номер провадження справи 34/144/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 Справа № 908/3030/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Курочкіній О.О.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1 (дов. № 151/01/01-10 від 24.10.16); від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 07/16 від 25.11.16); від третьої особи ОСОБА_3 (дов. № 01-01-24/112 від 23.12.16)

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/3030/16,

за позовом: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206);

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Роксолана (69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 3);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департамент освіти і науки Запорізької міської ради (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-Б)

про виселення

Сутність спору:

14.11.2016р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява від Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні обєктом оренди, який складається з огорожі № 3, воріт № 5, будівлі літ. И площею 85,6 кв.м, будівлі літ. К площею 87,0 кв.м, сторожки літ Н площею 67,5 кв.м, будівлі літ. М площею 84,4 кв.м, загальною площею 324,5 кв.м, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зелена, 52, шляхом виселення Товариства з додатковою відповідальністю Роксолана на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.11.2016р. позовна заява прийняв до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2821/16, судове засідання призначено на 05.12.2016р., цією ж ухвалою на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент освіти і науки Запорізької міської ради.

У судовому засіданні 05.12.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 19.12.2016р., потім до 10.01.2017р.

10.01.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги на підставах зазначених у позові, з урахуванням письмових пояснення які надійшли до суду 19.12.2016р., зазначивши, зокрема, про наступне. 03.03.2003р. між позивачем, відповідачем та третьою особою був укладений договір оренди окремо стоячих будівель та споруди № 1013. Відповідно до вказаного договору відповідачеві було передано в користування строком на 5 років (до 03.03.2008р.) орендоване нерухоме майно. В 2008 році термін дії договору був автоматично продовжений ще на пять років. Пролонгація відбулася в порядку передбаченому п. 10.9 договору оренди, оскільки жодна із сторін не заявила про його припинення. Таким чином, з урахуванням пролонгації дія договору була продовжена до 03.03.2013р. З огляду на те, що 03.03.2013р. закінчився строк дії договору оренди третя особа направила на адресу відповідача лист від 26.03.2013р. № 01.01.-17/955, в якому заявила про те, що термін дії договору продовжено не буде. Аналогічний лист від 26.03.2013р. № 1646/01-12 було також направлено позивачем. Отже, договір оренди припинився з 03.03.2013р. Однак незважаючи на це, відповідач до теперішнього часу так і не виконав свій обовязок щодо повернення обєкту оренди за актом прийому-передачі. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 16, 525, 526, 785 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», позивач просить позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечив пояснивши, наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на листи № 01.01.-17/955 від 26.03.2013р. та № 1646/01-12 від 26.03.2013р., однак у вхідній документації компанії відповідача ці листи відсутні, тобто ТДВ Страхова компанія Роксолана такі листи не отримувала. В документах, що додаються до позовної заяви немає доказів отримання таких листів відповідачем. Крім того, відповідач сумлінно виконує всі обовязки орендаря за договором, фактичні договірні відносини сторін підтверджується актом звірки взаєморозрахунків та актами прийому-здачі робіт (надання послуг), складеними у 2016 році. На підставі викладеного, відповідач вважає, що договір оренди автоматично продовжився в березні 2013р. Також відповідач зазначив, що з 03.03.2013р. до дати подання позовної заяви минуло 3 роки 8 місяців, що є підставою для відмови у позові в звязку зі спливом позовної давності. Зазначена позиція також викладена у відзиві на позову заяву, який надійшов до суду 28.11.2016р.

Третя особа 05.12.2016р. надала суду письмові пояснення та в усній формі підтримала вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві. Вважає, що термін дії договір оренди окремо стоячих будівель та споруди № 1013 від 03.03.2003р. закінчився. У звязку з чим у відповідача виник обовязок щодо повернення орендованого ним майна згідно умов договору та чинного законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2003р. між Управлінням комунальної власності міської ради, Управлінням освіти міської ради (орендодавець) та ТДВ Страхова компанія Роксолана (орендар, відповідач у справі) був укладений договір оренди окремо стоячих будівель та споруди № 1013.

Додатковою угодою від 29.04.2011р., укладеною між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (позивач), Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради, Департаментом освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради (третя особа, станом на час розгляду справи Департамент освіти і науки Запорізької міської ради), Управлінням освіти і науки Запорізької міської ради та ТДВ Страхова компанія Роксолана (відповідач), на підставі рішень Запорізької міської ради від 18.02.2011р. № 6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради», від 06.04.2011р. № 20 «Про передачу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради окремих повноважень щодо управління обєктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» сторони дійшли згоди замінити сторону в договорі оренди від 03.03.2003р. № 1013, а саме: замінити орендодавця з Управління комунальної власності Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та балансоутримувача з Управлінням освіти і науки Запорізької міської ради на Департамент освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради.

Відповідно до пункту 1.1 договору, зі змінами додаткової угоди від 01.04.2010р., орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окремо стоячі будівлі та споруду, а саме: - огорожу № 3, ворота № 5; - будівлю (інв. № 10310009, літ. И) площею 85,6 кв.м.; - будівлю (інв. № 10310010, лі. К) площею 87,0 кв.м.; - сторожку (інв. № 10331014, літ. Н) площею 67,5 кв.м.; - будівлю (літ. М) площею 84,4 кв.м., загальною площею 324,50 кв.м., які розташовані за адресою: . Запоріжжя, 52, вартість яких визначена у звітах про оцінку і становлять за незалежними оцінками (залишковою вартістю) 79235 грн., станом на 08.02.2003р. та 89183 грн. станом на 18.03.2010р.

01.04.2010р. сторонами підписано акт прийому-передачі зазначеного вище нерухомого майна.

Окремо стоячі будівлі та споруда використовуються орендарем на правах оренди для розміщення спортивного оздоровчого комплексу (п. 1.2).

Додатковою угодою від 01.04.2010р. сторони виклали п. 3.3 договору в новій редакції, а саме: «оренда плата перераховується згідно рахунків управління освіти і науки міської ради орендарем щомісячно не пізніше 10 числа наступного за звітним. Оренда плата за квітень становить 3542,26 грн. х Іінфл(03) х Іінфл(04) гривень (далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції) згідно з додатком № 3 до договору».

Згідно з п. 2.4 договору у разі припинення договору або його дострокового розірвання орендар передає орендодавцю (балансоутримувачу) будівлі та споруду одночасно із підписанням акту прийому-передачі вказаних будівель та споруди в 10-ти добовий строк у порядку, передбаченому чинним законодавством.

За умовами пункту 10.1 договору, цій договір діє з 03.03.2003р. до 03.03.2008р., строком 5 років.

Відповідно до п. 10.9 договору дія договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Умовами ж п. 10.7 договору сторони передбачили, що в разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив відповідач, в 2008 році строк договору оренди був автоматично продовжений ще на пять років до 03.03.2013р. Пролонгація відбулася в порядку передбаченому пунктом 10.9 договору, оскільки жодна із сторін не заявила про його припинення.

Також позивач зазначив, що у звязку з закінченням строку дії договору оренди 03.03.2013р. Департамент освіти і науки Запорізької міської ради (третя особа) направив на адресу відповідача та позивача лист від 26.03.2013р. № 01.01-17/955, в якому заявив про те, що термін дії договору оренди від 03.03.2003р. № 1013 закінчено і продовжено не буде.

На підставі отриманих від Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради заперечень щодо продовження терміну дії договору оренди позивач також направив на адресу відповідача лист від 26.03.2013р. № 1646/01-12, яким заявив про те, що договір оренди продовжено не буде. У даному листі позивач запропонував відповідачу передати у встановленому порядку балансоутримувачу обєкт оренди за актом прийому-передачі.

Оскільки відповідач так і не виконав свій обовязок щодо повернення орендованого нерухомого майна, позивач звернувся з даним позовом до суду

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За умовами ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За приписами ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною ж 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» законодавець передбачив, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічні умови сторони виклали у п. 10.7 договору оренди № 1013 від 03.03.2003р.

Тобто, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець (п. 4.1 Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 12).

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Для повного та всебічного встановлення обставин у даній справі необхідним є встановлення факту припинення або продовження дії договору оренди № 1013 від 03.03.2003р., укладеного між сторонами.

Відповідно до приписів ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до приписів п. 4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст. 33 ГПК України обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо припинення дії договору посилається на лист Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради від 26.03.2013р. № 01.01-17/955 та лист Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 26.03.2013р.

Порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку визначено Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. N 270.

За приписами пункту 2 Правил надання послуг поштового звязку, належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу є розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

За змістом п. 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Відповідно до п. 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Отже, належними доказами направлення відповідачу листів про відмову у продовженні дії договору оренди № 1013 від 03.03.2003р. є розрахункові документи поштових відправлень та описи вкладення до цінного листа.

В якості доказів направлення вищезазначених листів позивачем надано копію реєстру кореспонденції Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Суд дослідивши наданий позивачем реєстр прийшов до висновку, що він не може розглядатися як належний доказ надсилання листа № 1646/01-12 від 26.03.2016р. на адресу відповідача. Даний реєстр є внутрішнім документом позивача, з даного документу вбачається лише те, що 28.03.2013р. зареєстровано відправку листа за № 1646. Реєстр не містить позначок (штемпелю) пошти про прийняття документів, зазначеного у ньому для пересилки. Фіскального чеку або опису вкладення про відправлення листа № 1646/01-12 від 16.03.2016р. позивачем не надано. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні докази відправки Департаментом не збереглися.

Третя особа (Департамент освіти і науки Запорізької міської ради), в свою чергу, надала витяг з журналу реєстрації документів, що виходять з департаменту, в якому здійснено запис про відправлену кореспонденціїю (лист від 26.03.2013р. № 01.01-17/955) на адресу відповідача. Однак даний журнал також є внутрішнім документом третьої особи і не може бути належним доказом фактичної відправки зазначеного листа відповідачу. Будь-які інші документи, які б свідчили про відправку третьою особою листа не надано. Як зазначив представник третьої особи докази відправки не збережено.

Інших доказів повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди № 1013 від 03.03.2013р. позивачем не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи встановлення вищезазначених обставини, а саме те, що протягом місяця після закінчення дії договору оренди № 1013 від 03.03.2003р. позивач не повідомив відповідача про свої заперечення щодо поновлення договору на новий строк, то договір оренди № 1013 від 03.03.2003р. є пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Тобто, договір оренди № 1013 від 03.03.2003р. продовжено до 03.03.2018р.

У судовому засіданні 10.01.2017р. представник позивач в усній формі зазначив, що договір оренди № 1013 від 03.03.2003р. є нікчемним, оскільки його укладено строком на пять років, а такі договори в силу законодавств підлягають нотаріальному посвідченню.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача, у звязку з наступним.

В силу ч. 2 ст. 793 ЦК України, в редакції станом на час розгляду справи, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Приписами пункту 2.8 постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найма) майна» Вищий господарський суд України зазначив, що господарським судам слід мати на увазі, що 01.01.2013 набрали чинності зміни до ЦК України, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів». Цим Законом, зокрема, у новій редакції викладено частину третю статті 640 і статтю 794 ЦК України, за змістом яких відповідно договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Якщо із закінченням строку договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) його дію було продовжено і наведене призвело до збільшення загального строку користування орендованим майном, який складає понад три роки, це не може бути підставою для визнання такого договору нікчемним у зв'язку з відсутністю його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, якщо на момент укладення такого договору він відповідно до частини другої статті 215 ЦК України відповідав вимогам частини другої статті 793 та статті 794 ЦК України.

За приписами ст.ст. 256, 257, 258 Цивільного кодексу Української РСР, за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими правилами. Строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін, якщо інше не встановлено чинним законодавством.

Дослідивши договір оренди № 1013 від 03.03.2003р. суд встановив, що на час його укладання він відповідав вимогам Цивільного кодексу Української РСР, а отже даний договір не може вважатися нікчемним.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд на вбачає підстав для задоволення позову Департамента комунальної власності та приватизації Запорізької міської. У задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може предявити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обовязковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час предявлення такого позову (п. 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування строків позовної давності у вирішення господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р.).

Згідно зі ст. 49 ГПК України судовий збір покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2017р.

Суддя А.О. Науменко