номер провадження справи 24/111/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 Справа № 908/2921/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування (02160, м. Київ, проспект Воззєднання,19; адреса для листування: 07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, офіс 5; )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта Січ (69104, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд.16, )

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу .

Суддя Азізбекян Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність від 01.01.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Альфа Страхування з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта Січ про стягнення 9 136,86 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою від 02.11.2016 р. за поданими позовними матеріалами порушено провадження № 24/111/16, розгляд господарської справи № 908/2921/16 був призначений на 06.12.2016 р. о 10-30 год.

В судове засідання 06.12.2016 р. представники сторін не прибули.

05.12.2016 р. від відповідача надійшла письмова заява про продовження строку розгляду справи та перенесення судового засідання на більш пізніший термін, у звязку з перебуванням повноваженого представника на лікарняному.

Оцінивши наведені обставини, приймаючи до уваги заявлене відповідачем письмове клопотання, суд ухвалою від 06.12.2016 р. продовжив термін вирішення спору на 15 днів до 18.01.2017 р. та відклав розгляд справи на 18.01.2017 р. об 11-00 год.

В судовому засіданні 18.01.2017 р. був присутній тільки представник відповідача, за його заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. У відзиві на позов відповідач вказує, що відповідач виконав у повному обсязі взяті на себе зобовязання за полісом цивільної відповідальності. Зауважує, що позивач не оцінив шкоду у встановленому законом порядку, а також не надав доказів оплати проведеного ремонту з урахуванням ПДВ.

Позивач причин неявки свого представника не повідомив.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника позивача.

По закінченні судового засідання, судом було оголошено уступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2013 р. між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Альфа Страхування (позивач) та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0455088.066, за яким застрахований транспортний засіб «Subaru Forester» д/н НОМЕР_1.

07.01.2014 р. о 17-50 год. по вул. Космічній в м. Дніпропетровськ відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу та автомобіля «Шкода октавіа», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

В результаті зазначеного ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Subaru Forester» д/н НОМЕР_1, що підтверджується довідкою ДАІ.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пункт 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України закріплює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2014 р. у справі №331/802/14-п (з урахуванням постанови від 21.11.2014 р. про виправлення описки в даній справі) визнано ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування та з метою визначення розмір збитку позивачем проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено протокол огляду транспортного засобу від 14.01.2014 р.

Згідно рахунку СТО ПП ОСОБА_4 від 17.01.2014 р. №30 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 36 406,00 грн.

24.02.2014 р. позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого вартість ремонту складає 36406,00 грн., розмір збитку складає 34 843,21 грн., франшиза 450,00 грн., до виплати 34 393,21 грн.

24.02.2014 р. позивачем складено страховий акт на суму 34 393,21 грн.

Платіжним дорученням від 12.03.2014 р. №5984 здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 34 393,21 грн.

Також згідно рахунку СТО ПП ОСОБА_4 від 14.03.2014 р. №168 виконано роботи з відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 38 296,82 грн. А згідно рахунку ПП «Аеліта» від 14.01.2014 р. №94 вартість матеріалів склала 1950,00 грн. Всього - 40 246,82 грн.

09.04.2014 р. позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого вартість ремонту складає 40 246,82 грн., розмір збитку складає 39 039,42 грн., франшиза 450,00 грн., авансові виплати складають 34 393,21 грн., до виплати 4 196,21 грн.

Позивачем складено страховий акт від 09.04.2014 р. на суму 4 196,21 грн. та здійснено виплати страхового відшкодування на рахунки СТО платіжними дорученнями від 14.04.2014р. №8918 - на суму 3903,61 грн. та № 8919 на суму 292,60 грн.

Отже, загальна сума виплати страхового відшкодування по зазначеному вище страховому випадку склала: 34 393,21 грн. + 4 196,21 грн. = 38 589,42 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» згідно полісу АС/0414739, позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 38 589,42 грн.

Заява позивача була задоволена відповідачем частково на суму 28 452,56 грн., що підтверджується витягом з банківської виписки по рахунку позивача за 28.01.2015 р.

Сума, яка залишилась не виплачено, з урахуванням франшизи відповідача (1000,00 грн.) складає: 38 589,42 грн. 28 452,56 грн. 1000,00 грн. = 9 136,86 грн.

На підставі вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 9 136,86 грн. в порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна норма міститься у ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР Про страхування.

Частиною 1 статті 22.1 Закону України від 01.07.2004р. № 1961-IV Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 28 даного Закону встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у ст. 29 цього Закону визначений порядок відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, а у ст. 30 у звязку з фізичним знищенням транспортного засобу, яке має місце, якщо ремонт транспортного засобу є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

У спірних правовідносинах має місце пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи те, що відповідальність відповідача як страховика за завдану матеріальну шкоду обмежується умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та закону, на нього не може бути покладено обовязок відшкодовувати завдану майнову шкоду в повному обсязі.

Зазначений висновок суду кореспондується з положеннями норм ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України обовязок відшкодувати майнову шкоду в повному обсязі покладається на особу, яка її завдала.

Отже, відповідач повинен відшкодувати в прядку регресу тільки пряму шкоду, завдану пошкодженням автомобіля НОМЕР_3 (без урахування фізичного зносу).

Відповідно до п. 36.2 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Також пунктом 12.1 ст. 12 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до звіту від 17.03.2014 р. №17/03/14-1 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля НОМЕР_3 матеріальний збиток, завданий пошкодженням зазначеного транспортного засобу, з урахуванням зносу складає 32 002,55 грн.

Дана сума складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт без ПДВ 9987,00 грн., вартості матеріалів з ПДВ 6715,61 грн., вартості складових з ПДВ 31009,20 грн., яка з урахуванням коефіцієнту зносу складає: 31009,20 грн. х (1-0,5066) = 15299,94 грн.

Всього сума матеріалів та складових з ПДВ складає 22015,55 грн., звідси сума ПДВ 4403,11 грн. Таким чином, без урахування ПДВ сума ремонту складає: 32 002,55 грн. - 4403,11 грн. = 27 599,44 грн.

За страховим випадком відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійснювалось позивачем на рахунок СТО, в документах якої не зазначено, чи є вона платником ПДВ.

Позивачем суду також не надано відповідних доказів.

В листі від 10.03.2015 р. №12-12/798 відповідач повідомив позивача, що вартість матеріального збитку з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 29452,56 грн., тому з урахуванням франшизи відповідача в розмірі 1000,00 грн., за регресною вимогою виплата буде здійснена в розмірі 28 452,56 грн.

Відповідачем оплачено позивачу без урахування ПДВ та за вирахуванням франшизи відповідача (1000,00 грн.) відшкодування в розмірі 28 452,56 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Позивач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості включення до суми матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню в порядку регресу, сум ПДВ, а також безпідставно включив до суми відшкодування відповідачем в порядку регресу суму фізичного зносу.

У звязку з цим позовні вимоги про стягнення суми 9 136,86 грн. страхового відшкодування з відповідача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.А.Азізбекян

Рішення оформлено і підписано « 01» лютого 2017 року.