ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 р. Справа № 918/1254/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали позовної заяви за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про відшкодування збитків в сумі 36 684 грн. 82 коп.

за зустрічною позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення боргу за надані послуги згідно договору про надання транспортно-експедиційних послуг в сумі 9 500 грн. 00 коп.

Представники:

Від ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_3 (довіреність від 07 грудня 2016 року);

Від ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_4 (довіреність від 07 грудня 2016 року);

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в сумі 36 684,82 грн.

Ухвалою суду від 29 листопада 2016 року судом порушено провадження у справі №918/1254/16, розгляд справи призначено на 12 грудня 2016 року.

09 грудня 2016 року Фізичною особою ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про стягнення боргу за надані послуги згідно договору про надання транспортно-експедиційних послуг №316-007502 від 15 вересня 2016 року.

12 грудня 2016 року відповідачем за первісним позовом подано відзив на позовну заяву про відшкодування збитків, згідно змісту якого відповідач первісні позовні вимоги не визнає.

В судовому засіданні від 12 грудня 2016 року оголошувалась перерва до 26 грудня 2016 року.

26 грудня 2016 року відповідачем за зустрічною позовною заявою подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні вказаного позову повністю.

26 грудня 2016 року відповідачем за первісним позовом подано додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву про відшкодування збитків.

В судовому засіданні від 26 грудня 2016 року оголошувалась перерва до 16 січня 2017 року.

В судовому засіданні від 16 січня 2017 року оголошувалась перерва до 25 січня 2017 року.

20 січня 2017 року відповідачем за зустрічним позовом подано додаткові пояснення у справі.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та заперечив проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом позовні вимоги не визнав та просив суд задоволити зустрічні позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до умов підписаної між ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (Перевізник) договору-заявки №316-007502 від 15 вересня 2016 року про надання транспортно-експедиційних послуг, перевізник зобов'язувався здійснити перевезення вантажу за маршрутом АДРЕСА_4

На виконання умов вказаної заявки, "15" вересня 2016 року ФОП ОСОБА_2 було подано транспортний засіб МАН номерний знак НОМЕР_1/НОМЕР_4 для перевезення вантажу.

Завантаження (приймання) товару було здійснене за адресою: АДРЕСА_3. Отримання товару ФОП ОСОБА_2 підтверджується ТТН №1 від 15 вересня 2016 року.

"15" вересня 2016 року в наслідок порушення водієм перевізника п. 12.1 Правил дорожнього руху сталась дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується протоколом серії АП1 №932954. В результаті вказаної ДТП вантаж було пошкоджено та частину втрачено, що підтверджено Актом №190916 від "19" вересня 2016 року, складеним та підписаним представниками Сторін.

Відповідно до частини другої статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, псування чи пошкодження вантажу в розмірі фактичної шкоди.

Пунктом 4 Договору-Заявки №З16-007502 від 15 вересня 2016 року про надання транспортно-експедиційних послуг передбачено, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту завантаження и до моменту передачі вантажу вантажоодержувачем.

Платіжним дорученням №7 від 08 листопада 2016 року позивачем відшкодовано замовнику ТОВ "ТІМАК АГРО Україна" завдані збитки в сумі 36 684,82 грн..

Відповідно до вимог ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із вимогами статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

- у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

- у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

- у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Пунктом 15.1 глави 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вамтажоодержувачем) обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Правовідносини сторін у даній справі, виникли на підставі договору про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному автомобільному сполученні, які регулюються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та відповідними приписами цивільного та господарського законодавства.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Згідно статті 934 Цивільного кодексу України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до стаття 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

За невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно встановити наявність чотирьох елементів правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок.

Посилання відповідача по відповідному позову про те, що складений акт про пошкодження вантажу не має сили, оскільки огляд проведено без перевізника спростовується тим, що згідно п. 15 з Правил перевезення вантажів в 3Україні автомобільним транспортом та п. 9 договору-заявки записи в акті засвідчуються водієм, що останнім і зроблено.

Оскільки, умовами, укладеного сторонами договору про падання транспортно-експедиторських послуг сторони узгодили відповідальність відповідна за втрачу вантажу, перевезення якого він має організовувати, факт втрати вантажу внаслідок ДТП, підтверджено наявними у справі документами, факт відшкодування позивачем вартості втраченого вантажу власним коштом, наявні правові підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача вартості втраченого вантажу у розмірі 36 684, 82 грн..

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 36 684,82 грн. збитків є законними обґрунтованими відповідачем не спростованими а відтак такими що підлягають до задоволення.

Щодо зустрічних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено вище 15 вересня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (експедитор, позивач за первісним позовом) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (перевізник, відповідач за первісним позовом) було укладено договір №316-007502 про надання транспортно-експедиційні послуг.

Вартість виконаних робіт по укладеному договору №316-007502 від 15 вересня 2016 року про надання транспортно-експедиційні послуг становить 9 500.00 (дев'ять тисяч п'ятсот) гривень.

В свою чергу, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не сплачено коштів за перевезення та виникла заборгованість перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 у розмірі 9 500.00 грн..

Згідно п.2 договору №316-007502 від 15 вересня 2016 року оплата здійснюється протягом одного дня після розвантаження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В ч. 2 ст. 11 ЦК України вказано, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно Договору №316-007502 від 15 вересня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зобов'язується надавати транспортно- експедиторські послуги по перевезенню вантажу Замовника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Обов'язки перевізника по вказаному договору було виконано. Зокрема, замовником Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було порушено умови п.2 Договору №316-007502 від 15 вересня 2016 року, а саме неоплачені послуги по перевезенню.

Щодо посилання відповідача по зустрічному позову на недоставляння вантажу до с. Уїздці Здолбунівського району Рівненської області суд зазначає наступне.

Договір-заявка № 316-007502 від 15 вересня 2016 року про надання транспортоно-експедиційних послуг передбачав перевезення вантажу до кінцевого пункту м. Львів що і виконано перевізником.

Вимога про проміжнедоставлення вантажу до с. Уїздці, яке знаходиться між с. Матрусівка та м. Львів експедитором не виконувалась, оскільки вказаний договір, згідно пояснень сторін, укладено після дорожньо-транспортної пригоди і вантаж підлягав перепакетуванню, яке могло повестись тільки у м. Львів, а тому потреба у доставці вантажу в с. Уїздці була відсутня.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, передбачено загальні умови виконання зобов'язання: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управлена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких умов має місце порушення зобов'язання, визначення якого наведено в ст. 610 Цивільного кодексу України:

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Статтею 530 Цивільного кодексу встановлює наступне, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом заборгованості за надані послуги згідно договору в сумі 9 500,00 грн. є законними обґрунтованими відповідачем не спростованими а відтак такими що підлягають до задоволення.

На підставі статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються за первісним позовом на відповідача, а за зустрічним позовом на відповідача за зустрічним позовом.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Прийняти зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.

2. Первісний позов задоволити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (33018, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79010, АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_3) 36 684 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 82 коп. збитків та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Зустрічний позов задоволити.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79010, АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_3) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (33018, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) 9 500 (дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. заборгованості та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

повне рішення складено 27 січня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - ФОП ОСОБА_6 АДРЕСА_5

3 - ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_6.