ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.2017 Справа № 904/10789/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕСТ", м. Дніпро

про стягнення 26 500,00 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 289/14 від 15.03.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, керівник, довідка № 407840 від 21.11.11р.

ОСОБА_3, довіреність б/н від 09.11.16р.

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Іста-Центр" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕСТ" (далі - відповідач) про стягнення збитків у сумі 26 500,00 грн., завданих неналежним виконанням договору № 106013 від 08.08.2013 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2016 р. по справі № 904/10789/16 порушено провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 08.12.2016 р.

В судових засіданнях 08.12.2016 р. та 10.01.2017 р. огошувалась перерва до 10.01.2017 р. та до 16.01.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.01.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Іста-Центр" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Тест" (далі - відповідач, виконавець) укладено Договір № 106013 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець згідно вимоги природоохоронного законодавства України, виконує роботи та послуги за наступними видами робіт: - проведення розробки та узгодження документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік.

Замовник зобов'язується сплатити за узгодженою, договірною ціню виконані виконавцем роботи по визначенню джерел утворення відходів на умовах п. 1.1 цього договору (п. 1.2 Договору).

Розділом 2 "Порядок здачі та приймання робіт" договору сторони передбачили, що виконавець виконує роботи, згідно вимог природоохоронного законодавства України та п. 1.1 цього Договору. Замовник зобов'язується після виконання робіт п. 1.1 цього договору підписати акт виконаних робіт. Після підписання акту виконаних робіт виконавцем та замовником, роботи вважаються виконаними.

Розмір договірної ціни за виконані роботи п. 1.1 цього договору зазначена у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору, з урахуванням ПДВ (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 договору розрахунок за виконані роботи здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у розмірі передплати - 50% згідно рахунку та 50% після підписання акту виконаних робіт, оплату здійснити протягом 5 банківських днів.

Сторонами було складено та підписано протокол узгодження договірної ціни на виконання робіт на тему: "Розробка та узгодження документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів ПрАТ "Іста-Центр" на 2014 рік, з узгодженням їх у встановленому порядку", згідно якого договірна ціна склала 36900 грн. (додаток № 1, арк. с. 12).

На виконання умов Договору, позивач здійснив передплату у сумі 26500 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 19.02.2014 № 334 на суму 10000 грн., від 26.02.2014 р. № 358 на суму 5000 грн., від 31.03.2014 р. № 668 на суму 1500 грн. та від 20.03.2014 р. № 560 на суму 10000 грн.

Таким чином, як зазначає позивач у позові, що внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов'язань, позивач втратив інтерес щодо їх прийняння як виконання зобв'язань за спірним Договором, тому просить стягнути з відповідача на свою корить збитків у сумі 26 500,00 грн., що є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

За вимогами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: - протиправної поведінки; - збитків; - причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; - вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі №42/266 -6/492).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 р. у справі №904/9212/15 (суддя Ярошенко В. І.), залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2016р. та Вищого господарського суду України від 09.06.2016р., зокрема встановлено:

Зі змісту спірного Договору вбачається, що сторони у договорі не встановили строк виконання відповідачем робіт по проведенню розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік. Тому, до правовідносин сторін щодо строку виконання робіт слід застосовувати положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Заява про одержання дозволу на розміщення відходів у 2014 році, з пакетом документів, передбаченим пунктом 12 "Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів", повинна бути подана у строк до 01.06.2013 р. В той час як спірний Договір № 106013 був підписаний сторонами лише 08.08.2013 р.

Доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про виконання робіт по проведенню розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік у певний термін відповідно до п. 1.1 Договору або з вимогою виконати договірні зобов'язання згідно припису ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, сторонами до суду не надано.

На дату ухвалення рішення відсутнє порушення відповідачем строків виконання робіт щодо розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, згідно Договору від 08.08.2013 р. № 106013.

Вказані юридичні факти в силу вимог ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доведенню та підтверджують відсутність вини відповідача у завданні збитків позивачу та безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між діями ТОВ "ЕКО ТЕСТ" та ніби то понесеними позивачем збитками у вигляді неповернутої передплати станом на 22 грудня 2015 року.

Однак, позивачем визнано факт отримання в листопаді 2015 року акту приймання-передачі документації з вичерпним пакетом розробленої та складеної від імені позивача документації для отримання дозволу та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, надісланого відповідачем для його затвердження і підписання.

Таким чином, обставини справи і наявні докази свідчать про те, що протягом строку дії спірного договору позивач не звернувся до відповідача ані з письмовим обґрунтованим побажанням, проханням щодо певного терміну виготовлення та надання документації, передбаченої п. 1.1. Договору, ані з вимогою виконати договірні зобов'язання згідно припису ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Окрім того, протягом того ж строку дії Договору після здійснення передплати і з огляду на обставини зміни законодавства позивач також не звертався до відповідача з пропозицією про зміну чи розірвання спірного договору, як і не скористався правом звернення до суду з позовом про зміну чи розірвання спірного договору в порядку ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_4

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України 20 січня 2017р.