ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа № 911/3828/16

За позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ватутінський хдібокомбінат»

про стягнення 18656,28грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (паспорт);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ватутінський хдібокомбінат» про стягнення 18656,28грн у т.ч.:

- 15 510,00грн основна заборгованість

- 1694,52грн пені;

- 451,76грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором про перевезення вантажів №15/10 від 15.10.2013, в частині оплати за перевезення вантажу.

Відповідач у справі ПАТ «Ватутінський хдібокомбінат» документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2013 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання транспортних послуг по Україні (а.с.16-17, зворот).

Відповідно до умов п. 1.1 якого предметом вказаного договору є регулювання взаємовідносин між замовником та виконавцем, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по Україні автомобільним транспортом та розрахункам по них.

Згідно п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди від 01.03.2014 а.с.18), вартість кожного окремого перевезення узгоджується сторонами в замовленнях на перевезення і вказується в рахунках-фактури. Сумою договору є загальна сума вартості всіх здійснених перевезень протягом дії договору. Всі оплати по договору здійснюються шляхом безготівкового перерахунку коштів по реквізитам, що вказані в рахунку-фактури.

Підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача у оригіналах товарно-транспортних накладних (п. 6.2 договору).

Оплата за виконані перевезення здійснюється на протязі 14 банківських днів після отримання замовником документів, зазначених в п. 6.2.

Як встановлено судом, відповідно до актів здачі прийняття робіт, а саме від 30.12.2014 №51 на суму 17 600,00грн, від 07.10.2015 №21 на суму 9000,00грн та від 08.10.2015 №2 на суму 6600,00грн (а.с.23-25), позивачем надано відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 33 200,00грн.

Як вказує позивач в позовній заяві акт від 30.12.2014 частково оплачений відповідачем, а саме на суму 16 690,00грн, акти від 07.10.2015 та від 08.10.2015 відповідачем оплачені не були, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією №05 від 10.08.2016 (а.с.26), яка була отримана відповідачем 18.08.2016. Проте, як вказує позивач відповіді на претензію відповідачем надано не було.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг, а також застосування до нього відповідальності встановленої договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення, зокрема вантажу, здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За перевезення, зокрема, вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 917 ЦК України, перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг на суму 16 510,00грн, за підписаними між сторонами актами виконаних робіт.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 16 510,00грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповдіача 451,76грн 3% річних за загальний період з 23.01.2015 по 23.09.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, суд зазначає, що позивачем невірно розраховано початкову дату прострочення за актом від 30.12.2014, оскільки з урахуванням того, що розрахунки проводяться через 14 банківських днів, прострочення з оплати наданих послуг за вказаним актом почалось з 24.01.2015.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за заявлені позивачем періоди складає 452,74грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних, що підлягає задоволенню становить 451,76грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1964,52грн пені за загальний період з 23.01.2015 по 23.09.2016.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 5.8 договору, за несвоєчасну оплату рахунків виконавця замовник на підставі претензії виконавця сплачує останньому пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день затримки платежу.

Проте, суд зазначає, що нарахування пені позивачем здійснено не в межах строку встановленого п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також позивачем невірно розраховано початкову дату прострочення за актом від 30.12.2014.

Так, за розрахунком суд, розмірі пені, з урахуванням обмежень встановлених п. 6 ст. 232 ГК України, складає 1710,77грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір пені, що підлягає задоволенню становить 1694,52грн

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у сумі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ватутінський хдібокомбінат» на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 16 510,00грн основного боргу, 1694,52грн пені, 451,76грн 3% річних, а також 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 17.01.2017

Суддя С.І. Чонгова