ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р.Справа № 922/2407/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", м.Полтава 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, м.Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Техекс", м.Харків
про стягнення 639976,63 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. №б/н від 09.09.2016 року);

3-ої особи - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_3 (дов. № б/н від 18.01.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/2407/15.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року (суддя Аюпова Р.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельної компанії "Техекс" на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" суму заборгованості в розмірі 296114,00 грн., судовий збір в розмірі 5922,28 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 241827,60 грн. скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовлено. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 5922,28 грн. рішення скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким здійснено новий розподіл судових витрат по справі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельної компанії "Техекс" на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" грошові кошти в сумі 54286,40 грн. та судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1827,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельної компанії "Техекс" 6514,51 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2016 року по справі №922/2407/15 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року та рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року, справу №922/2407/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

У постанові Вищого господарського суду України зазначено наступне:

"...судами обох інстанцій в основу оскаржуваних рішень покладено висновок судової будівельно-технічної експертизи №9101 від 30.11.2015, відповідно до якого вартість виконаних робіт по договору №6/т становить 557 839,00грн.

При цьому не звернувши уваги на те, що у висновку судового експерта зазначено, що роботи з улаштування каналізаційного колодязя повністю не виконані, тобто відповідач не виконав роботи по реконструкції каналізаційного колектору м'ясокомбінату по вул. Ковпака та вул. Курчатова в м. Полтава способом санації та часткової перекладки, з використанням усіх матеріалів, про що зазначали у позовній заяві комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", що на виконання умов вищевказаних договорів позивач платіжними дорученнями від 11.08.2014 та від 18.08.2014 перерахував відповідачу кошти в розмірі 1 426 728,60грн., згідно довідок про вартість будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року вартість виконаних підрядних робіт по вищевказаним об'єктам склала лише 786 751,97грн., тому сума боргу становить 639 976,63грн.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з незгодою позивача щодо визначення відповідачем об'єму виконаних робіт та їх вартості, за умови невиконання підрядником усього обсягу робіт, передбачених договорами.

Тому для обрахування точного розміру суми, яка підлягає стягненню із товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Техекс", суди повинні були призначити відповідну експертизу для визначення вартості виконаних робіт на час їх виконання витратним методом."

21.11.2016 року справа №922/2407/15 повернулась до господарського суду Харківської області.

22.11.2016 року справу №922/2407/15 було передано до розгляду судді Аріт К.В., на підставі довідки про автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.11.2016 р. було прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.12.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2016 р. було викликано в судове засідання на 10.01.2016 р. о 12:30 судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4 ОСОБА_1 для надання роз'яснення наданого ним висновку судової будівельно-технічної експертизи №9101 від 30.11.2015 року, та з метою вирішення питання щодо доцільності призначення додаткової судової експертизи, розгляд справи відкладено на 10.01.2017 р.

10.01.2017 р. позивач надав до суду заяву (вх.503), в якій проти проведення додаткової експертизи заперечував, оскільки спір між сторонами зводиться до акту №2 виконаних підрядних робіт за грудень 2014 р., який позивач вважає нікчемним через те, що він складений відповідачем поза межами дії договору.

10.01.2017 р. відповідач надав до суду заяву (вх.505), в якій вважає висновок експерта №9101 від 30.11.2015 р. повним та обґрунтованим, проти призначення додаткової експертизи заперечує.

10.01.2017 р. експерт надав до суду письмові пояснення (вх.504), в яких зазначено, що витратний підхід застосовується при оцінці нерухомого майна, а для визначення вартості будівельних робіт необхідно застосовувати "Правила визначення вартості будівельних робіт" відповідно до ДСТУ БД.1.1-1-2003, зазначивши, що зроблений ним експертний висновок по цій справі містить вартість виконаних будівельних робіт.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.01.2017 р. було відкладено розгляд справи на 23.01.2017 р.

23.01.2017 р. позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2040), в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 585690,23 грн. боргу, 11512,54 грн. судового збору, припинити провадження по справі в частині сплачених відповідачем 54286,40 грн. боргу та 1827,00 грн. судового збору.

23.01.2017 р. відповідач надав до суду пояснення (вх.№2038), в яких зазначає про сплату 54286,40 грн. боргу та 1827,00 грн. судового збору, з доказами такої оплати - копією платіжного доручення №89 від 27.05.2016 р. на суму 56113,40 грн., проти стягнення 639976,63 грн. заперечує.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

У судовому засіданні 23.01.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник 3-ої особи в судове засідання 23.01.2017 р. не з'явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. На попередні судові засідання надсилав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника 3-ої особи.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.01.2017 р. проти позову заперечував частково.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, розглянувши заяву позивача, визнав її такою, що не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та підлягає прийняттю до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка по суті є заявою про часткове припинення провадження у справі в частині 54286,40 грн. боргу, які на час розгляду справи вже сплачені відповідачем.

Враховуючи те, що норми ст.65 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що в межах наданих їй повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13.09.2013 року між Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Техекс" (відповідач, виконавець) були укладені договори № 5/т та № 6/т про закупівлю робіт за державні кошти (далі - Договори). Предметом вказаних договорів були роботи по реконструкції каналізаційного колектору м'ясокомбінату по вул.Ковпака та вул.Курчатова в м.Полтава, способом санації та часткової перекладки (4 та 3 ділянки), загальна вартість укладених договорів є твердою і становить 4755762,00 грн. Термін дії договорів сторони визначили до 31.12.2013р. (том 1, аркуші справи 13-20, 21-28).

Додатковими угодами № 1 від 30.12.2013р. до Договорів сторони дійшли згоди щодо продовження терміну їх дії до 31.12.2014р. (том 1, аркуші справи 29-30).

Додатковими угодами № 2 від 30.05.2014р. до Договорів сторони підтвердили незмінність загальної суми договорів (том 1, аркуші справи 11, 31).

У відповідності до пунктів 4.3. Договорів в редакції додаткових угод № 3 від 22.09.2014р. (том 1, аркуші справи 32-33) позивач перераховує відповідачу аванс, який здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1764 у термін до 18.10.2013р., в розмірі 30% від загального обсягу робіт на придбання і постачання матеріалів та конструкцій. Виконавець протягом 45 днів з дня надходження коштів як авансу, підтверджує їх використання, згідно з актом приймання-передачі робіт або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням.

Також, Додатковими угодами №3 від 22.09.2014р. до Договорів сторони узгодили продовжити вказаний термін до 90 днів.

Відповідно до пункту 5.6. Договорів обставинами, які перешкоджають виконанню робіт у встановлені строки і не залежать від виконавця та дають йому право на перегляд цих строків, є, зокрема:

- невиконання або неналежне виконання замовником своїх зобов'язань, несвоєчасне надання проектно-кошторисної документації, не надання "фронту робіт", порушення фінансування будівництва;

- внесення змін до проектної документації;

- виконання додаткових робіт;

- призупинення робіт.

Відповідно до пункту 5.8. Договорів, строки виконання робіт переносяться на період дії обставин, згідно пункту 5.6. даних Договорів, з урахуванням часу на відновлення робіт та можливого їх перенесення на найбільш сприятливу пору, після письмового погодження із замовником.

Згідно з пунктом 7.2. Договорів у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при виконанні робіт за бюджетні кошти, виконавець сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня), у розмірі подвійної ставки НБУ, а у разі здійснення попередньої оплати виконавець, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти, з урахуванням індексу інфляції.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищевказаних Договорів, позивач платіжними дорученнями від 11.08.2014р. та 18.08.2014р. перерахував відповідачу кошти в розмірі 1426728,60 грн.

Проте, як зазначив позивач, згідно довідок про вартість будівельних робіт та витрат за грудень 2014 року, вартість виконаних підрядних робіт по вищевказаних об'єктах склала 786751,97 грн., тому згідно даних позивача сума заборгованості відповідача за вищевказаними договорами становить 639976,63 грн. (1426728,6 грн. - 786751,97 грн.), яка складається з різниці між перерахованою позивачем сумою грошових коштів та вартістю виконаних відповідачем підрядних робіт.

Листом від 31.12.2014р. позивач повідомив відповідача про розірвання з ним укладених Договорів, дія яких закінчується 31.12.2014р. та вимагав повернення не підтверджених актами виконаних робіт отриманих авансових коштів.

З метою досудового врегулювання спору позивач 23.01.2015р. звернувся до відповідача з письмовою претензією № юр/183, в якій вимагав добровільно сплатити зазначену суму боргу.

На вказану претензію від відповідача надійшла відповідь за №7 від 09.02.2015р., в якій зазначено, що затримка виконання робіт склалася не з вини виконавця, оскільки, в порушення пункту 4.3. укладених між сторонами Договорів, аванс був перерахований виконавцю тільки 19.08.2014р. Окрім цього, відповідач просив замовника прийняти рішення про консервацію об'єкта, до внесення змін в проектну документацію, згідно фактичним геологічним умовам і висновкам фахівців, а також скорегувати технологію виконання робіт їх висновкам.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для звернення з відповідним позовом до господарського суду Харківської області з вимогою про стягнення з відповідача різниці між перерахованою позивачем сумою грошових коштів та вартістю виконаних відповідачем підрядних робіт за договорами № 5/т, 6/т від 13.09.2013р. в розмірі 639976,63 грн.

Укладені між сторонами договори №5/т, 6/т від 13.09.2013р. за своєю правовою природою є договорами підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 839 Цивільного кодексу України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до статей 843, 846 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частина 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Статтею 889 Цивільного кодексу України унормовано, що замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду, зокрема, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами, після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Підрядник, відповідно до приписів статті 890 Цивільного кодексу України зобов'язаний виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (пункт 2 статті 852 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Позивачем в порядку статті 849 Цивільного кодексу України направлено відповідачеві лист від 31.12.2014р. з повідомленням про відмову від договорів № 5/т, 6/т від 13.09.2013р., який отримано відповідачем, а тому дані договори є розірваними.

Предметом даного позову є вимога про повернення частини сплаченої передоплати в сумі 639976,63 грн., оскільки підстава для подальшого утримання підрядником коштів з моменту розірвання договорів підряду є такою, що відпала.

Судом встановлено, що за всіма наявними у справі документами загальна вартість виконаних відповідачем робіт за договорами №№ 5/т, 6/т від 13.09.2013р. складає суму 1372442,20 грн., а тому різниця між перерахованою позивачем відповідачу суми грошових коштів та загальною вартістю фактично виконаних відповідачем робіт за договорами №№ 5/т, 6/т від 13.09.2013р. становить 54286,40 грн. (1426728,60 грн. - 1372442,20 грн.), з огляду на наступне.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання договору №5/т від 13.09.2013р. між сторонами у справі було складено, підписано без зауважень, скріплено печатками підприємств та погоджено інженером з технічного нагляду акт приймання будівельних робіт №1 за листопад 2014р. на суму 802975,20 грн. (том 1, аркуші справи 42-46).

Крім того, на виконання договору №6/т від 13.09.2013р. між сторонами у справі було складено, підписано без зауважень та скріплено печатками підприємств акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за листопад 2014р. на загальну суму 11628,00 грн. (том 1, аркуші справі 47-48).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання договору №6/т від 13.09.2013р. було складено та направлено позивачеві акт приймання виконаних будівельних робіт №2 за грудень 2014р. на загальну суму 561147,60 грн. (том 1, аркуші справи 141-144). Однак, позивач даний акт не підписав.

З метою правильності вирішення даного спору та задля зясування питань щодо визначення дійсної вартості та обєму виконаних відповідачем будівельних робіт за актом приймання виконаних будівельних робіт №2 за грудень 2014р. за договором №6/т від 13.09.2013р., необхідності підтвердження достовірності їх відображення у звітній документації, ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2015р. у даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_4.

Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи №9101 від 30.11.2015р. по даній справі вартість фактично виконаних будівельних робіт з числа викладених в акті приймання виконаних будівельних робіт № 2 за грудень 2014 року за укладеним між сторонами у справі договором №6/т від 13.09.2013р. становить 557839,00 грн. (том 3, аркуші справи 91-119). Зазначена сума, з урахуванням недоробок, і складає вартість розгляданих експертом робіт.

Щодо рекомендацій ВГСУ про проведення додаткової судової експертизи витратним методом, суд зазначає наступне.

Так, 10.01.2017 р. експерт надав до суду письмові пояснення (вх.504), в яких зазначено, що витратний підхід застосовується при оцінці нерухомого майна, а для визначення вартості будівельних робіт необхідно застосовувати "Правила визначення вартості будівельних робіт" відповідно до ДСТУ БД.1.1-1-2003, зазначивши, що зроблений ним експертний висновок по цій справі містить вартість виконаних будівельних робіт.

У судовому засіданні 10.01.2017 р. експерт підтримував письмові пояснення (вх.504), та пояснив, що в експертному висновку надав повні відповіді на всі поставлені питання; зазначив, що витратний метод к спірним правовідносинам не застосовується, та не може рекомендувати суду питання для проведення додаткової експертизи по даній справі витратним методом, так як взагалі не існує відповідної експертизи.

Крім того, суд приймає до уваги небажання сторін оплачувати додаткову експертизу.

За приписами частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза, згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу"- це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, висновок судового експерта №9101 від 30.11.2015р. оцінюється господарським судом поряд з іншими доказами як належний та допустимий доказ.

З огляду на викладене, враховуючи незгоду сторін з призначенням додаткової експертизи, небажання сторін оплачувати додаткову експертизу, пояснення експерта щодо неможливості застосування витратного підходу до визначення вартості будівельних робіт та наявність в експертному висновку №9101 від 30.11.2015 р. вартості спірних будівельних робіт, суд не вбачає підстав для призначення по справі додаткової експертизи для визначення вартості виконаних робіт на час їх виконання витратним методом.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено іншого обєму та розміру вартості виконаних відповідачем будівельних робіт за актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 за грудень 2014 року по договору №6/т від 13.09.2013р., ніж той, що встановлений судовою експертизою, і дані, які містяться у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9101 від 30.11.2015р. по даній справі, позивачем у відповідному порядку не спростовані, суд приймає до уваги саме такий розрахунок вартості фактично виконаних відповідачем підрядних робіт за вказаним актом на суму 557839,00 грн.

Таким чином, загальна вартість виконаних відповідачем будівельних робіт за договорами №5/т та №6/т від 13.09.2013 р. становить 1372442,20 грн. (11628,00 грн. (за актом №1 за листопад 2014 р. за договором №6/т від 13.09.2013 р.) + 802975,20 грн. (за актом №1 за листопад 2014 р. за договором №5/т від 13.09.2013 р.) + 557839,00 (за актом №2 за грудень 2014 р. за договором №6/т від 13.09.2013 р. згідно з висновком експертизи).

Здійснивши арифметичний розрахунок різниці між перерахованими позивачем відповідачу коштами та загальною вартістю фактично виконаних відповідачем будівельних робіт за договорами №5/т від 13.09.2013р. та №6/т від 13.09.2013р., суд дійшов висновку, що ця різниця складає суму 54286,40 грн. (1426728,60 грн. (сума перерахованого авансу) 1372442,20 грн. (загальна вартість виконаних відповідачем робіт)).

Отже, надаючи правову кваліфікацію обставинам справи в їх сукупності з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, ретельно дослідивши всі наявні у справі докази, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані позивачем лише в частині стягнення з відповідача 54286,40 грн. ОСОБА_1 в цій частині вимоги Комунального підприємства Полтавської обласної ради Полтававодоканал визнаються судом законними та обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму заборгованості у розмірі 54286,40 грн. за спірним договором, що підтверджується копією платіжного доручення №89 від 27.05.2016 р. До того ж, відповідний факт сплати та зарахування заборгованості підтвердив позивач, а тому суд вважає, що предмет спору в даній справі відсутній.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд припиняє провадження у даній справі щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 54286,40 грн. гривень, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 585690,23 грн. позивачем невмотивовані та не доведені належними доказами, що зумовлює необхідність відмови в позові в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до Постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013р.:

п.4.1. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру;

п.4.4. У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України, судові витрати за подання позову до суду покладаються на відповідача, з вини якого виник спір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 1085,73 гривень. Однак, враховуючи оплату позивачем під час розгляду справи 1827,00 гривень судового збору, судовий збір з відповідача не стягується.

Інші судові витрати покладаються на позивача, в тому числі за подання відповідачем апеляційної скарги в розмірі 14079,48 гривень.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 27, 32, 33, 42, 43, 44, 49, 65, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В частині стягнення 585690,23 гривень в позові відмовити.

Припинити провадження по справі в частині стягнення 54286,40 гривень, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (36020, м.Полтава, вул.Паризької Комуни, 40-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельної компанії "Техекс" (61106, м.Харків, вул.Індустріальна, 3, літ. "У-1", ) 14079,48 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_5

Справа №922/2407/15