ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.2017 Справа № 904/10659/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", м. Одеса

до Приватної фірми "Зевс", м. Дніпро

про зобов'язання до виконання мирової угоди від 14.01.2015 по справі №38/5005/5012/2012

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник Кульбаба В.В., довіреність № б/н від 06.09.2016;

від відповідача: директор Довгаль Є.Л., паспорт серї НОМЕР_1, виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській обл. 22.05.2002;

за участю слухача ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

11.12.2015 позивач - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача - Приватної фірми "Зевс" про зобов'язання виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015 по справі № 38/5005/5012/2012 шляхом стягнення з приватної фірми "Зевс" на користь публічного акціонерного товариства "Імексбанк" грошових коштів у розмірі 206168,52 грн, з яких 203121,70 грн заборгованість за мировою угодою, 3046,82 грн судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 у справі №904/10659/15 позов задоволено частково, а саме зобов'язано відповідача виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015 по справі № 38/5005/5012/2012 шляхом стягнення з останнього на користь позивача грошових коштів у розмірі 31151,63 грн, в решті позову було відмовлено.

З метою примусового виконання рішення, на користь стягувача, господарським судом Дніпропетровської області видано відповідний наказ від 11.03.2016.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.05.2016 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 було скасовано в частині зарахування суми 71978,37 грн на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015 по справі № 38/5005/5012/2012. Викладено другий та третій абзац резолютивної частини рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 у справі №904/10659/15 у щодо зобов'язання відповідача до виконання умови зазначеного мирової угоди шляхом стягнення з останнього на користь позивача грошових коштів у розмірі 103130,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Господарським судом Дніпропетровської області на виконання вищевказаних рішення та постанови видано відповідні накази від 25.05.2016.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 у справі № 904/10659/15 рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду скасовано та справу передано на новий розгляд в іншому складі суду.

Справа № 904/10659/15 у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ господарського суду Дніпропетровської області передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою суду від 31.10.2016 справа прийнята судом до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні 15.11.2016.

В засідання суду 15.11.2016 представник позивача не прибув, письмові пояснення сторонами не надані.

В судовому засіданні 14.12.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 27.12.2016.

27.12.2016 представник позивача повідомив, що ним для долучення до справи поштою надіслані додаткові пояснення та документи, але судом вони не були отримані.

Відповідачем подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке задоволено судом, розгляд справи відкладено на 10.01.2017.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2007 між Акціонерним комерційним банком "Імексбанк" (далі - АКБ "Імексбанк") та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) було укладено договір кредитної лінії № 1906/29 відповідно до якого, ФОП ОСОБА_5 надано кредит з максимальним лімітом заборгованості 200 000,00 доларів США зі сплатою 20% річних.

В якості забезпечення виконання позичальником ФОП ОСОБА_5 зобов'язань за вказаним договором, 19.06.2007 року між АКБ "Імексбанк" (іпотекодержатель) та ПФ "Зевс" (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 1906/18-З, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: комплекс будівель за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 2989, 1 м2.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2011 у справі № 38/5005/5012/2012 визнано ПФ "Зевс" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 у справі № 38/5005/5012/2012 про визнання банкрутом ПФ "Зевс", у відповідності до приписів ст. 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до внесення змін Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI) (далі - Закон про банкрутство) затверджено мирову угоду від 14.01.2014.

Відповідно до п. 5 додатку до мирової угоди у справі № 38/5005/5012/2012 затверджено графік погашення заборгованості, до першої черги заборгованості належить кредитор Акціонерний комерційний банк "Імексбанк", загальна сума що підлягає погашенню 400 000, 00 грн. Погашення здійснюється частинами: перший внесок 120 000, 00 грн. в триденний строк з дати затвердження мирової угоди, решта коштів в розмірі 280 000, 00 грн. - рівними частками на протязі 6 місяців з моменту затвердження мирової угоди господарським судом, а саме щомісячно 46 666, 67 грн. до 10 числа кожного поточного місяця.

Заборгованість погашається шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок кредитора.

Інші вимоги вважаються погашеними.

07.12.2015 ПАТ "Імексбанк" посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року у справі № 38/5005/5012/2012 звернувся до суду з вимогами про стягнення суми 203 121, 70 грн., при цьому відповідач стверджує, що ним було сплачено на виконання вимог мирової угоди 368 848, 37 грн.

На підтвердження виконання зобов'язань мирової угоди ПФ "Зевс" до матеріалів справи додано копії платіжних доручень: №1 від 27.03.2014 на суму 120 000,00 грн, №9 від 30.09.2014 на суму 4 900,00 грн, №7 від 22.08.2014 на суму 5 000,00 грн, №5 від 30.07.2014 на суму 5 000,00 грн, №4 від 18.07.2014 на суму 10 000,00 грн, №3 від 02.07.2014 на суму 22 000,00 грн, №19 від 29.12.2014 на суму 5 000,00 грн, №18 від 16.12.2014 на суму 5 000,00 грн, №15 від 27.11.2014 на суму 5 000,00 грн, №14 від 20.11.2014 на суму 5 000,00 грн, №12 від 03.11.2014 на суму 4 970,00 грн, №11 від 23.10.2014 на суму 5 000,00 грн, №10 від 13.10.2014 на суму 5 000,00 грн, №20 від 22.01.2015 на суму 10 000,00 грн, копії квитанцій: №9895 від 02.03.2015 на суму 5 000,00 грн, №0205 від 12.01.2015 на суму 10 000,00 грн, №8921 від 17.02.2015 на суму 2 000,00 грн, №9982 від 20.03.2015 на суму 15 000,00 грн, №8427 від 28.01.2015 на суму 10 000,00 грн, №1404 від 27.03.2015 на суму 5 000,00 грн, №2541 від 07.04.2015 на суму 2 000,00 грн, всього за вказаними документами на суму 296 870,00 грн.

Задовольняючи позов ПАТ "Імексбанк" частково, суд першої інстанції в рішенні від 26.02.2016 виходив з наданих ПФ "Зевс" в якості доказів сплати коштів на виконання мирової угоди копій платіжних документів, на загальну суму 296 870, 00 грн та врахувавши суму 71 978, 37 грн, що відображена в банківській виписці позивача, а саме: 12.09.2014 на суму 19 999,98 грн, 12.09.2014 на суму 21 999, 99 грн, 30.10.2014 на суму 9 999, 96 грн, 21.11.2014 на суму 9 969, 90 грн, 16.12.2014 на суму 10 008, 54 грн.

Переглядаючи вказане рішення від 26.02.2016, суд апеляційної інстанції у постанові від 20.05.2016 у справі № 904/10659/15, погодився з висновками суду першої інстанції в частині погашення відповідачем на виконання умов мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 у справі № 38/5005/5012/2012 у сумі 296 870,00 грн, при цьому вважав помилковим зарахування місцевим господарським судом коштів в сумі 71 978,37 грн за відсутності доказів в матеріалах справи на перерахування вказаної суми.

Колегія суддів Вищого господарського суду України за результатами розгляду касаційної скарги в постанові від 11.10.2016 зазначила, що судами попередніх інстанцій не перевірено відповідність поданих у справі доказів вимогам статей 34, 36 ГПК України, оскільки у порушення цих вимог надані сторонами копії документів належним чином не засвідчені.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення від 26.02.2016 у справі № 904/10659/15 про задоволення позову ПАТ "Імексбанк" частково, виходив лише з копій платіжних документів, наданих відповідачем в якості підтвердження сплати коштів на виконання умов мирової угоди від 14.01.2015.

Оригінали документів для огляду в суді апеляційної інстанції учасниками провадження також не надавались, оскільки матеріали справи не містять підтвердження вчинення сторонами у справі таких процесуальних дій, в жодному з протоколів судового засідання про вказане не зазначено.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону станом на час порушення провадження у справі про банкрутство) під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін. Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено мирову угоду (пункт 5 частини 1 статті 40 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону станом на час порушення провадження у справі про банкрутство).

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Згідно умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014, відповідач зобов'язувався погасити заборгованість перед позивачем в сумі 400 000,00 грн згідно наступного графіку: 120 000,00 грн в триденний строк з дати затвердження мирової угоди, 280 000,00 грн по 46 666,67 грн протягом 6 місяців до 10 числа кожного місяця.

Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 у справі №38/5005/5012/2012, якою затверджена мирова угода сторін, не передбачає заходів примусового виконання, що не відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", та не є виконавчим документом для її виконання державною виконавчою службою, тому є правомірним позов про спонукання до виконання зазначеної мирової угоди відповідачем (боржником) по сплаті суми заборгованості.

Позивач 27.12.2016 надав до суду додаткові письмові пояснення до позовної заяви вказав, що відповідачем в період з 27.03.2014 по 29.09.2015 погашено 216870,00 грн заборгованості наступним чином:

27.03.2014 120 000,00 грн, платіжне доручення №1:

02.07.2014 22 000,00 грн, платіжне доручення №3;

18.07.2014 10 000,00 грн, платіжне доручення №4;

30.07.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №5;

22.08.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №7;

30.09.2014 4 900,00 грн, платіжне доручення №9;

13.10.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №10;

23.10.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №11;

03.11.2014 4 970,00 грн, платіжне доручення №12;

20.11.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №14;

27.11.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №15;

16.12.2014 5 000,00 грн, платіжне доручення №18;

29.12.2014 5000,00 грн, платіжне доручення №19;

22.01.2015 10 000,00 грн, платіжне доручення №20;

02.03.2015 5 000,00 грн, квитанція №9895.

Залишок боргу склав 183130,00 грн.

Позивач не визнає надходження коштів в розмірі 80 000,00 грн за вказаними нижче квитанціями:

Квитанція номерВідСума (грн)
№020512.01.201510 000,00
№892117.02.201520 000,00
№998220.03.201515 000,00
№842728.01.201510 000,00
№140427.03.20155 000,00
№254107.04.201520 000,00
Всього: 80 000,00

посилаючись на те, що додані відповідачем до справи копії квитанцій викликають сумніви в достовірності первинних документів. Видно неозброєним оком різницю в якості документів, печаток та штампів на квитанції №9895, яка визнана АТ "Імексбанк", текстом і зображеннями печаток та штампів на квитанціях №0205, №8921, №9982, №8427, №1404, №2541 їх схожістю за розміщенням та конфігурацією і відмінностями в підписах.

Відповідно до положень ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частина 2 цієї статті встановлює вимогу, за якою письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оскільки оригінал документа є єдиним примірником і необхідний для обліку діяльності сторін, то господарським судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії.

Ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено.

В разі сумніву судді щодо наданих йому копій документів, він має право витребувати оригінали цих документів.

За загальною практикою копії документів, що подаються до господарського суду, посвідчуються печаткою підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ксерокопії письмових доказів, на які посилається відповідач, як на підтвердження сплати коштів на виконання умов мирової угоди, належним чином не засвідчені (має місце лише напис "копія вірна" та підпис невідомої особи, без зазначення її посади та повноважень, відсутня дата засвідчення копії та відтиск печатки).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач заперечує факт отримання від відповідача грошових коштів в сумі 80000,00 грн за вищевказаними квитанціями, тому відповідач мав доказати факт сплати цих коштів, якщо він дійсно мав місце.

Під час нового розгляду справи суд вимагав від відповідача надати для огляду оригінали документів, що підтверджують погашення боргу, але такі документи не було надано.

Відповідачем доведено сплату ним через ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 211870,00 грн та 5000,00 грн через касу банку зп квитанцією № 9895 від 02.03.2015, що не заперечується позивачем, залишок боргу складає 183130,00 грн, який підлягає стягненню на користь позивача, в решті позову слід відмовити, оскільки позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не подавалась, надано уточнений розрахунок позовних вимог.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Попередні судові рішення, якими здійснювався розподіл судових витрат, скасовані, тому судом здійснюється розподіл всіх витрат по сплаті судового збору.

За подачу позовної заяви та скарг сторонами сплачено всього 10054,50 грн. Враховуючи обсяг позовних вимог, що підлягають задоволенню, на відповідача має бути покладено 9064,91 грн судових витрат, на позивача 989,59 грн. В той же час відповідачем із загальної суми судових витрат сплачено 3656,18 грн за подачу касаційної скарги, тому на цю суму слід зменшити витрати, що підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача стягується 5408,73 грн витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Приватну фірму "Зевс" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), пров. Баглійський 2, ідентифікаційний код 20272541) виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015 року по справі № 38/5005/5012/2012 шляхом стягнення з Приватної фірми "Зевс" на користь Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (65039 м. Одеса, пр-т. Гагаріна, 12-А, ідентифікаційний код 20971504) грошових коштів у розмірі 183 130,00 грн.

3. Стягнути з Приватної фірми "Зевс" (51909, Дніпропетровська область, м.Кам'янське (Дніпродзержинськ), пров. Баглійський 2, ідентифікаційний код 20272541) на користь Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (65039 м. Одеса, пр-т. Гагаріна, 12-А, ідентифікаційний код 20971504) витрати по сплаті судового збору у сумі 5408,73 грн.

Видати позивачу накази після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 16.01.2017.

Суддя В.Д. Воронько