ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 січня 2017 р. Справа № 903/894/16

за позовом Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

до Головного управління держгеокадастру у Волинській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

про стягнення 523 027,11 грн.

Суддя Костюк С.В

при секретарі Коритан Л.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№10/1-11 від 11.01.2017 року

від відповідачів: ОСОБА_2, дов.№0-3-0,6-8016/2-16 від 05.12.2016 року

від 3-ої особи: ОСОБА_3, дов.№12-04/4-12 від 03.01.2017 року

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач - Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" звернувся з позовом до Головного управління держгеокадастру у Волинській області про стягнення 523 027,11 грн., з них 464 347,57 грн. заборгованості, 17 384,41 грн. пені, 41 295,13 грн. - 3% річних.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на договір №546 на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель від 19 листопада 2013 року укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та Державним підприємством "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

При цьому вказує, що позивач свої зобов'язання за договором №546 від 19 листопада 2013 року виконав в повному обсязі, про що свідчать підписані сторонами накладна про передачу науково-технічної продукції №304 від 11 грудня 2013 року та акт надання послуг від 11 грудня 2013 року, які підтверджують те, що замовник прийняв послуги від виконавця без будь-яких претензій, зауваження до якості чи кількості наданих послуг.

Заявою від 19.12.2016 року позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути лише заборгованість в сумі 464 347,57 грн., а заявою від 10.01.2016 року збільшив позовні вимоги та просить стягнути 523 027,11 грн., тобто суму на яку було заявлено позов.

Відповідач в запереченні на позов вимогу позивача відхиляє вказуючи, що його вина в несвоєчасних розрахунках відсутня, оскільки за умовами договору оплата послуг проводиться за рахунок бюджетних коштів, які не надійшли.

В судове засідання представник відповідача подав заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені.

3-я особа в поясненні від 10.01.2017 року вказує, що Головним управлінням держземагенства у Волинській області зареєстровані бюджетні зобовязання та бюджетні фінансові зобовязання на суму 484 571,15 грн. Здійснення платежів відповідно до зазначених зобовязань не проводилось.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін вбачається, що 19.11.2013 року між Головним управлінням держземагенства у Волинській області та Державним підприємством «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено договір на закупівлю послуг за державні кошти з проведення інвентаризації земель №546.(а.с.7-8)

Згідно п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання щодо надання послуг з проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення на землях державної власності на території Ківерцівського району Волинської області площею 4043 га.

Відповідно до п.3.1 загальна вартість послуг за договором становить 484 570,15 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 80 761,69 грн.

Загальна вартість послуг визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни (додаток №1), що складений на підставі погодженого сторонами кошторису (додаток №2).

Згідно п.3.3 кошти в розмірі 100% від загальної вартості послуг Замовник сплачує після завершення виконання послуг зазначених в пункті 1.1 та підписання Акта приймання-передачі послуг.

Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" свої зобовязання за договором №546 від 19.11.2013 року виконав в повному обсязі, про що свідчать підписані сторонами накладна про передачу науково-технічної продукції №304 від 11.12.2013 року та акт надання послуг від 11.12.2013 року.(а.с.17-21)

26.06.2015 року Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" направило відповідачу лист-вимогу №21/3-3 (а.с.22) з вимогою оплатити надані послуги, яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальними нормами ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що заборгованість в сумі 464 347,57 грн. підтверджена матеріалами справи, не заперечується відповідачем, вимога позивача про її стягнення підставна і підлягає задоволенню.

Що ж до твердження відповідача про відсутність бюджетних коштів то судом враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частина 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях по справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.7.4 договору при невиконанні передбачених договором умов застосовуються штрафні санкції на рівні не нижче облікової ставки НБУ.

Згідно розрахунку позивача пеня по п.7.4 договору в сумі 17 384,41 грн. нарахована за період з 12.12.2013 по 12.06.2014 року.(а.с.5).

За ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафу).

За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, виходячи з умов договору, а саме п.3.3, обовязок щодо оплати наступив 11.12.2013 року (дата підписання акту надання послуг), прострочка платежу наступила з 12.12.2013 року, тобто з даного періоду позивач довідався про порушення свого права щодо отримання оплати за надані послуги.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року зазначено що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а при стягненні сум збитків, заподіяних у зв'язку зі сплатою неустойки (штрафу, пені), застосуванню підлягає загальна позовна давність. Водночас, за умовами договору (п.7.4) не передбачено нарахування пені саме за прострочку платежу, а зазначено «за невиконання умов договору».

Виходячи з зазначеного, суд вважає неправомірним вимогу позивача про стягнення пені в сумі 17 384,41 грн., яка нарахована по п.7.4 договору, тому відмовляє в даній частині позову.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума відсотків річних становить 41 295,13 грн., яка нарахована за період прострочки з 12.12.2013 року по 28.11.2016 року та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.49 ГПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 7584,64 грн., тобто пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.96,509,526,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст.43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, 67, ) в користь Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (43021, Волинська обл.., м.Луцьк, вул.Винниченка, 63, ) 505 642,70 грн., з них 464 347,57 грн. заборгованості, 41 295,13 грн. 3% річних, а також 7584,64 грн. витрат по судовому збору.

3.Відмовити в частині стягнення пені в сумі 17 384,41 грн.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

13.01.2017

Суддя С. В. Костюк