ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 січня 2017 р. Справа № 903/911/16

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Сердюкова Аліна Олегівна

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ( представник за дов. №15/1-11 від 16.01.2017р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за дов. №0-3-0.6-8016/2-16 від 05.12.2016р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про стягнення 1 058 039,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" звернулось до господарського суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про стягнення 1 058 039, 53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконання відповідачем умов договору на закупівлю послуг за державні кошти №552 від 19.11.2013р., щодо повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.12.2016р. було порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 19.12.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

09.12.2016р. на адресу суду від Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2016р., надійшли витребувані судом документи та матеріали.

19.12.2016р. на адресу суду від Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" надійшла заява про зменшення позовних вимог, заява про повернення надмірно сплаченого судового збору та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

19.12.2016р. на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшли заперечення на позовну заяву.

13.01.2016 р. канцелярією суду зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог в частині 3 % річних в сумі 82 663, 16 грн., тобто сума стягнення становить 1 058 039, 53 грн., так як і на момент подачі позовної заяви до суду.

Присутня в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, заяву про збільшення позовних вимог підтримала, просить суду ї задовольнити, збільшити позовні вимоги в частині 3 % річних в сумі 82 663, 16 грн., надала суду додаткові письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначено, що:

- свої зобов'язання підприємство виконало вчасно, в повному обсязі, що підтверджується актами надання послуг. У зв'язку із тим, що у грудні 2013 року підприємство заактувало надані послуги на суму 10 207 200,89 грн., було нараховано та сплачено податку на прибуток у розмірі 808000,00 грн., та здійснено відрахування частини прибутку державними підприємствами в сумі 461 000,00 грн. У звязку із тим, що кошти від замовника не надійшли, та із необхідністю сплати податків, за результатами діяльності підприємства у 2014 році сума чистого збитку становила 312000,00 грн., у 2015 році - 396 000,00 грн.;

- для ефективного виконання договірних зобовязань було залучено на умовах договору субпідряду ліцензовані організації, перед якими в свою чергу підприємство взяло зобовязання прийняти та оплатити надані послуги. Оскільки кошти від замовника не поступили, підприємство не може виконати договірні зобовязання перед ліцензованими організаціями, у звязку з чим до підприємства надійшли претензії з вимогами оплатити надані послуги. Зокрема ТзОВ Горизонт на суму - 549944,61грн., ТзОВ Центр Ковельгеодезія на суму - 120120,69 грн., ТзОВ Інститут земельних відносин та охорони навколишнього середовища на суму - 588303,74 грн.;

- посилання відповідача на Закон України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України жодного відношення до виконання Відповідачем господарських зобовязань немає, оскільки послуги надавалися у 2013 році на території Волинської області, крім того на території України військовий стан не оголошено.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнає, з приводу задоволення заяви про збільшення суми позовних вимог заперечив, зазначив, що пунктом 3.4. Договору передбачено, що джерело фінансування - кошти державного бюджету України, а відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України, оскільки бюджетного фінансування немає, відповідач не може виконати умови договору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Зазначене клопотання представника позивача було розглянуто в судовому засіданні та прийняте судом, у звязку з чим спір господарським судом вирішується виходячи з нової загальної ціни позову, котра становить 1 058 9039, 53 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 19 листопада 2013 року між Державним підприємством Волинський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою та Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області за результатами участі у торгах на закупівлю послуг з проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення на землях державної власності на території Волинської області. (а.с. 10-11).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській (Замовник) доручає, а Державне підприємство Волинський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою (Виконавець) бере на себе зобовязання щодо надання послуг проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення на землях державної власності Маневицького району Волинської області площею 8206, 6 га.

В п. 3.1. передбачено, що загальна вартість послуг за цим договором становить 980121, 50 грн. в т.ч. ПДВ 20 % - 163353, 58 грн. Кошти в розмірі 100% від загальної вартості послуг замовник сплачує після завершення виконання послуг зазначених в п.1.1 та підписання акта приймання передачі послуг.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що джерело фінансування - кошти державного бюджету України.

Згідно п.7.4 договору при невиконанні передбачених договором умов застосовуються штрафні санкції на рівні не нижче облікової ставки Національного банку України.

Додатковою угодою № 1 від 30.05.2014р. про внесення змін до договору на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №552 від 19.11.2013р. були внесені зміни в абзац 1 п.п. 3.1. п. 3 "Вартість послуг порядок розрахунків" загальна вартість послуг за договором становить 939 061, 69 , грн. (а.с.17).

На виконання умов вказаного договору позивач виконав зобов'язання в повному обсязі, а відповідач у встановленому порядку прийняв послуги від виконавця, що підтверджується актом надання послуг від 26.12.2013р., який підписаний сторонами та скріплений печатками .

26.06.2015р. Державне підприємство Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою направило лист-вимогу №31/3-3 на адресу відповідача про оплату заборгованості в сумі939 061, 69 грн.(а.с.26), однак остання залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Відповідач взяті на себе, згідно договору на закупівлю послуг за державні кошти № 552 від 19.11.2013р. в частині проведення розрахунків не виконав, у звязку з чим у останнього виникла заборгованість, котра на момент розгляду справи становить 939 061, 69 +- грн., яку відповідач визнав, підписавши акт звірки взаємних розрахунків про закупівлі послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель станом на 21.11.2016р (а.с.27).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статті 617 ЦК України та 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання.

У відповідності до ст. 1 ЦК України однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обовязку такого органу, який виступає стороною зобовязального правовідношення, від його виконання належним чином.

На підставі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, висвітлюється у Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. №01-06/374/2013, знайшла своє відображення у численних судових рішеннях Вищого господарського суду України, зокрема, у його постановах від 24.09.2013р. у справі №910/1274/13, від 13.11.2013р. у справі №914/1760/13 та ін.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір на закупівлю послуг за державні кошти №552 від 19.11.2013р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 939 061, 69 грн. основної заборгованості підставна та підлягає до задоволення в повному обємі.

Водночас, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Нарахована позивачем пеня на підставі п.7.4 договору в розмірі 36 314, 68 грн. за період з 27.12.2013р. по 27.06.2014 р.. підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, нараховані позивачем 3% річних за період з 27.12.2013р. по 05.12.2016р. в сумі 82 663, 16 грн. нараховані підставно та підлягають до задоволення.

З огляду на вище викладене, доводи представника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про відсутність бюджетного фінансування не виправдовують його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Оцінюючи подані сторонами докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договорами на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №552 від 19.11.2013р. підлягають задоволенню.

Оскільки розгляд справи в суді доведено з вини відповідача, то судові витрати по справі, на підставі ст. 44,49 ГПК України, слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, м. Луцьк, вул. Винниченка,67, ) на користь Державного підприємства Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (43021, м.Луцьк, вул. Винниченка,63, код ЄДРПОУ 00692,53 грн. (один мільйон пятдесят вісім тисяч тридцять девять гривень пятдесят три копійки) заборгованості, (з них: 939061,69 грн. основного боргу, 82663,16 грн. 3% річних, 36314,68 грн. пені) та 15870,59 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень п'ятдесят дев'ять копійок) в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

18.01.2017

Суддя І. О. Гарбар