РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/20407/16

За позовомДепартаменту міського майна Маріупольської міської ради;
До Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш";
Пророзірвання договору
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивачане з'явився;
Від відповідача не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент міського майна Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу Комунального комерційного підприємства "Аеропорт Маріуполь" від 27.01.2012№ 1-12, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Азовзагальмаш".

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 № 910/20407/16, яку призначено до розгляду на 29.11.2016.

Ухвалою від 24.11.2016 судом було відмовлено позивачеві у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

25.11.2016 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Відповідно до ухвали від 29.11.2016 розгляд справи було відкладено на 13.12.2016 у зв'язку з неявкою у засідання представників сторін.

02.12.2016 від позивача до суду надійшли письмові пояснення з додатками.

У судове засідання 13.12.2016 сторони уповноважених представників не направили, у зв'язку з чим та з огляду на необхідність витребування додаткових доказів у справі, розгляд справи було відкладено на 17.01.2017.

14.12.2016 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в якому позивач просив суд розглянути 13.12.2016 справу за відсутності представника через відсутність асигнувань з місцевого бюджету на відрядження.

17.01.2017 від відповідача та позивача до суду надійшли супровідні листи з додатками та документами на виконання вимог узвали від 13.12.2016. У супровідному листі позивача до суду заявлялося клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Зважаючи на заявлене позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності представника, надходження від сторін додаткових документів і відзиву на позов, враховуючи обмеженість процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку про доцільність проведення судового засідання за відсутності представників сторін з вирішенням спору по суті на підставі наявних у справі документів, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Виходячи з позовної заяви та письмових пояснень позивача, Департамент міського майна Маріупольської міської ради просить розірвати в судовому порядку договір оренди цілісного майнового комплексу Комунального комерційного підприємства "Аеропорт Маріуполь" від 27.01.2013 № 1-12 з мотивів наявності у відповідача значної заборгованості зі сплати орендних платежів, невиконання відповідачем обов'язку щодо страхування орендованого майна. Позивач вказує, що після прийняття Маріупольською міською радою рішення про погодження дострокового розірвання договору, відповідач орендоване майно за актом приймання-передачі не повернув, продовжує його використовувати, орендну плату не вносить та, при цьому, повідомив, що розірвання договору може бути проведене в судовому порядку.

На переконання позивача, договір підлягає розірванню в судовому порядку, оскільки між сторонами відсутня угода про його розірвання за взаємною згодою сторін, яка б була оформлена так, як оформлений сам договір (посвідчений нотаріально).

У свою чергу, відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Згідно з відзивом на позовну заяву відповідач зауважує, що вказаний позивачем у позовній заяві розмір заборгованості не відповідає дійсності, відповідач не отримував від позивача рахунків на оплату платежів за договором, а тому не мав підстав для перерахування грошових коштів за договором і зважаючи на прийняття Маріупольською міською радою рішення про дострокове розірвання договору, він вже є розірваним з 10.07.2014. Крім того, відповідач зазначає, що в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" розглядається кредиторська заява позивача, грошові вимоги за якою визнано частково.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.01.2012 Управління міського майна Маріупольської міської ради в якості орендодавця та Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш" в якості орендаря уклали договір оренди цілісного майнового комплексу Комунального комерційного підприємства "Аеропорт Маріуполь", за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар зобов'язався прийняти в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Комунального комерційного підприємства "Аеропорт Маріуполь", склад якого визначено відповідно до акту оцінки, протоколу про результати інвентаризації станом на 31.12.2011, вартість якого становить 82 405 054,00 грн. без ПДВ, залишкова вартість активів дорівнює балансовій згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.12.2011.

Опис об'єктів нерухомого майна, що входить до складу комплексу, що належить територіальній громаді міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, наведений у п.п. 1.1.1.1 договору.

Зазначений договір було укладено сторонами строком на 49 років і відповідно до п. 10.1 він діє з 27.01.2012 до 27.01.2061.

Розмір платежів за договором та порядок їх внесення визначено у ст. 3, а саме:

- орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - 686 708,78 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.1);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2);

- орендна плата перераховується щоквартально не пізніше останнього дня місяця, наступного за квартальним (на підставі виставленого орендодавцем рахунку (п. 3.3);

- рахунки орендар отримує в орендодавця з 11 по 20 число місяця, наступного за квартальним (п. 3.4).

Матеріалами справи підтверджується, що Управління Міського майна Маріупольської міської ради було перейменовано в Департамент міського майна Маріупольської міської ради у 2014 році за рішенням Маріупольської міської ради № 6/43-5016 від 30.12.2014, а відповідно до Положення про Департамент, він є правонаступником прав та обов'язків Управління.

Також, матеріали справи містять документальне підтвердження зміни типу організаційно-правової форми відповідача (публічного акціонерного товариства на приватне) за рішенням загальних зборів акціонерів від 20.04.2016 та реєстрації таких змін і нового найменування в установленому законом порядку.

Факт приймання-передачі від позивача відповідачеві обумовленого договором цілісного майнового комплексу підтверджується актами приймання-передачі від 27.01.2012 (1 071 одиниць рухомого і нерухомого майна) від 11.05.2012 (52 одиниці транспортних засобів, 4одиниці обладнання і техніки).

11.05.2012 сторони підписали додатковий договір № 1 до описаної угоди найму, згідно з яким розділ 1 було доповнено наступним змістом: "Також до складу цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Аеропорт Маріуполь" входить майно, склад і вартість якого визначено відповідно до акту оцінки, протоколу інвентаризації, складеного на 29.02.2012, балансова та залишкова вартість якого становить без ПДВ 4 111 566,56 грн.".

Відповідно до додаткового договору № 1 орендна плата за базовий місяць становить 723 240,15 грн. без ПДВ.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що після ініціювання орендарем розірвання договору за згодою сторін та отримання позитивного рішення Маріупольської міської ради щодо розірвання договору, орендар не повернув орендодавцеві орендоване майно за актом приймання-передачі, заборгованість не погасив. При цьому, позивач вважає, що сторони не досягли згоди щодо розірвання договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, у квітні 2014 року відповідач звернувся до позивача з письмовим зверненням від 08.04.2014 № 913/231 про дострокове розірвання договору. Вказане письмове звернення в матеріалах справи відсутнє, проте ця обставина визнається судом такою, що не потребує доведення в силу приписів ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, де вказується, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

10.07.2014 Маріупольською міською радою прийнято рішення "Про дострокове розірвання договору оренди від 27.01.2012 № 1-12 цілісного майнового комплексу "Комунальне комерційне підприємство "Аеорпорт Маріуполь" № 6/40-4449 про погодження дострокового розірвання за згодою сторін договору оренди.

Названим рішенням, серед іншого, позивача було зобов'язано забезпечити підписання орендодавцем та орендарем додаткового договору про дострокове розірвання договору; забезпечити прийняття від орендаря за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 порушено провадження у справі № 910/3262/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш".

У травні 2015 року позивач направив до суду заяву від 01.05.2016 № 03-4/1896 з грошовим вимогами до боржника у справі № 910/3262/16.

20.05.2016 позивач склав на ім'я відповідача та розпорядника його майна вимогу кредитора щодо виплати заробітної плати (на суму 94 165 453,88 грн. (докази направлення чи вручення не подано).

У матеріалах справи міститься лист позивача від 08.07.2016 № 0511/2670, в якому відповідач повідомляється про прийняття Маріупольською міською радою рішення від 10.07.2016 № 6/40-4449 про дострокове розірвання договору, вказується, що станом на 01.07.2016 Департаментом міського майна Маріупольської міської ради та відповідачем проводиться робота по достроковому розірванню договору, зазначається, що з травня 2012 року по липень 2016 року заборгованість орендаря за договором складає 31 235 480,86 грн., пеня - 9 176 721,44 грн., борг з повернення залишку амортизаційного фонду - 34 268 174,00 грн., збитки за користування об'єктом оренди - 22 098 892,40 грн.

Цим листом позивач просив відповідача сплатити суму заборгованості, яка складає 96 779 268,70 грн. станом на 01.07.2016 з метою закінчення процедури дострокового розірвання договору.

23.09.2016 позивач звернувся до відповідача з листом від 22.09.2016 № 03-и/3842, в якому вказував про погодження Маріупольською міською радою розірвання договору за згодою сторін та просив погасити заборгованість у загальній сумі 102 462 945,02 грн.

Наприкінці вересня 2016 року відповідач направив позивачеві лист від 29.09.2016 № А14/2134, який складено як відповідь на лист Департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 22.09.2016 № 03-и/3842 щодо сплати заборгованості в сумі 102 462 945,02 грн. за спірним договором. У своєму листі відповідач вказує про порушення провадження у справі про своє банкрутство, про направлення розпорядникові майна повідомлення про розгляд вимог кредитора та їх визнання на суму 34 268 174,00 грн., яка відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства. Також, у листі відповідачем зроблено висновок про те, що вимога Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про стягнення заборгованості з орендної плати за договором є предметом розгляду у Господарському суді міста Києва, а тому саме судом має бути вирішена по суті. Крім того, відповідач зазначив, що у разі незгоди Департаменту з наведеними обставинами, він має право звернутися до суду з вимогою про розірвання договору оренди.

Згідно з наявним в матеріалах справи повідомленням від 31.10.2016 № 02-09/1504 арбітражного керуючого Шистопала Петра Миколайовича як розпорядника майна відповідача, грошові вимоги позивача визнано в сумі 71 001 191,07 грн.

У поданому позові та поясненнях по справі позивач вказує на істотне порушення відповідачем умов договору (несплата орендних платежів, відсутність укладеного договору страхування орендованого майна), відсутність згоди щодо розірвання договору за згодою сторін, необхідність письмового і документального оформлення такого розірвання з нотаріальним посвідченням, а тому просить розірвати догорів за рішенням суду, наголошуючи, при цьому, на тому, що відповідач не виконує обов'язок щодо повернення майна.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

У ст. 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

У п. 10.3 договору сторони погодили, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 5.6 договору в разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального зносу, відшкодувати можливі збитки.

Аналіз обставини спірних правовідносин сторін у контексті встановлених фактичних обставин і приведених положень законодавства та умов спірного договору дає підстави стверджувати, що договір оренди від 27.01.2012 № 1-12 розірвано за взаємною згодою сторін 10.07.2014 з моменту погодження Маріупольською міською радою ініціативи орендаря на дострокове розірвання договору.

Звернення відповідача з листом від 08.04.2014 № 613/231 щодо дострокового розірвання договору та ухвалення органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції рішення про погодження пропозиції про дострокове припинення відносин оренди цілісного майнового комплексу, що належить до комунальної власності є тим волевиявленням сторін, що підтверджує їх дійсні наміри.

Як вказувалося вище, рішенням від 10.07.2014 № 6/40-4449 на позивача було покладено обов'язок із забезпечення підписання з відповідачем додаткового договору про розірвання договору оренди та обов'язок із забезпечення прийняття майна за актом приймання-передачі.

До матеріалів справи не було подано доказів виконання зазначеного обов'язку та будь-яких фактичних даних на підтвердження того, що позивач склав таку додаткову угоду про розірвання основного договору та ініціював перед відповідачем питання щодо його документального оформлення і нотаріального оформлення.

Суду не було подано для дослідження проекту такого додаткового договору та акту приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця, вимог до відповідача про їх підписання, претензій саме з цього приводу, а не погашення боргу.

Отже, наразі вбачається, що позивачем не виконано обов'язок із забезпечення укладення з відповідачем додаткового договору про розірвання договору оренди та акту приймання-передачі майна, а також, невиконання відповідачем обов'язку з повернення майна орендодавцеві.

Позивач неодноразово зауважував у своїх поясненнях і позові на порушенні відповідачем обов'язку з повернення майна.

Зважаючи на все викладене, суд дійшов до висновку, що позивач невірно обрав спосіб захисту порушеного права орендодавця на повернення майна від орендаря, звернувшись з позовом про розірвання договору, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд враховує наявні в матеріалах справи письмові звернення відповідача за 2015 рік щодо погодження передачі в суборенду транспортних засобів, отриманих в оренду за договором, проте не вважає їх обставинами, які можуть свідчити про необхідність задоволення позову (обставини того, що відповідач не повернув майно орендодавцеві після розірвання договору судом не заперечуються).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 30.01.2017 р.