ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа № 914/4417/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т.Б.
судді Бойко С.М.
Якімець Г.Г.
при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:
від позивача Терешенко К.О. (представник за довіреністю)

від відповідача Антонюк С.С. (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 31.10.2016 року (суддя Коссак С.М.)

у справі № 914/4417/15
за позовом Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Державного підприємства Львівський радіоремонтний завод, м. Львів

про стягнення 73892,08 грн. пені та штрафу за прострочення термінів надання послуг за Договором № 161/14 про закупівлю послуг за державні кошти від 08.09.2014 року

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у справі №914/4417/15 позов задоволено частково; стягнуто з боржника Державного підприємства Львівський радіоремонтний завод на користь Військової частини НОМЕР_1 : 29 267,50 грн. пені, 28 937,46грн. штрафу та 959,42 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі № 914/4417/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мельник Г.І., судді Гнатюк Г.М., Плотніцький Б.Д.) рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у справі №914/4417/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2016р у справі № 914/4417/15 касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. у справі №914/4417/15 та рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у справі №914/4417/15 скасовано в частині відмовлення у стягненні 15 687,12 грн. В даній частині направлено справу на новий розгляд до господарського суду Львівської області. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі № 914/4417/15 залишено без змін.

Рішенням господарського суду Львівської області від 31.10.2016 року у справі № 914/4417/15 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державного підприємства Львівський радіоремонтний завод, м. Львів, в частині стягнення заявлених позовних вимог, направлених на новий розгляд в сумі 15 687, 12 грн. відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що предметом розгляду справи на новому розгляді була заборгованість за прострочення виконання зобов`язання (пеня) в частині стягнення по II етапу за період з фактичної передачі виробу ПРВ 16 № 133450А, що відбулась 18.02.2015 року та до дати затвердження замовником акту приймання надання послуг по II етапу, а саме 30.03.2015 року. З акту приймання - надання послуг по II етапу вбачається, що він був затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 - 30.03.2015.р., однак фактична передача виробу ПРВ 16 № 133450А відбулась 18.02.2015р., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 002155 від 18.02.2015 року. Таким чином, зазначені в договорі послуги по II етапу надані замовнику із порушенням терміну надання послуг II етапу на 59 днів, а не на 99, як зазначено позивачем. Крім цього, затвердження акта за II етапом послуг замовником було здійснено без зауважень щодо наявності будь-яких недоліків. За вказаних обставин відповідач не мав можливості впливати на дату затвердження акту приймання послуг позивачем, а затвердження цих актів з боку позивача було здійснено без зауважень, то визначена позивачем дата такого затвердження не може вважатись простроченням відповідача. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що датою передачі послуг від виконавця до замовника є саме дата фактичної передачі послуг.

В апеляційній скарзі скаржник - позивач просить скасувати прийняте рішення у справі та прийняти нове, яким задоволити в повному обсязі заявлені позовні вимоги, направлені на новий розгляд в сумі 15 687,12 грн., мотивуючи це тим, що 08.09.2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Державним підприємством Львівський радіоремонтний завод (Виконавець) укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти №161/14 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Виконавець зобов`язався надати у 2014 році послуги зазначені у Специфікації послуг (Додаток 1 до Договору), а Замовник прийняти і оплатити такі послуги. Згідно з умовами Договору, зобов`язання Виконавця щодо надання послуг за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання і затвердження актів приймання (етапу) послуг. Відповідно до п. 5.9. Договору «датою виконання зобов`язання Виконавцем є остання дата затвердження Замовником Акту приймання наданих Послуг». При укладенні договору військова частина НОМЕР_1 та Відповідач погодили саме таку редакцію Договору, скріпленого підписами і печатками. Акту розбіжностей до норм Договору відповідачем надано не було, а отже Сторони погодились на його умови. Підписанням вищезазначеного Договору сторони зобов`язались виконувати прийняті зобов`язання, саме в існуючій редакції.

Втім, відповідач як виконавець надав послуги з ремонту устаткування з простроченням, про що свідчать затверджені замовником акти наданих послуг, у зв`язку з чим позивач на підставі п.7.2. договору нарахував штрафні санкції у вигляді пені і штрафу. Зазначені в Договорі послуги II етапу, надані Замовнику 30.03.2015 р., про що свідчить затверджений Замовником 30.03.2015 р. Акт наданих послуг. Тим самим порушено термін надання послуг на 99 днів і штрафні санкції нараховуються позивачем саме до цієї дати згідно з умовами Договором. На думку скаржника, не було враховано пункт 2.9. Договору, в якому чітко визначено, що датою виконання зобов`язання Виконавцем є остання дата затвердження Замовником Акту приймання наданих послуг, на що було вказано Вищим Господарським судом України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 31.10.2016 року без змін, мотивуючи це тим, що доводи скарги є безпідставними і необгрутованими, рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши думку присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Державним підприємством "Львівський радіоремонтний завод" (виконавець) укладено Договір №161/14 про закупівлю послуг за державні кошти (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 Договору виконавець зобов`язується надати у 2014 році послуги, зазначені у специфікації послуг (додаток 1 до Договору), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування послуг: Ремонтування та технічне обслуговування іншого електронного устаткування професійної призначеності, 33.13.1 згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010, а саме: капітальний ремонт ПРВ-16 (надалі-послуги). Обсяг надання послуг: згідно із специфікацією послуг.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що сума Договору становить 1 745 388,00 грн. (один мільйон сімсот сорок п`ять тисяч триста вісімдесят вісім гривень 00 копійок (з ПДВ).

Розрахунки за надані послуги здійснюються поетапно за фактом їх надання протягом 2015 бюджетного року, після надання представнику замовника (командиру військової частини НОМЕР_2 ) виконавцем, зокрема, актів приймання (етапу) послуг (форма акту наведена в додатку 3 до договору), затверджених виконавцем та замовником, актів прийому-передачі виробів, затверджених командиром військової частини НОМЕР_3 (п. 4.2 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 25.12.2014р. до Договору). Послуги надаються не пізніше 20.12.2014р., після надання замовником нарядів на ремонт та отримання від замовника повідомлення про готовність до виконання умов договору, передбаченого п. 1.4. Договору, яким замовник визначає обсяг надання послуг (п. 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 28.11.2014р.).

За письмовим погодженням між сторонами замовник може здійснювати попередню оплату послуг до 30% від суми Договору. Строк виконання послуг по погашенню попередньої оплати складає 2 (два) місяці з дня надходження коштів, але в межах строку дії Договору. Датою надання послуг щодо погашення попередньої оплати є дата затвердження Акту приймання (етапу) послуг замовником в установленому порядку. Якщо через 2 (два) місяці після проведення попередньої оплати, послуги не виконані, то виконавець несе відповідальність відповідно до п. 7.2 Договору, а попередня оплата повертається замовнику, строк повернення 2 робочих дні після закінчення 2-х місяців з дня надходження попередньої оплати на рахунки виконавці (п. 4.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 07.11.2014р.).

Відповідно до п.5.6. Договору приймання послуг здійснюється відділом технічного контролю підприємства виконавця та комісією експлуатуючої військової частини. При прийомі наданих послуг перевіряється технічний стан, комплектність виробів, обсяг та якість наданих послуг. За результатами прийому наданих послуг, по кожному наряду окремо, складається та підписується акт приймання (етапу) послуг (форма акта наведена в Додатку 3 до Договору), який надається на адресу замовника для затвердження та акт прийому-передачі (форма акта наведена в Додатку 4 до Договору). Замовник затверджує акт приймання (етапу) послуг при наявності висновку Військового представництва щодо ціни послуг (п. 5.6 договору);

Пунктом 5.9. Договору встановлено, що зобов`язання виконавця щодо надання послуг за Договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання і затвердження актів приймання (етапу) послуг та актів прийому-передачі за всіма виданими нарядами на ремонт. Датою виконання зобов`язань виконавцем є остання дата затвердження замовником акта приймання (етапу) послуг та акта прийому-передачі. Датою виконання зобов`язань замовником є дата повного розрахунку з виконавцем за умовами договору.

Відповідно п. 7.2 договору в редакції Додаткової угоди №1 від 07.11.2014 до Договору за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань, зазначених у пунктах 4.6, 5.1 Договору та специфікації послуг (Додаток 1) з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами (п.10.1 Договору); договір діє до 31.03.2015р., а в частині проведення розрахунків і дії гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.2 Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 25.12.2014р. до Договору).

Крім того, сторонами узгоджено специфікацію послуг до Договору (Додаток 1) та протокол погодження ціни послуг (Додаток 2), які в останній редакції змін узгоджені сторонами в сумі 1 066 500,00 грн. (1 етап) та 405 678,00 грн. (П етап), послуги І та ІІ етапів виконавець зобов`язується надати у термін не пізніше 20.12.2014р.

Як встановлено судами, на виконання умов Договору позивач як замовник 14.11.2014р. здійснив попередню оплату послуг за договором у розмірі 872 694,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №979 від 12.11.2014р.

Однак, відповідач як виконавець надав послуги з ремонту устаткування з простроченням, в зв`язку з чим позивач на підставі п. 7.2 Договору нарахував штрафні санкції у вигляді пені і штрафу на загальну суму 73 892,08грн., а саме: 45 494,62 грн. пені (5 332,50 грн. пені по І етапу та 40 162,12 грн. пені по ІІ етапу) та 28 397,46 грн. штрафу по ІІ етапу.

Як встановлено, судами у даній справі Акт приймання І етапу послуг, був затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 26.12.2014р., зазначені в Договорі послуги І етапу надані замовнику 26.12.2014р. у повному обсязі, на загальну суму 1 189 097,08 грн. (з ПДВ). Таким чином, як вбачається, виконавцем порушено термін надання послуг І етапу на 5 днів. Відтак, позивачем правомірно нараховано відповідачу 5 332,50 грн. пені відповідно до п.7.2. Договору за порушення відповідачем строків виконання робіт по І етапу. З таким строком прострочення та сумою пені у наданому контррозрахунку відповідач погодився (а.с.81 т.1).

Разом з тим, з Акту приймання послуг ІІ етапу вбачається, що він був затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 Байдак Ю.А. 30.03.2015р., однак фактична передача виробу ПРВ-16 №133450А відбулась 18.02.2015р., що підтверджується товарно-транспортною накладною №002155 від 18.02.2015 року (а.с.82 Том 1), а тому зазначені в Договорі послуги ІІ етапу надані замовнику із порушенням терміну надання послуг ІІ етапу на 59 днів, а не 99 днів, як зазначено позивачем.

Скасовуючи Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. у справі №914/4417/15 та рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у справі №914/4417/15 в частині відмови у стягненні 15 687, 12 грн., Вищий господарський суд України у постанові від 16.08.2016 року зазначив, що задовольняючи позов частково, суди встановили, що по І етапу фактично відсутній спір між сторонами, відтак 5332,50грн пені підлягають стягненню, а щодо П етапу суди вирішили, що прострочка становить не 99 днів, як заявлено позивачем, а 59 днів, отже до стягнення підлягає сума пені 23935грн та штраф в сумі 28937,46грн.; таких висновків суди дійшли з огляду на те, що моментом прострочення надання відповідачем послуг за договором слід вважати зазначену в акті дату фактичної передачі послуг, а не дату затвердження актів надання послуг замовником. При цьому, датою фактичного надання послуг по П етапу суди визначили 18.02.2015, а акт затверджений лише 30.03.2015. З такими висновками можна було б погодитись, однак суди не послались на докази, які б засвідчували фактичне надання послуг 18.02.2015, а такими документами відповідно до умов договору мали б бути акт приймання (етапу) послуг (форма акта наведена в додатку 3 до договору) або акт прийому-передачі відремонтованих виробів (форма акта наведена в додатку 4 до договору). Між тим, в актах, які містяться в матеріалах справи і на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не міститься будь-яка дата їх складання, в т.ч. 18.02.2015, а лише дата затвердження 26.12.2014 та 30.03.2015 відповідно.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Апеляційний суд зазначає, що у матеріалах справи наявна копія товарно-транспортної накладної № 002155 від 18.02.2015 року, якою підтверджується факт отримання позивачем під розписку відповідальної особи Військової частини виробів з ремонту (а.с. 82. Т.1).

Приймаючи рішення у справі в частині відмови у стягненні позовних вимог в сумі 15 687,12 грн. (сума коштів, що складає предмет спору на новому розгляді, згідно вказівки Вищого господарського суду України) суд першої інстанції дійшов висновку, що дату затвердження Акту замовником, яка не співпадає в даному випадку з датою передачі послуг від виконавця до представника замовника (уповноваженої в/ч), не слід ставити за основу, як кінцеву дату прострочення виконання зобов`язання і відповідно нарахування штрафних санкцій, оскільки це прямо не передбачено умовами договору та Інструкцією про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна в ремонт, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2012 року №505, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2012 року №1394/21706.

Так, згідно п.п.2.9 - 2.11. цієї Інструкції, для здавання військового майна в ремонт, приймання його з ремонту військова частина направляє на підприємство свого уповноваженого представника. Уповноважений представник військової частини здійснює приймання військового майна з ремонту, про що складається Акт приймання - передачі, підписує акт виконаних робіт, пломбує військове майно, передає представнику перевізника або начальнику варти за наявності останнього. Один примірник акта виконаних робіт відправляється керівнику органу військового управління, який уклав договір. Виконаний наряд на ремонт, акти приймання передачі відремонтованого військового майна та формуляри (паспорти), заповнені представником підприємства, передаються представнику військової частини. Військові частини, що отримали військове майно з ремонту, у триденний строк на адресу керівника органу військового управління, який уклав договір на проведення ремонту, та підприємства направляють підтвердження на його отримання.

Сторонами не названо відповідного нормативного акту, згідно якого визначено тривалість проходження Акту надання послуг від дати його підписання уповноваженими особами виконавця до його затвердження (підписання) замовником. Таких положень немає і в укладеному між сторонами Договорі.

А відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що моментом прострочення відповідачем надання послуг за Договором слід вважати фактичну дату передачі послуг (згідно товар-транспортної накладної), а не дату затвердження цього Акту замовником, оскільки, як встановлено, у цей процес входять фактично односторонні дії замовника, як - то перевірка якості послуг, вартості затрат, узгодження ціни тощо, що підтверджуються висновками уповноважених осіб замовника і можуть бути тривалими у часі.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Затвердження акта за ІІ етапом послуг замовником було здійснено без зауважень щодо наявності будь-яких недоліків.

За вказаних вище обставин відповідач не мав можливості впливати на дату затвердження актів приймання послуг позивачем, а затвердження цих актів з боку позивача було здійснене без зауважень, то визначена позивачем дата такого затвердження не може вважатися простроченням відповідача.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що неустойка як штрафна санкція застосовується у випадку порушення зобов`язання. А за даних умов фактичної передачі позивачу обладнання за товарно-транспортною накладною 18.02.2015 року, порушення відповідачем зобов`язання у формі його прострочення аж до 30.03. 2015 року не підтверджується матеріалами справи.

Апеляційний суд зазначає, що контрагент по договору повинен всіма способами сприяти зменшенню виникнення у іншої договірної сторони матеріальних збитків та розміру штрафних санкцій.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що датою передачі послуг від виконавця до замовника є саме дата фактичної передачі отримання послуг, у даному випадку 18.02.2015 року.

Подібну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 17.08.2016р. зі справи № 920/1433/15, а щодо того, що належною датою передачі є дата фактичної передачі - в постанові Вищого господарського суду України від 27.07.2016р. зі справи № 914/4149/15, прийнятих за участі позивача; а також у Постановах Вищого господарського суду України від 22 березня 2016 року у справі № 908/2914/15, від 05 жовтня 2016 року у справі № 914/4154/15.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення коштів у розмірі 15 687,12 грн. за прострочення виконання зобов`язання за ІІ етапом надання послуг, що є предметом розгляду справи на новому розгляді, не підлягають стягненню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :
1. Рішення господарського суду Львівської області від 31.10.2016 року у справі № 914/4417/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2016 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.01.2017 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.