ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 року Справа № 904/10470/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 03.11.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 17.08.2016р.;

від третьої особи: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Маг-Групп, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/10470/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маг-Групп, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Рім-Буд, м. Дніпро

Третя особа без самостійних позовних вимог на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Омега, м. Дніпро

про: стягнення 53579,42 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. (суддя Васильєв О.Ю.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Рішення суду мотивовано недоведеністю Позивачем заявлених позовних вимог.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Маг-Групп звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд розглянув справу за його відсутності та про поновлення провадження у справі не повідомив належним чином,

- в мотивувальній частині рішення суд не зазначив доводів, за якими відхилив докази Позивача;

- судом порушені норми процесуального права, зокрема, п.3 ч. 1 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України;

- судом не застосований закон, що підлягав застосуванню до спірних відносин ч. 1 ст.853 Цивільного кодексу України.

У поясненнях, наданих суду 22.12.2016р., зазначив, що ціна договору становить 143345,00 грн та складається із загальної вартості матеріалів (106355,00 грн) та вартості робіт (36990,00 грн). В ході виконання договору підряду виявилось, що площа підлоги, яку належало покрити магнезіальним покриттям, більша площі, зазначеної у договорі (не 411 м2, а 420 м2), тому Позивачу необхідно було додатково придбати 30 кг мастики поліуретанової загальною вартістю 9300,00 грн, про що керівника Відповідача було повідомлено в телефонному режимі та отримано згоду. За результатами виконаних робіт складено акт виконаних робіт від 05.02.2015р. на загальну суму 150200,00 грн, яка складається із суми загальної вартості використаних матеріалів 112400,00 грн та суми вартості робіт 37800,00 грн. Згідно зазначеного акту Позивачем було використано не 30 кг мастики, а лише 20 кг вартістю 6000,00 грн. Відповідачем вартість мастики в сумі 6000,00 грн була оплачена згідно рахунка №007 від 18.03.2015р. Отже, з урахуванням договору підряду та здійснених оплат, Відповідач має сплатити Позивачу вартість початково обумовленої договором роботи 36990,00 грн, додаткової роботи 810,00 грн, частини мастики поліуретанової 400,00 грн.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, повноважний представник в судовому засіданні 16.01.2017р. проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечила, не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 14.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Рім-Буд як генпідрядником (надалі Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Маг-Груп як підрядником (надалі Позивач) був укладений договір підряду №14.01/15 (надалі Договір) строком дії з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору Позивач зобовязався поставити Відповідачу матеріали та виконати комплекс робіт з влаштування магнезіального покриття полу товщиною 10 мм в обємі 411 кв.м. по ціні 348,77 грн з ПДВ за 1 кв.м., згідно додатку (специфікації) до даного договору, яка є його невідємною частиною. Місце знаходження обєкту - м. Бровари, вул. Короленко, 78. Відповідач зобовязався прийняти та своєчасно оплатити матеріали та виконані роботи. Строк здачі робіт 28.01.2015р. (п. 8.3. Договору).

Загальна ціна по договору складає 143345,00 грн, в т.ч. ПВД 20%. (п.4.3 договору).

У разі перевитрати матеріалу, повязаного з нерівністю основи або збільшення обємів робіт, сума договору збільшується на вартість витрачених понад розрахункову кількість матеріалів та виконаних робіт по факту при наданні і захисті перед замовником виконавчих зйомок існуючих підлог та підлог після виконання робіт, фотофіксації (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору розрахунки за договором виконуються у вигляді перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача шляхом прямого банківського переказу по реквізитам, зазначеним в даному договорі. Відповідач виконує передоплату за матеріали у розмірі 106000,00 грн в т.ч. ПДВ 20% (п.5.2. Договору). Залишок суми в розмірі 37345,00 грн в т.ч. ПДВ 20% за виконану роботу Відповідач сплачує протягом 45 днів після підписання акту приймання-передачі; акт підписується не пізніше 3 календарних днів з моменту закінчення робіт та надається Позивачем по факту закінчення робіт (п.5.3. Договору).

На виконання умов Договору згідно платіжного доручення №5749 від 17.01.2015р. Відповідачем на користь Позивача було проведено оплату в сумі 106000,00 грн. Призначення платежу оплата згідно Договору у сумі 88333,33 грн, ПДВ 20% - 17666,67 грн (а.с. 16, том 1).

Про виконані по Договору роботи позивач склав та підписав зі свого боку акт приймання передачі від 05.02.2015р. Посилаючись на те, що площа підлоги виявилася більшою, ніж була обумовлена Договором (не 411 м2, а 420 м2), та здійснення додаткових витрат на матеріали, зазначив в акті від 05.02.2015р. загальну вартість виконаних робіт - 150200,00 грн.

Відповідно до листа повідомлення вих. №07 від 01.10.2015р. акт виконаних робіт разом з актом звірки та іншими документами був направлений Відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №265, відповідно до якого поштове відправлення отримане Відповідачем 06.10.2015р.

10.11.2015р. Відповідачем була отримана претензія Позивача від 06.11.2015р. вих. №08 про сплату заборгованості по Договору в сумі 38200,00 грн. У претензії Позивачем зазначено, що роботи за Договором були передані Відповідачу та прийняті останнім у лютому 2015 року без будь-яких зауважень, втім Відповідач безпідставно не підписав акт прийманняпередачі від 05.02.2015р.(а.с. 21-23, том 1).

У письмовому повідомленні про відхилення претензії вих. №495 від 18.11.2015р. Відповідач визнав факт укладення Договору, перерахування передоплати, не заперечував проти виконання робіт. Втім, зазначив, що до предявленої претензії не надано доказів узгодження кінцевої вартості робіт, тому, з огляду на відсутність належних та достовірних доказів допущення прострочення грошового зобовязання, претензію відхилив.

Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем своїх зобовязань за Договором, Позивач звернувся за захистом свого порушеного права як сторони у господарському зобовязанні до суду.

Згідно заявлених позовних вимог Позивачем визначено до стягнення з Відповідача борг - 38200,00 грн, пеню за період прострочення з 26.03.2015р. по 04.12.2015р. - 14585,07 грн, 3% річних за період з 26.03.2015р. по 04.12.2015р. - - 794,35 грн. Згідно заяви від 19.01.2016р., що була подана до господарського суду Дніпропетровської області 28.01.2016р., Позивачем включено до складу судових витрат витрати на послуги адвоката в сумі 3000,00 грн, які також заявлені до стягнення з Відповідача.

Судом першої інстанції вірно визначено, що спірні відносини за своєю правовою природою є відносинами підряду, які регулюються главою 61 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ч.1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо заявник не зробить такої заяви, він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту, про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений саме на замовника (правова позиція Вищого господарського суду України, викладена в оглядовому листі від 18.02.2013р. № 01-06/374/2013 Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що жодних зауважень по якості виконаних робіт та мотивованих заперечень щодо надісланого акту Відповідачем висловлено не було (жодних листів з цього питання не направлено), факт виконання робіт та сплата попередньої оплати Відповідачем у письмовому повідомленні №495 від 18.11.2015р. не заперечується, апеляційний суд приходить до висновку, що Відповідач в порушення вимог статей 853,882 Цивільного кодексу України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), отже не звільняється від обов`язку оплатити роботи по Договору.

Враховуючи дату отримання акту прийманняпередачі робіт по Договору 06.10.2015р. (а.с. 20, том 1), а також визначений п. 5.3. Договору строк оплати (3 календарних дня на підписання та 45 днів на оплату), відсутність доказів направлення акту раніше 06.10.2015р., апеляційний суд приходить до висновку, що роботи були прийняті 06.10.2015р., а тому їх вартість мала бути оплачена в строк до 24.11.2015р. включно.

Водночас, апеляційний суд вважає частково необґрунтованою заявлену Позивачем до стягнення з Відповідача суму боргу 38200,00 грн з огляду на наступне.

Як вбачається з умов Договору, сторонами узгоджений предмет договору та обсяги робіт (п.1.1.), вартість робіт (п. 4.3. Договору), тому посилання в специфікації на інший договір не змінює цих умов та не впливає на суть спору.

В Договорі узгоджена тверда ціна (визначений кошторис), умови, зазначені у п.4.4. Договору сторонами не дотримані, збільшення обсягів робіт не узгоджено, Позивачем не доведено щодо повідомлення Відповідача про збільшення обсягів і вартості робіт.

Рахунок №007 від 18.03.2015р. на суму 9300,00 грн, згідно якого Відповідачем здійснено оплату за платіжним дорученням №6224 від 25.03.2015р. на суму 6000,00 грн (а.с. 18, том 1), містить посилання на інший договір (№192 від 14.01.2015р., а.с. 15, том 2), Позивачем не доведено його відношення до спірного договору, як і узгодження з Відповідачем закупівлі товарів на визначену в рахунку суму 9300,00 грн. Тому, зазначений рахунок не може бути належним доказом узгодження сторонами збільшення обсягів та вартості робіт за договором.

За таких обставин, апеляційним судом визнаються доведеними позовні вимоги про стягнення боргу за виконані роботи в сумі 37345,00 грн (143345,00 грн 106000,00 грн), як і передбачено п. 5.3. Договору.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено, договором або законом.

Відповідно до п.8.2. Договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 5 Договору, Відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Враховуючи визначений строк оплати виконаних робіт (24.11.2015р.) та суму заборгованості 37345,00 грн, апеляційний суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги про стягнення пені частково в межах заявленого періоду з урахуванням дати прострочення (з 25.11.2015р. по 04.12.2015р.) в сумі 450,19 грн та 3% річних за вказаний період прострочення 30,70 грн. В решті вимоги про стягнення пені в сумі 14 134,88 грн та 3% річних 763,65 грн задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вірно визначено час виникнення зобовязання щодо оплати робіт, а відтак, і період прострочення грошового зобовязання.

Згідно із ст. 44 Господарського процесуального кодексу України оплата послуг адвоката відноситься до складу судових витрат і згідно із ст. 48 цього Кодексу вони визначаються в порядку, передбаченому Законом України "Про адвокатуру". Статтею 12 цього Закону передбачено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

З урахуванням наведеного, а також за наявності документального підтвердження витрат на послуги адвоката (договір про надання правової допомоги від 03.11.2015р. №12/15, прибутковий касовий ордер №01 від 19.01.2016р. про отримання суми 3000,00 грн за надання правової допомоги, акт здачі - прийняття робіт від 19.01.2016р. на цю суму, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 №2291 від 18.04.2011р.), враховуючи обставини конкретної справи, зокрема, ціну позову, а також те, що адвокат ОСОБА_1 особисто здійснювала судовий захист Позивача в судових засіданнях як суду першої інстанції (протоколи судових засідань від 12.01.2016р., 19.01.2016р., 28.01.2016р., 04.02.2016р.), так і апеляційної (протоколи судових засідань від 21.12.2016р., 16.01.2017р.), колегія суддів вважає заявлені витрати на послуги адвоката співрозмірними та такими, що підлягають задоволенню в сумі 3000,00 грн із віднесенням їх на Відповідача.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не повідомлення Позивача про призначення судового засідання на 18.08.2016р. не знайшло свого підтвердження, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про поновлення провадження у справі та призначення судового засідання на 18.08.2016р. (ухвала від 11.08.2016р.) була направлена Позивачу за адресою місцезнаходження м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, втім, повернулася до суду за закінченням терміну зберігання.

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, порушення судом норм процесуального права відсутнє та доводи апелянта в цій частині колегією суддів відхиляються.

Доводи апелянта щодо неправомірної відмови в задоволенні позову є обґрунтованими та його апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи відповідача щодо відсутності прострочення грошового зобовязання спростовані вище встановленими судом обставинами. Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та дійшов до помилкового висновку про недоведеність самого факту виконання робіт, проти чого не заперечував і сам відповідач.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з Відповідача боргу 37345,00 грн, пені - 450,19 грн, 3% річних - 30,70 грн. У задоволенні решти позову слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції, як прийняте при неповному зясуванні обставин справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що стало наслідком прийняття неправомірного рішення, відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Маг-Групп, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі № 904/10470/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі № 904/10470/15 скасувати.

Прийняти по справі нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Рім-Буд 49000, м. Дніпро, пров. Екіпажний, 2/к1/кв.12, (п/р №6280 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маг-Групп 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, (п/р 4651 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299) борг 37345,00 грн (тридцять сім тисяч триста сорок пять грн 00 коп), пеню 450,19 грн (чотириста пятдесят грн 19 коп), 3% річних 30,70 грн (тридцять грн 70 коп), судовий збір за розгляд позовної заяви 864,78 грн (вісімсот шістдесят чотири грн 78 коп), витрати на послуги адвоката 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп), про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Рім-Буд 49000, м. Дніпро, пров. Екіпажний, 2/к1/кв.12, (п/р №6280 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маг-Групп 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, (п/р 4651 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299) витрати по апеляційній скарзі 951,26 грн, про що видати наказ.

Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 20.01.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд