 Порядку у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, на суму боргу нараховуються компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Посилаючись на умови договору на ст.625 ЦК України позивач нарахував 7 595 386,11 грн. - пеня за несвоєчасну оплату активної електричної енергії (за період з 01.08.2015 по 31.10.2016); 49 346 599,57 грн. - інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 280 778,48 грн. - інфляційні нарахування за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 5 886 102,37 грн. - 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 31 072,26 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016).

При цьому, при нарахуванні інфляційних та 3% річних позивачем врахована наявність боргу, що підтверджена та визнана рішеннями господарського суду Полтавської області від 15.09.2009 у справі № 13/91, від 10.04.2013 у справі № 18/2561/12, від 03.03.2014 по справі № 917/2571/13, від 14.04.2015 у справі № 917/132/15.

Судом враховано, що за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вищезазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 №10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 №6/433-42/183, від 14.11.011 №12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції (з урахування моменту виникнення у відповідача зобовязань з оплати отриманої енергії по кожному окремому рахунку) судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені розміри нарахувань, зокрема, 7 595 386,11 грн. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії (за період з 01.08.2015 по 31.10.2016); 49 346 599,57 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 280 778,48 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 5 886 102,37 грн. 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016); 31 072,26 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії (за період з 01.01.2015 по 31.10.2016) не перевищують розрахункових, є правомірними та обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру стягуваної пені до однієї тисячі гривень в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що його підприємство має незадовільний майновий стан, оскільки діючий до 01.08.2014 року для населення тариф на послуги водопостачання та водовідведення не забезпечував відшкодування економічно обґрунтованого рівня витрат на їх виробництво, а тому є підставою для зменшення штрафних санкцій; стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для відповідача, що спотворить дійсне правове призначення штрафний санкцій та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає частково задоволенню, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи заперечення позивача, скрутне фінансове становище підприємства відповідача, специфічний вид діяльності відповідача, необхідність врахування інтересів територіальної громади, фізичних та юридичних осіб, недопущення негативних наслідків внаслідок зупинки діяльності підприємства боржника, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобовязань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 50%.

Клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені до 1 000,00 грн. в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів відхиляє, враховуючи презумпцію співрозмірності неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та інтереси позивача.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, дійшовши вірного висновку про можливість зменшення на 50% розміру нарахованої позивачем пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії в розмірі 7 595 386,11 грн., суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача 3 979 693,06 грн., тоді як 50% від суми 7 595 386,11 грн. становить 3 797 693,06 грн.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне змінити рішення господарського суду в частині стягнення пені, оскільки суд першої інстанції допустив арифметичні помилки в підрахунках, що не впливає на суть прийнятого у справі рішення.

В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", м. Полтава задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24.11.2016 у справі № 917/1353/16 змінити в ч астині суми стягнення пені, виклавши його в наступній редакції: «Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул. Паризької Комуни, буд. 40а, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 03361661) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ідентифікаційний код 00131819) в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (вул. Маршала Бірюзова, буд. 47А, м. Полтава, 36000; ) 3 797 693,06 грн. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.