ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р.Справа № 922/4826/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірка-2", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спас", м. Харків
про звільнення приміщення
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 25.01.2017 р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №02 від 17.01.2017р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірка-2» - звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАС» - про зобовязання звільнити нежитлове приміщення підвалу №№34-1-:-34-10, 1-го поверху №№І, 32-1-:-32-5, 32-7-:-32-9 літ. «А-4» загальною площею 339,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Фрунзе, 1 у звязку із закінченням строку договору оренди нежитлових приміщень від 29.12.2006 р., нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №12422 від 29.12.2006.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.01.2007 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 26.01.2017 р.

24.01.2017 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2183 від 24.01.2017 р., арк.с. 24-25).

В судовому засіданні 26.01.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.01.2017 р. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що станом на момент розгляду даної справи обовязок відповідача зі звільнення орендованих приміщень - не настав, а від так порушення прав позивача, на думку відповідача, не відбулось.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

29.12.2006 р. між позивачем (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (арк.с. 13-14). Відповідний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №12422 від 29.12.2006.

Відповідно до абз. 1 р. 1 договору оренди нежитлових приміщень, орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду нежитлові приміщення: у тому числі нежитлові приміщення підвалу №№34-1-:-34-10, 1-го поверху №№І, 32-1-:-32-5, 32-7-:-32-9 літ. «А-4», загальною площею 339,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Фрунзе, буд. 1.

Факт передачі в оренду наведених приміщень відповідачем не заперечується та не спростовується.

Згідно з п. 1.1 договору оренди нежитлових приміщень, вищевказані нежитлові приміщення належать орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №1173-В, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 27.06.1997 р., реєстраційний номер 4380, акту прийму-передачі державного майна №1173-В від 14.03.1997 р., свідоцтва про право власності №1173-В, виданого Представництвом ФДМ України в місті Харкові 14.10.1997 р., зареєстрованих в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.10.1997 р., реєстровий номер 1286.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди нежитлових приміщень, вищевказані нежитлові приміщення передаються орендодавцем та приймаються орендарем з моменту підписання цього договору.

В п. 2.3 договору оренди нежитлових приміщень сторони домовились, що після припинення дії договору оренди орендар зобовязаний передати орендодавцю вищевказані нежитлові приміщення протягом одного місяця з моменту припинення дії договору.

Обовязок орендаря повернути в належному стані орендовані нежитлові приміщення сторони також передбачили в п. 5.4 договору оренди нежитлових приміщень.

Дія договору припиняється в наслідок, зокрема, закінчення терміну оренди (п. 7.4 договору оренди нежитлових приміщень).

Як свідчить зміст п. 7.1 договору оренди нежитлових приміщень, сторони домовились, що цей договір діє з моменту підписання та нотаріального посвідчення протягом 10 років, тобто до 29.12.2016 р.

Позивач стверджує, що 29.12.2016 р. договір оренди було припинено, його автоматичної пролонгації не відбулось, однак відповідач займане приміщення не звільнив, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як встановлено судом, договір оренди укладено сторонами до 29.12.2016 р. (п. 7.1 договору оренди).

Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчить зміст наведених вище пунктів 2.3, 5.4, 7.4 договору оренди, дія даного договору припиняється, зокрема, у звязку із закінченням терміну оренди, після чого у відповідача виникає обовязок з повернення орендованих приміщень позивачу.

Разом з тим, сторони домовились, що обовязок з повернення орендованих приміщень позивачу відповідач має виконати протягом одного місяця з моменту припинення дії договору, тобто до 29.01.2017 р.

Викладене вище свідчить, що станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі (30.12.2016 р.) та розгляду даної справи Судом (26.01.2017 р.), строк виконання відповідачем свого обовязку щодо звільнення орендованих на підставі договору оренди приміщень не настав, а отже відповідач не може вважатися таким, що порушив свої зобовязання перед позивачем щодо звільнення орендованих приміщень у звязку з припиненням дії договору оренди за закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Наведенні вище обставини свідчать, що станом на момент розгляду даної справи Судом, враховуючи домовленість сторін, викладену в п. 2.3 договору оренди, право позивача щодо повернення йому орендованих приміщень після закінченням строку дії договору, не порушено, а отже правові підстави для захисту відповідного цивільного права позивача на даний момент відсутні.

З огляду на наведене, Суд констатує, що позовні вимоги є передчасними, а позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до яких при відмові в задоволені позову судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 15, 530, 598, 612, 627, 759, 763 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 31.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_5