ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 р. Справа № 917/2665/15

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м.Київ, 04116

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 963 151, 36 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №273/16 від 27.12.2016р.

від відповідача: представник не з"явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" заборгованості за Договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-292 від 25.06.2012р. в розмірі 963 151,36 грн., з яких основна заборгованість - 551 203,84 грн.; пеня - 154853,85 грн., штраф - 30 674,14 грн., інфляційні втрати в розмірі 196 176,88 грн., 3% річних - 30 242,65 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив та до суду надіслав відзив на позовну заяву.

07.12.2016 року за вх. канцелярії суду №15155 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Суд подану заяву прийняв та подальший розгляд справи здійснює в межах вимог заявлених у заяві від 07.12.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

25.06.2012 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (кредитор) та КП "Теплоенерго" (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до п. 1.1 якого, сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за Договором поставки природного газу від 29.10.2010 №10/11-23ТЕ-03.

Загальна сума заборгованості основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1 цього договору складає 2 253 611,68 грн., станом на 31.05.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків (п. 2.1 договору).

Боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті (п. 2.2 договору).

Вказаний графік передбачає сплату заборгованості протягом липня 2012 - червня 2015, щомісячними платежами у розмірі 62200,48 грн. за липень 2012, та по 62600,32 грн. з серпня 2012 по червень 2015.

Пунктом 2.5 договору сторони передбачили, що у випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами по попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відступив від умов договору щодо додержання порядку оплати боргу згідно графіку, передбаченого в договорі.

У зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за вказаним договором за певні періоди часу протягом строків, передбачених графіком, позивач звернався до суду з позовами про стягнення з відповідача сум основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних та річних.

В ході розгляду справи суд встановив, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.01.2014р. у справі №917/2408/13 стягнуто з КП «Теплоенерго» 529460,47 грн. заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-292, з яких: 476 605,28 грн. - основний борг за період з липня 2012 по листопад 2013року, 8651,84 грн. пеня, 33362,36 грн. - штраф, 360,19 грн. - інфляційні, 10480,80 грн. - 3 % річних. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2014 року зазначене рішення залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.01.2015р. у справі № 917/1753/14 позов ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з КП «Теплоенерго» основного боргу - 500802,56 грн. за період з грудня 2013 року по липень 2014р.; пені - 31522,46 грн., штрафу - 30674,14 грн., 3% річних - 7407,24грн., інфляційних - 45447,83 грн., 12317,81 грн. судового збору. Вказане судове рішення не оскаржувалось.

Також, 05.12.2014р. між Головним управлінням ДКС України у Полтавській області, Департаментом ЖКГ Полтавської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансовим управління виконкому Кременчуцької міськради, Управлінням ЖКГ м. Кременчука, КП «Теплоенерго», ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено договір про організацію взаєморозрахунків №1054/30-ГУ, відповідно до умов якого КП «Теплоенерго» надається субвенція у розмірі 209925,13 на погашення заборгованості перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.06.2012р. №14/12-292 (а.с. 133-136 т.1).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.03.2016р. стягнуто з Комунального підприємства Теплоенерго з борг в сумі - 132 626,99 грн.; інфляційні втрати 207 144,46 грн. з 08.2014р. по 07.2015р. ; 3% річних 23 679,57 грн. з 01.07. 2014р. по 01.07.2015.; пені 77 426,93 грн. за період з 01.01.2015р. по 01.12.2015р. ; штраф -15 337,07 грн. з січня 2015 року по липень 2015 року. Зяава позивача про збільшення позовних вимог судом відхилена.

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції Харківським апеляційним господарським судом рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2016р. по справі №917/2665/15 змінено, стягнуто з відповідача основну заборгованість у розмірі - 132626,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 4537,08 грн., 3% річних у розмірі 2396,44 грн., пеню у розмірі 45249,30 грн., штраф у розмірі 9283,89 грн.

Харківський апеляційний господарський суд даний позов розглядав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.02.2016 року, а саме: стягнення з КП «Теплоенерго» основного боргу в розмірі 551 203, 84 грн, пеню 154 853,85 грн., штраф 30674,14 грн., інфляційних втрат 148 222,15 грн.,3 % річних 14603,90 грн.

Постановою Вищого господарського суду від 19.10.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 та рішення господарського суду Полтавської області від 03.03.2016 по справі № 917/2665/15 скасовано, а справу № 917/2665/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суду.

Колегія суддів касаційної інстанції встановила, що відповідно до матеріалів справи та рішень попередніх інстанцій сума основного боргу становить 551 203,84 грн.

Що стосується штрафних санкцій (пеню, штраф, річні та інфляційні втрати) то колегія вказує на те, що слід здійснювати з суми основного боргу та враховувати період прострочення при їхньому розрахунку, оскільки касаційна інстанція не наділена таким правом справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду судами встановлено, що позивач просить суд, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 551 203,84 грн за договором про реструктуризацію заборгованості, який виник в останнього за період липень 2014 по липень 2015, тобто за останні 12 місяців.

Згідно з укладеним договором про реструктуризацію заборгованості від 25.06.2012, сума боргу відповідача складає 2 253 611,68 грн.(за 36 місяців), станом на 31.05.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків (п. 2.1 договору).

По договору про реструктуризацію заборгованості від 25.06.2012 у зв'язку з неналежним його виконанням позивач вже звертався до суду з позовами про стягнення з відповідача боргу та штрафних санкцій. Зазначене підтверджується рішеннями судів по справах № №917/2408/13 та №917/1753/14, які були покладені в основу прийнятих у даній справі рішень.

Як вбачається зі справи №917/2408/13, позовні вимоги стосовно суми боргу були заявлені за період з серпня 2012 по жовтень 2013, тобто за 16 місяців (16 місяців множимо на 62600,32 = 1001605,28 за мінусом сум проплат, сума боргу складає за вказаний період 476 605,28, яка стягнута за рішенням суду).

По справі №917/1753/14 заявлені вимоги щодо стягнення суми боргу за період з листопада 2013 по червень 2014, тобто за 8 місяців(8 місяців множимо на 62600,32 = 500 802,56 - сума боргу за рішенням суду).

Отже, за вказаними рішеннями судів був стягнутий борг за 24 місяці, тобто згідно договору залишився борг за 12 місяців за період з липня 2014 по липень 2015, як було і заявлено позивачем у даній справі. (12х62600,32=751 203,84 - сума боргу в даній справі).

Судами було також встановлено, що 19.12.2014 на виконання Постанови КМУ №30 була здійснена оплата в сумі 200000 грн., яка позивачем зарахована в поточну заборгованість.

Здійснивши арифметичну дію щодо визначення суми заборгованості відповідача за укладеним договором про реструктуризацію колегією суддів встановлено, що залишок боргу, який відповідач повинен сплатити за період з липня 2014 року по липень 2015 року складає 551 203,84 грн. (751 203,84 - сума боргу за останні 12 місяців - 200000 оплата субвенції).

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Таким чином, до стягнення підлягає сума основного боргу за період з липня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 551 203,84 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання.

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" №14 від 17.12.2013 року, застосування штрафу до грошового зобов"язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

У пункті 2.5.цієї постанови Пленуму, вказано про те, що при нарахуванні пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 3.4. договору, за прострочення виконання зобов"язань, вказаних в п.2.2 договору, боржник зобов"язується сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додаткового сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Враховуючи встановлену суму основної заборгованості та період її виникнення, а також положення чинного законодавства щодо термінів нарахування пені, та з урахуванням граничного строку розрахунку пені та штрафу вказаного позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума пені у розмірі 154 853,85 грн., штрафу 30 674,14 грн.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, п.4.1 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.3.1. договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України.

Отже, враховуючи що сума основної заборгованості становить 551 203,84 грн. та з урахуванням умов погашення заборгованості згідно графіку, а також заяви про збільшення розміру позовних вимог інфляційні втрати за період з серпня 2014р. по грудень 2016р. становлять 196 176,88 грн., 3% річних за період з 01.08.2014р. по 01.12.2016р. 30 242, 65 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Задовольнити позов.

2.Стягнути з Комунального підприємства Теплоенерго, р/р №260091712 в КФ ПАТ "Полтава-Банк", МФО 331423 (вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617,) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України , р/р № 7001 в Київській Філії ПАТ КБ Південкомбанк м. Київ, МФО 320876 (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) заборгованість в розмірі 963 151,36 грн. з яких основний борг в сумі - 551 203,84 грн.; пеня - 154853,85 грн., штраф - 30 674,14 грн., інфляційні втрати в розмірі 196 176,88 грн., 3% річних - 30 242,65 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 447,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.01.2017 р.

Суддя Н.Г. Гетя