ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа № 917/906/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_1 - за довіреністю від 11.07.2016р.,

від відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю від 22.02.2016р. №10-73/2119; ОСОБА_3 за довіреністю від 03.08.2016р. №10-74/9193;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м. Полтава

на рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р.

у справі №917/906/16

за позовом Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука», м. Кременчук

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м. Полтава

про стягнення 4479202,34грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 1606068,51 грн. інфляційних втрат, 2300159,46 грн. пені, 279477,03грн. 3% річних та 62689,93грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 11, 253, 525, 526, 530, 546,548, 549, 599, 625, 629, 759, 762 ЦК України, статті 193, 199, 202, 230,231, 283 ГК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення відповідачем виконання зобовязань за договорами оренди від 01.03.2001р. №291 та від 01.03.2001р. №292 та обґрунтованістю нарахування 1606068,51грн. інфляційних втрат, 2300159,46грн. пені та 279477,03грн. 3% річних. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду мотивоване тим, що позивачем невірно визначений початок перебігу строку прострочення та не враховано, що рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто пеню за прострочення сплати орендної плати за січень 2015року в сумі 28363,08грн. за період з 13.02.2015р. по 16.03.2016р. та за лютий в сумі 4712,63грн. за період з 13.03.2015р. по 16.03.2016р. та 3% річних в сумі 4051,61грн. за аналогічні періоди. Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1000грн. суд з посиланням на статті 83 ГПК України, 551 ЦК України та 233 ГК України зазначив, що відповідне зменшення здійснюється на розсуд суду за наявності певних обставин, які відповідачем доведені не були (т.2,а.с.149-152).

Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 та прийняти нове рішення, яким частково відмовити КП «Благоустрій Кременчука» в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Полтаваобленерго», а саме у стягненні інфляційних нарахувань у сумі 1606387,46грн., 1400626,88грн. пені та 6253,02грн. 3% річних; здійснити перерозподіл судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції та стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги (т.2, а.с. 160-165).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що: по-перше, відповідно до договорів оренди від 01.03.2001р. №291, №292 орендна плата перераховуюється до місцевого бюджету не пізніше 12 числа наступного місяця, за звітним кварталом, і направляється орендодавцем на погашення різниці в тарифах, а отже лише з 13 числа позивач мав право нараховувати відповідачеві штрафні санкції за порушення грошових зобовязань; по-друге, на думку скаржника, судом безпідставно не враховано, що рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції від 23.07.2015р., стягнуто пеню за прострочення сплати орендної плати за договором оренди №291 за січень в сумі 28363,08грн. за період з 13.02.2015р по 16.03.2016р. та за лютий 2015 року у сумі 4712,63грн. за період з 13.03.2015р. по 16.03.2016р., а також 3% річних у сумі 4051,61грн. за аналогічні періоди, а отже відповідні суми не можуть бути стягнуті повторно, за таких обставин, скаржник вважає, що відповідно до статті 80 ГПК України суд мав припинити провадження у справі в цій частині позовних вимог; по-третє, судом першої інстанції не розглянуто клопотання про застосування позовної давності щодо стягнення пені за спірними договорами за період з 17.03.2015р. по 30.05.2015р. включно, що призвело до прийняття незаконного рішення в частині стягнення пені у сумі 958836,90грн. за договором №291 та у сумі 1590,33грн. за договором №292; по-четверте, штрафні санкції стягнуті поза межами шестимісячного строку, всупереч приписам частини 6 статтею 232 ГК України (т.2,а.с.160-165).

Відповідно до статті 77 ГПК України, в судовому засіданні, 01.12.2016р., оголошено перерву на 13.12.2016р. та в судовому засіданні, 13.12.2016р., на 12.01.2017р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 12.01.2017р., представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги і просили скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 та прийняти нове рішення, яким частково відмовити КП «Благоустрій Кременчука» в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Полтаваобленерго», а саме у стягненні інфляційних нарахувань у сумі 1606387,46грн., 1400626,88грн. пені та 6253,02грн. 3% річних.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Полтавської області від 29.05.2014р. у справі №917/906/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначив, що при здійсненні з відповідачем, на вимогу суду апеляційної інстанції, звірки розрахунку пені та 3% річних позивачем враховано п.3.3 договору та розраховано штрафні санкції, починаючи з 13 числа місяця, наступного за звітним, про що зазначено у актах звірки. Також вказав, що відповідно до п.3.5 спірних договорів пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день оплати, а отже пеня правильно нарахована, за весь період прострочення, включаючи день фактичної оплати боргу. Крім того, зазначив, що відповідачем не виконано рішення суду у справі №917/578/15, а отже позивач має право повторно нараховувати пеню та 3% річних за прострочення сплати орендної плати за січень та лютий 2015року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.03.2001р. між Міським комунальним підприємством "Кременчукенерго" (правонаступником якого згідно з рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про реорганізацію міського комунального підприємства "Кременчукенерго" від 25.05.2010р. (т.1,а.с.151), витягу з ЄДРПОУ та Статуту позивача є КП «Благоустрій Кременчука») (орендодавцем) та Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (орендарем) укладений договір індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності, п.1.1 якого встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі Міського комунального підприємства "Кременчукенерго", вартість якого становить за експертною оцінкою 23139188 грн. (т. 1, а.с.16-19).

Відповідно до п. 2.1 цього договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно із п. 3.1 цього договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції - січень 2001року) 38565,3грн.

Пунктом 3.2 даного договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно із п.3.3 цього договору орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно не пізніше 12 числа наступного місяця, за звітним кварталом, і направляється орендодавцю на погашення різниці в тарифах.

Відповідно до п. 3.5 цього договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Договір укладений на 25 років та діє до 01.03.2026р. (п.10.1 договору).

19.01.2001р. між тими ж сторонами укладена додаткова угода №3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна від 01.03.2001р. №291, що належить до комунальної власності, згідно якої п.3.3 викладено у наступній редакції : «Орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця і направляється на рахунок «Кременчукенерго» для погашення заборгованості з різниці по цінам. КП «Кременчукенерго» одержані грошові кошти перераховує на рахунок ВАТ «Полтаваобленерго» для погашення заборгованості по «угоді про переказ боргу» б/н від 19.12.2001р., укладеної між КП «Кременчуктеплокомуненерго» та КП «Кременчукенерго» (т.1,а.с.21).

10.06.2010р. між КП «Благоустрій Кременчука» та ВАТ «Полтаваобленерго» на виконання рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про реорганізацію міського комунального підприємства "Кременчукенерго" від 25.05.2010р. укладена додаткова угода до договору №291 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності, від 01.03.2001р., пунктом 1 якої абзац перший назви сторін основного договору викладено в наступній редакції: "Комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" (надалі - орендодавець), в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту, з одного боку, та».

Пунктом 3 цієї додаткової угоди встановлено перший абзац п.3.1 основного договору викласти в наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 771472,53грн. Базовий місяць травень 2010року» (т.1, а.с.22).

Пунктом 1 укладеної між сторонами спору додаткової угоди від 01.06.2011р. до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності, №291 від 01.03.2001р. встановлено, що орендодавець додатково до орендованого майна, визначеного в розділі 1 договору передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно, згідно з актом прийому-передачі в оренду ПАТ "Полтаваобленерго" основних засобів, відповідно до договору оренди від 01.03.2001р. № 291, експертна вартість якого становить 2446280,00 грн. (т.1, а.с.23)

Пунктом 2 цієї угоди встановлено, що розмір орендної плати за користування майном, визначеним у п. 1 цієї додаткової угоди, становить без ПДВ за базовий місць розрахунку червень 2011 року 30578,50 грн., крім того ПДВ 20%.

На виконання умов додаткової угоди між тими ж сторонами 01.06.2011р. складений акт приймання-передачі основних засобів КП «Благоустрій Кременчука» в оренду ПАТ «Полтаваобленерго» згідно додаткової угоди до договору оренди від 01.03.2001р. та рішень Кременчуцької міської ради: від 11.09.2003р., від 21.10.2004р., №357 від 07.04.2006р., від 25.12.2007р., від 29.08.2008р., від 23.12.2008р., від 24.02.2009р., від 24.03.2009р., за яким Комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" передало, а ПАТ «Полтаваобленерго» прийняло в строкове платне користування мережі теплопостачання (т.1, а.с. 32-33).

Крім того, 01.03.2001р. між Міським комунальним підприємством «Кременчукенерго» (правонаступником якого є КП «Благоустрій Кременчука», що вбачається, зокрема, з п.1.3 Статуту позивача (т.1,а.с.142)) (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності, №292, п.1.1 якого встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі Міського комунального підприємства "Кременчукенерго", вартість якого становить за експертною оцінкою 158451грн. (т. 1, а.с.34-41).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (п.2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 цього договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції - січень 2001року) 1320,40 грн.

Пунктом 3.3 цього договору встановлено, що орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно не пізніше 12 числа наступного місяця, за звітним кварталом, і направляється орендодавцю на погашення різниці в тарифах.

Пункти 3.5, 10.1 цього договору аналогічні за змістом п.3.5, 10.1 договору оренди від 01.03.2001р. №291.

19.12.2001р. між тими ж сторонами укладена додаткова угода до договору оренди індивідуально визначеного майна №292 від 01.03.2001р., що належить до комунальної власності, п.1 якої сторони визначили викласти пункт 3.3 договору в наступній редакції: «Орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця і направляється на рахунок «Кременчукенерго» для погашення заборгованості різниці по цінам. КП «Кременчукенерго» одержані грошові кошти перераховує на рахунок ВАТ «Полтаваобленерго» для погашення заборгованості по «Угоді про переказ боргу» б/н від 19.12.2001р., укладеній між КП «Кременчуктеплокомуненерго» та КП «Кременчукенерго» (т.1,а.с.42).

Пунктами 1, 3 додаткової угоди від 10.06.2010р. до договору №292 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності, від 01.03.2001р., сторони спору, на виконання рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про реорганізацію міського комунального підприємства "Кременчукенерго" від 25.05.2010р. абзац перший назви сторін основного договору визначили викласти в наступній редакції: «Комунальне підприємство «Благоустрій Кременчука» (орендодавець) в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту, з одного боку, та …»; Перший абзац пункту 3.1 основного договору викласти у наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць 1498,01грн. Базовий місяць травень 2010року » (т.1, а.с.43).

На виконання умов договору оренди від 01.03.2001р. №291 відповідачем сплачено орендні платежі за січень листопад 2015 року, проте з простроченням прийнятих на себе грошових зобовязань, що підтверджується платіжними дорученнями: від 22.07.2015р. на суму 1361278,67грн. за січень 2015року, від 07.08.2015р. на суму 1433426,44грн. за лютий 2015року, від 09.09.2015р. на суму 1588236,49грн. за березень 2015року, від 06.10.2015р. на суму 1810589,60грн. за квітень 2015року, від 24.12.2015р. на суму 1850422,57грн. за травень 2015року, від 30.12.2015р. на суму 1857824,27грн. за червень 2015року, від 28.04.2016р. на суму 9251582,69грн. за липень-листопад 2015року (т.2,а.с.205-211), а також сплачена орендна плата за договором від 01.03.2001р. №292, що підтверджується платіжними дорученнями: від 22.07.2015р. на суму 2182,54грн. за січень 2015року, від 07.08.2015р. на суму 2298,22грн. за лютий 2015року, від 09.09.2015р. на суму 2546,42грн. за березень 2015року, від 06.10.2015р. на суму 2902,92грн. за квітень 2015року, від 24.12.2015р. на суму 2966,78грн. за травень 2015року, від 30.12.2015р. на суму 2978,65грн. за червень 2015року та від 29.04.2015р. на суму 14833,10грн. за липень-листопад 2015року (т.2.а.с.212-218). Сплата орендних платежів також підтверджується випискою по рахунку позивача (т.1,а.с.98-107).

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15 за позовом КП «Благоустрій Кременчука» до ПАТ «Полтаваобленерго» про стягнення 2857714,86грн., яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р., позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 2794705,11грн. основного боргу, 55268,40грн. пені, 7741,35грн. 3% річних, 57154,30грн. витрат по сплаті судового збору (т.1,а.с.108-112, т.2. а.с. 21-24).

З даного рішення вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення 2857714,86грн. боргу за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності від 01.03.2001р. №291, з яких: 2794705,11грн. основного боргу за січень, лютий 2015року, 55268,40грн. пені за прострочення сплати орендної плати за грудень 2014року, січень та лютий 2015року, 7741,35грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості за грудень 2014року, січень, лютий 2015року.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У звязку з несвоєчасною сплатою орендних платежів за січень-листопад 2015року за договорами оренди від 01.03.2001р. №291 та №292 позивач 01.06.2016р. звернувся до місцевого господарського суду з позовом до КП «Полтаваобленерго» про стягнення 1606387,46грн. інфляційних втрат, 2586667,90грн. пені та 286146,98грн. 3% річних, нарахованих на суми несвоєчасно сплаченої орендної плати за договорами оренди від 01.03.2001р. №291, №292 (т.1,а.с.2-9).

30.06.2016р. відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій у випадку повного або часткового задоволення позову у даній справі до 1000грн. В обґрунтування даного клопотання посилається на те, що: по-перше, підприємство має незадовільний майновий стан; діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковим; по-друге, філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої продається ДП «Енергоринок», яке несвоєчасно розраховується за придбану електричну енергію та станом на 01.04.2015р. борг останнього становить 351386895,83грн., що, в свою чергу, не надає можливості своєчасно розрахуватися з кредиторами; по-третє, стягнення пені зробить неможливим здійснення ремонту чи реконструкції Кременчуцької ТЕЦ, мереж електричного і теплового постачання та електричного обладнання; по-четверте, відповідач має значне соціальне значення, оскільки постачає електричну енергію для всіх споживачів Полтавської області (т.2,а.с.56-61).

02.08.2016р. відповідачем подано заяву про застосування позовної давності у даній справі щодо стягненні на користь позивача пені у сумі 2586667,90грн., яка обґрунтована тим, що згідно статті 258ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а згідно відтиску штампу пошти на поштовому конверті і опису вкладення до цінного листа, позовна заява подана 01.06.2016р., а отже вимоги про стягнення пені за період до 01.06.2016р. заявлені після спливу позовної давності (т.2,а.с.131, 132).

22.08.2016р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.149-152).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ Полтаваобленерго підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договорами оренди від 01.03.2001р №291 та №292, 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктами 3.3 договорів оренди від 01.03.2001р. №291, №292 встановлено, що орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця, і направляється на рахунок КП «Кременчукенерго» на погашення заборгованості з різниці по цінам.

З матеріалів справи, а саме з платіжних доручень та виписки по рахунку позивача (т.1,а.с.98-107, т.2,а.с.205-218) вбачається, що ПАТ «Полтаваобленерго» несвоєчасно виконувало прийняті на себе грошові зобовязання по сплаті орендних платежів за договорами оренди від 01.03.2001р. №291, №292. Так, орендна плата за січень 2015року сплачена 22.07.2015р., за лютий 2015року 07.08.2015р., за березень 2015року 09.09.2015р., за квітень 2015року 06.10.2015р., за травень 2015року - 24.12.2015р., за червень 2015року 30.12.2015р., за липень-листопад 2015 року - 28.04.2016р., та станом на момент звернення КП «Благоустрій Кременчука» з позовом до ПАТ «Полтаваобленерго» останнім у повному обсязі сплачена заборгованість за цими договорами, що підтверджується сторонами у їх письмових та усних поясненнях і актами звірки розрахунків, наданих на вимогу суду апеляційної інстанції.

Крім того, з актів звірки пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також з пояснень, наданих представниками сторін суду апеляційної інстанції в судовому засіданні 12.01.2017р., вбачається, що між ними відсутній спір щодо розміру заборгованості з орендної плати та дат її погашення по кожному з платежів за спірний період за договорами оренди від 01.03.2001р. №№291, 292.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 2.5-1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у застосуванні частини 1 статті 35 ГПК України господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процессу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене, обставини справи щодо суми боргу за кожен зі спірних періодів та дати погашення боргу в розумінні статті 35 ГПК України є приюдиційними та не підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктів 3.5 договорів оренди від 01.03.2001р. №291 та №292 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, пеню за порушення строків виконання грошових зобовязань за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за січень 2015року за період з 12.02.2015р. по 22.07.2015р. та за лютий 2015року за період з 12.03.2015р. по 07.08.2015р.

Проте, рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15 за позовом КП «Благоустрій Кременчука» до ПАТ «Полтаваобленерго» про стягнення 2857714,86грн., яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. та набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 2794705,11грн. основного боргу, 55268,40грн. пені, 7741,35грн. 3% річних, 57154,30грн. витрат по сплаті судового збору. Зокрема, стягнуто з позивача на користь відповідача пеню за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за прострочення сплати орендних платежів за січень 2015року за період прострочення з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 28363,08грн. та за лютий 2015 року за період з 13.03.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 4712,63грн. (т.1,а.с.108-112, т.2. а.с. 21-24).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за прострочення сплати орендної плати за січень 2015року у сумі 1361278,67 за період з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 28363,08грн. та за несвоєчасну сплату орендного платежу у сумі 14334226,44грн. за лютий 2015 року за період прострочення з 13.03.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 4712,63грн. в загальному розмірі 33075,71грн., оскільки є рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, яке набрало законної сили, та яким вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а отже суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення помилково не застосував приписи пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України і не припинив провадження у справі в частині стягнення 4712,63грн. пені.

Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає за необхідне скасувати рішення господарського суду Полтавської області в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати орендної плати за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за січень, лютий 2015року за період прострочення з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. та з 13.03.2015р. по 16.03.2015р., відповідно, на загальну суму 33075,71грн. та припинити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Доводи позивача про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 33075,71грн. за вищезазначені періоди, оскільки дана сума на момент розгляду справи не сплачена відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони суперечать приписам статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2011р. у справі N 3-132гс11).

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пунктів 3.3 договорів оренди від 01.03.2001р. №291, №292 орендна плата перераховується до місцевого бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця.

З аналізу змісту пунктів 3.3 спірних договорів вбачається, що останнім днем сплати орендної плати є саме 12 число місяця, наступного за місяцем, протягом якого майно перебувало в оренді.

Відповідно до частини 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України встановлено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відтак, з урахуванням приписів чинного законодавства та пунктів 3.3 спірних договорів, пеня нараховується з дня порушення боржником строку виконання грошового зобовязання, тобто з 13 числа наступного місяця.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно із частиною 5 статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За таких обставин, період нарахування пені за прострочення виконання грошових зобовязань, з урахуванням неробочих днів, за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за прострочення сплати орендної плати за січень, лютий 2015року починається з 17.03.2015р. (оскільки за попередній період прострочення - пеня стягнута на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15), за квітень липень, вересень 2015року - починається з 13 числа відповідного наступного місяця, а за березень, серпень та листопад 2015року - з 14 числа, відповідного наступного місяця; за прострочення сплати орендних платежів за договором оренди від 01.03.2001р. №292 за січень, лютий, квітень-липень, вересень 2015року нарахування пені починається з 13 числа, відповідного наступного місяця, а за березень, серпень та листопад 2015року - з 14 числа відповідного наступного місяця.

Проте у позовній заяві КП «Благоустрій Кременчука» просить стягнути з ПАТ «Полтаваобленерго» пеню без урахування вимог статей 252-254 ЦК України щодо визначення строку оплати по кожному з періодів оплати орендних платежів та рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15.

Враховуючи вищевикладене, позивач при здійсненні розрахунку пені за прострочення сплати орендних платежів за договорами оренди від 01.03.2001р. неправильно визначений початок перебігу строку порушення зобовязання по кожному з орендних платежів, що, відповідно, призвело до невірного розрахунку орендної плати.

Натомість, в суді апеляційної інстанції при проведенні між сторонами звірення розрахунків позивач правильно визначав початок перебігу строку сплати орендних платежів, відповідно до вимог пунктів 3.5 спірних договорів та Цивільного кодексу України та погодився з таким порядком нарахування.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 6 статті 232ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій за прострочення виконання зобов'язання і строки їх нарахування. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано ( Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111 16 ГПК, за I півріччя 2015 р.).

Проте розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмежень розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не зважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011р. у справі №25/187).

У пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 6 статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як зазначалось вище, у пунктах 3.5 договорів оренди від 01.03.2001р. №291 та №292 встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати, а отже сторони спору визначили інший, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строк, за який нараховується пеня, та встановили, що нарахування пені припиняється наступного дня після сплати заборгованості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пеню за несвоєчасну сплату орендних платежів за спірними договорами оренди слід нараховувати по момент фактичної її сплати, а отже доводи відповідача про нарахування пені у межах шестимісячного строку, встановленого приписами частини 6 статті 232 ГПК України, є необґрунтованими, оскільки сторонами спору у договорах оренди встановлено іншу тривалість цього строку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 02.08.2016р. до суду першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності щодо стягнення пені у сумі 2586667,90грн., з посиланням на статтю 258 ЦК України та статі 230,232 ГК України (т.1,а.с.131,132), яка всупереч вимог Господарського процесуального кодексу України не розглянута судом першої інстанції, та яку суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою, з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пункту 4.2 та п.п.4.4.1 п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом (п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку із спливом позовної давності за відсутністю поважних причин її пропуску.

З умов спірних договорів вбачається, що прострочення виконання зобовязання зі сплати орендної плати за січень, лютий, березень та квітень 2015року виникли 13 числа відповідного наступного місяця.

Позивач звернувся з відповідним позовом, у тому числі щодо стягнення пені за січень, лютий, березень та квітень 2015року за договорами оренди від 01.03.2001р. №291, №292 до місцевого господарського суд 01.06.2016р., що вбачається з відтиску штампу ДППЗ «Укрпошта» на конверті (т.1,а.с.153), в якому була направлена позовна заява, відповідно, позов в частині стягнення 293836,99грн. пені за договором від 01.03.2001р. №291 та 492,59грн. пені за договором оренди №292, яка нарахована позивачем за період з 12.02.2015р. по 01.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо сплати оренди за цими договорами за відповідні періоди прострочення кожного з місяців, у відповідності до вищезазначених вимог ЦК України (ч.4ст.267 ЦК України) задоволенню не підлягає через сплив позовної давності, про застосування якої відповідач звернувся до суду першої інстанції з відповідною заявою, та відсутність належних та допустимих доказів в розумінні статті 34ГПК України в підтвердження поважності причин пропуску позовної давності і наявності порушеного права позивача на момент його звернення до суду.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок пені, з урахуванням норм чинного законодавства за несвоєчасну сплату орендних платежів з урахуванням приписів Цивільного та Господарського кодексів, сум боргу, фактичних дат погашення заборгованості з орендної плати по кожному місяцю спірного періоду, умов договорів від 01.03.2001р. №291, №292 дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені за договором оренди №291 у сумі 2036459,79грн. та пені за договором оренди №292 в сумі 3272,77грн. та відмову у задоволенні позову щодо стягнення 513339,29грн. пені за договором оренди №291 і 520,34грн. пені за договором оренди №292, виходячи з наступного розрахунку,зокрема, щодо договору оренди №291:

Місяць 2015рокуСума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
Січень 1361278.6801.06.2015 - 22.07.20155230.0000 %58180,68

Лютий1433426.4401.06.2015 - 07.08.20156830.0000 %80114,79

Березень 1588236.4901.06.2015 - 27.08.20158830.0000 %114875,18
28.08.2015 - 09.09.20151327.0000 %15273.18

Квітень 1810589.6001.06.2015 - 27.08.20158830.0000 %130957.72
28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %37501.52
25.09.2015 - 06.10.20151222.0000 %13095.77

Травень 1850422.5713.06.2015 - 27.08.20157630.0000 %115588.05
28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %38326.56
25.09.2015 24.12.20159122.0000 %101494.41

Червень 1857824.2713.07.2015 - 27.08.20154630.0000 %70241.03
28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %38479.87
25.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %39192.46
30.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %54869.44
18.12.2015 - 30.12.20151322.0000 %14557.20

Липень 1839246.0213.08.2015 - 27.08.20151530.0000 %22675.64
28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %38095.07
25.09.2015 - 21.04.201521022.0000 %232548.77
22.04.2016-28.04.2016719.0000 %6683.60

Серпень 1824532.0614.09.2015 - 24.09.20151127.0000 %14846.20
25.09.2015 - 21.04.201621022.0000 %230688.39
22.04.2016 - 28.04.2016719.0000 %6630.13

Вересень 1866496.3013.10.2015 21.04.201619222.0000 %215744.02
1866496.3022.04.2016 - 28.04.2016719.0000 %6782.62

Жовтень 1842231.8413.11.2015 - 21.04.201616122.0000 %178517.36
1842231.8422.04.2016 - 28.04.2016719.0000 %6694.45

Листопад 1879076.4714.12.2015 - 21.04.201613022.0000 %146977.33
1879076.4722.04.2016 - 28.04.2016719.0000 %6828.34
Таким чином, рішення господарського суду Полтавської області в частині стягнення 260426,90грн. пені слід скасувати у звязку з порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки мотивувальна частина рішення не містить жодних обґрунтувань порядку нарахування пені та спростування чи підтримання доводів сторін щодо її нарахування, та матеріального права з підстав неправильного розрахунку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1000грн., яке обґрунтовано тим, що: по-перше, підприємство має незадовільний майновий стан; діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковим; по-друге, філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої продається ДП «Енергоринок», яке несвоєчасно розраховується за придбану електричну енергію та станом на 01.04.2015р. борг останнього становить 351386895,83грн., що, в свою чергу, не надає можливості своєчасно розрахуватися з кредиторами; по-третє, стягнення пені зробить неможливим здійснення ремонту чи реконструкції Кременчуцької ТЕЦ, мереж електричного і теплового постачання та електричного обладнання; по-четверте, відповідач має значне соціальне значення, оскільки постачає електричну енергію для всіх споживачів Полтавської області (т.2,а.с.56-61).

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені до 1000грн., з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що: по-перше, відповідачем не надано будь-яких належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б підтверджували його збитковість чи скрутне матеріальне становище; по-друге, згідно вимог статті 43 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктом господарювання; по-третє, відповідачем не доведено обставин, які б підтверджували винятковість даного випадку, виходячи з інтересів сторін, та не надано доказів наявності поважних причин неналежного виконання зобовязань. А отже, скрутне фінансове становище, яке не підтверджено будь-якими доказами, не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% за порушення строків виконання зобовязань за спірними договорами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр".

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 N 62-97р.

Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця (ОСОБА_1 практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві здійснений Верховним судом України. Аналогічні правові висновки відображені в інформаційному листі Вищого господарського суду від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Враховуючи викладене та здійснивши перерахунок інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань за договорами оренди від 01.03.2001р. № 291, №292 за січень-листопад 2015року з урахуванням дати виникнення боргу та дати його погашення, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1606068,51грн., проте помилково відмовив у стягненні 318,95грн. у звязку з арифметичними помилками при здійсненні розрахунку.

Щодо стягнення 3% річних за прострочення грошових зобовязань зі сплати орендної плати за січень-листопад 2015року за договорами оренди від 01.03.2001р. №291, №292 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. стягнуто з ПАТ «Полтаваобленерго» на користь КП «Благоустрій Кременчука» 3% річних від простроченої суми заборгованості за січень 2015року, нарахованих за період з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 3580,35грн. та за лютий 2015року - за період прострочення з 13.03.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 471,26грн. (т.2,а.с.21-29).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за прострочення сплати орендної плати у сумі 1361278,67грн. за січень 2015року за період з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 3580,35грн. та за несвоєчасну сплату орендного платежу у сумі 14334226,44грн. за лютий 2015 року за період прострочення з 13.03.2015р. по 16.03.2015р. в сумі 471,26грн. в загальному розмірі 4051,61грн., оскільки є рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, яке набрало законної сили та яким вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а отже суд першої інстанції при прийнятті рішення в цій частині позовних вимог порушив норми процесуального права та не застосував приписи пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України і, відповідно, не припинив провадження у справі в частині стягнення 4051,61грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає за необхідне скасувати рішення господарського суду Полтавської області в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення сплати орендної плати за договором оренди від 01.03.2001р. №291 за січень, лютий 2015року за період прострочення з 13.02.2015р. по 16.03.2015р. та з 13.03.2015р. по 16.03.2015р., відповідно, на загальну суму 4051,61грн. та припинити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що на відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 або 366 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

В порушення приписів статті 84 ГПК України та постанов Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 «Про судове рішення» суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не визначив суму 3% річних, в якій відмовлено позивачу у стягненні та не обґрунтував підстав такої відмови, хоча відхиляючи будь-які доводи сторін, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши факт прострочення відповідачем грошових зобовязань зі сплати орендних платежів за договором оренди №291 у 2015році: за січень - за період з 17.02.2015р. по 22.07.2015р., за лютий - з 17.03.2015р. по 07.08.2016р., за березень - з 14.03.2015р. по 09.09.2015р., за квітень - з 13.05.2015р. по 06.10.2015р., за травень - з 13.06.2015р. по 24.12.2015р., за червень - з 13.07.2015р. по 30.12.2015р., за липень - з 13.08.2015р. по 28.04.2016р., за серпень - з 14.09.2015р. по 28.04.2016р., за вересень - з 13.10.2015р. по 28.04.2016р., за жовтень - з 13.11.2015р. по 28.04.2016р. та за листопад - з 14.12.2015р. по 28.04.2016р. на суми боргу, визначені у акті звірки пені, розмір яких визнаний кожною зі сторін спору, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% в розмірі 279002,53грн., однак позивачем неправильно встановлено дату виникнення боргу та не прийнято до уваги рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі №917/578/15, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення 2633,59грн. є неправомірними.

Також відповідачем порушені строки виконання грошових зобовязань за договором оренди №292, у звязку з чим вимоги позивача щодо стягнення 3% річних за січень 2015року за період прострочення з 13.02.2015р. по 22.07.2015р. на суму 2182,54грн. у розмірі 28,70грн., за лютий 2015року з 13.02.2015р. по 07.08.2015р. на суму 2298,22грн. в розмірі 27,96грн., за березень 2015року з 13.04.2015р. по 09.09.2015р. на суму 2546,42грн. у розмірі 31,39грн., за квітень 2015року з 13.05.2015р. по 06.10.2015р. на суму 2902,92грн. у розмірі 35.07грн., за травень 2015року з 13.06.2015р. по 24.12.2015р. на суму 2966,78грн. у розмірі 47,55грн., за червень 2015року з 13.07.2015р. по 30.12.2015р. на суму 2978,65грн. у розмірі 41,86грн., за серпень 2015року з 14.09.2015р. по 29.04.2016р. на суму 2925,28грн. у розмірі 55,06грн., за вересень 2015року з 13.10.2015р. по 29.04.2016р. на суму 2992,52грн. у розмірі 49,19грн., за жовтень з 13.11.2015р. по 29.04.2016р. на суму 2953,66грн. у розмірі 41,03грн. та за листопад 2015року з 14.12.2015р. по 30.12.2016р. на суму 3012,73грн. у розмірі 34,12грн., в загальному розмірі 455,49грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Однак позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних неправильно встановлено дати початку строків порушення грошових зобовязань за цим договором, у звязку з чим здійснений невірний розрахунок, а отже позовні вимоги в частині стягнення 3,76грн. 3% річних за договором від 01.03.2001р. №292 є та такими, що не підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі № 917/906/16 прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, апеляційна скарга ПАТ «Полтаваобленерго» - частковому задоволенню. Пункти 2,3 резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 слід викласти в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, код ЄДРПОУ 03351,56грн. пені, 279458,02грн. 3% річних, 1606387,46грн. інфляційних втрат, 58838,67грн. судового збору .

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 33075,71грн. пені та 4051,61грн. 3% річних.». Пункти 3,4 резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 вважати, відповідно, пунктами 4,5 резолютивної частини рішення. В решті рішення господарського суду Полтавської області залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст.103, п.п1,4 ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства Полтаваобленерго задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 скасувати частково.

3. Пункти 2,3 резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 викласти в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, код ЄДРПОУ 03351,56грн. пені, 279458,02грн. 3% річних, 1606387,46грн. інфляційних втрат, 58838,67грн. судового збору .

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 33075,71грн. та пені 4051,61грн. 3% річних.».

4. Пункти 3,4 резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 22.08.2016р. у справі №917/906/16 вважати, відповідно, пунктами 4,5 резолютивної частини рішення.

5.В решті рішення господарського суду Полтавської області залишити без змін.

6. Стягнути з Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, ) на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) 9184,30грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 17.01.2017р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза