ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 5023/3711/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.

секретар судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

ПАТ «Дельта-Банк» - Гендеровської Ю.О. (довіреність від 03.01.2017)

ліквідатора - Оніщенка К.С. (свідоцтво від 27.02.2013 НОМЕР_1)

ТОВ «ББ «Центральна бухгалтерія» - Сєтова М.О. (довіреність від 23.11.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В.В. (вх.№ 67 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.12.2016 у справі № 5023/3711/11

за заявою Фізичної особи- підприємця ОСОБА_5, с. Залічничний порт

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Тавільжанка

про банкрутство,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08 грудня 2016 по справі №5023/3711/11 (суддя Міньковський С.В.) відмовлено ліквідатору ФОП ОСОБА_6 Оніщенко К.С. у задоволенні заяви про витребування майна з незаконного володіння.

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В.В. з ухвалою суду не погодилося, звернулося до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.12.16 у справі №5023/3711/11 прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора Оніщенко К.С. про витребування майна у добросовісного набувача по справі №5023/3711/11 у повному обсязі.

Свою скаргу апелянт обґрунтовує тим, що у разі, якщо відчуження майна мало місце два або більше разів після укладеного правочину, який в подальшому визнаний недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, а чинне законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами наявності у відчужувача за останнім договором у ряді цивільно-правових договорів, які укладались щодо спірного майна, права на його відчуження. Тим самим апелянт зауважує, що виходячи з обставин даної справи, є правові підстави для витребування у останнього власника спірного майна банкрута.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.01.2017.

23.01.2017 від ТОВ «Бухгалтерське бюро «Центральна бухгалтерія» надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. №664).

В судовому засіданні 24.01.2017 представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та задоволенні заяви ліквідатора про витребування майна із чужого незаконного володіння. Ліквідатор Онищенко К.С. підтримав доводи апелянта. Представник ТОВ «Бухгалтерське бюро «Центральна бухгалтерія» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою Господарського суду Харківської області від 18.07.2011 ФОП ОСОБА_6 був визнаний банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013р. (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.09.2012 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Онищенко К.С.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.10.16 розірвано договір купівлі-продажу майна банкрута - нежитлових приміщень площею 277,0 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, і був укладений 21.06.2012 між ФОП ОСОБА_6 в особі колишнього ліквідатора Ткаченко О.А. та ТОВ "Лівеа" в процедурі банкрутства.

Підставою розірвання вказаного договору є те, що грошові кошти у загальній сумі 1550000 грн. не були отримані ліквідатором в якості оплати за вказаним договором.

04.11.2016 до Господарського суду Харківської області від ліквідатора Онищенко К.С. надійшла заява про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій останній просить витребувати з незаконного володіння ТОВ «Бухгалтерське бюро «Центральна бухгалтерія» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в літ. «А» загальною площею 277,0 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.12.2016 відмовлено у задоволенні заяви про витребування у ТОВ «Бухгалтерське бюро «Центральна бухгалтерія» спірного майна. Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд вказав, що це майно належить на праві власності ТОВ «Бухгалтерське бюро «Центральна бухгалтерія», яке, в свою чергу, провело у повному обсязі розрахунки за договором купівлі-продажу з гр. ОСОБА_9, який набув його у власність за рішенням Дергачівського районного суду від 10.04.2015р. у справі № 6198/1075/15-ц, що набрало законної сили. Розірвання договору купівлі-продажу майна банкрута, що був укладений 21.06.2012 між ФОП ОСОБА_6 в особі колишнього ліквідатора Ткаченко О.А. та ТОВ "Лівеа" в процедурі банкрутства, в зв'язку з його неоплатністю, не свідчить про те, що вищевказана нерухомість вибула з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння (арбітражному керуючому- ліквідатору), не з їхньої волі іншим шляхом.

Інші правові підстави витребування майна у добросовісного набувача, що визначені у ст. 388 ЦК України, не можуть бути застосовані до ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія», як добросовісного набувача, оскільки спірне нерухоме майно не було загублене чи викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, а ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» придбало вказану нерухомість відплатно у гр. ОСОБА_9 на підставі законного правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками не в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч. 1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою витребування майна у ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» ліквідатор визначає розірвання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 21.06.2012, укладеного між ліквідатором банкрута та ТОВ «Лівеа». Як зазначає заявник, право банкрута (власника майна) витікає з положень ч.2 ст. 695 ЦК України, якою передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення проданого товару. Але, у зв'язку з відчуженням ТОВ «Лівеа» отриманого за договором майна, витребувати майно у нього є неможливим.

Однак, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам надані такі роз`яснення: «Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК».

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК.

Відповідно до частин 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього кодексу.

Статтею 236 ЦК України встановлено, що правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Тобто, в такому випадку дія договору в часі скасовується рішенням суду.

Отже, віндикація застосовується у разі коли, при укладенні першого з ланцюжку договорів встановлено порушення вимог закону при його укладенні. Зазначене і є підставою для витребування у останнього власника спірного майна, у разі ж встановлення підстав передбачених статтями 387, 388 ЦК України.

Згідно частини 3 статті 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Тобто, при розірванні договору дія договору у часі не скасовується, зобов`язання за договором припиняються з моменту набрання чинності судовим рішенням. При цьому, при розірванні договору в судовому порядку предметом доказування є не порушення чинного законодавства при укладенні договору, або не відповідність умов договору вимогам чинного законодавства тощо, а невиконання або порушення сторонами дійсного договору його умов.

Тому, розірвання договору між боржником та першим покупцем у ланцюжку не є підставою для застосування віндикації та витребування спірного майна банкрута у останнього покупця - ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» в силу приписів статтей 387, 388 ЦК України.

Також не підлягають застосуванню норми статей 694, 695 ЦК України, на які посилається ліквідатор у своїй заяві, оскільки ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» не є покупцем у договорі купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 21.06.2012, а вимога щодо повернення отриманого за договором купівлі-продажу спрямована на усунення порушень з боку покупця щодо неоплати, тобто фактично є гарантією захисту прав продавця.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви ліквідатора банкрута про витребування спірного нерухомого майна у ТОВ «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія», з підстав наведених у мотивувальній частині цієї постанови.

Відтак, доводи апеляційної скарги банку не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до абзацу 6 пункту 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції прийнято правильне рішення щодо відмови у задоволенні заяви про витребування майна, ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.12.2016 року у справі 5023/3711/11 має бути залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.12.2016 у справі №5023/3711/11 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 26.01.17

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.