ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р.Справа № 922/4247/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Харківської державної академії фізичної культури, м. Харків
про стягнення 40527,06 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 007Др-43-1216 від 30.12.2016 р.);

відповідача не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Харківської державної академії фізичної культури, м. Харків (далі за текстом відповідач) 31939,59 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-19857 від 19.10.2015 р., 6447,00 грн. пені, 607,37 грн. 3% річних, 1 533,10 грн. інфляційних.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за вищезазначеним договором щодо своєчасної та повної сплати існуючої заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.12.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.01.2017 р. за відповідним клопотанням представника відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач на виконання вимог суду супровідним листом (вх. № 44196 від 26.12.2016 р.) надав витребувані документи.

Позивач надав суду заяву (вх. № 44526 від 27.12.2016 р.), в якій повідомляє суд про допущення описки в прохальній частині позовної заяви щодо зазначення реквізитів підприємства позивача.

Зазначена заява судом задоволена згідно з ухвалою від 27.12.2016 р.

Відповідач надав суду заяву (вх. № 1368 від 17.01.2017 р.) в якій визнав заявлений позивачем позов в повному обсязі.

На судове засідання 17.01.2017 р. прибув представник позивача, який підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач на судове засідання свого представника не направив, в заяві (вх. № 1368 від 17.01.2017 р.) його представник просить суд розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником (далі за текстом газорозподільне підприємство) та відповідачем, як споживачем, укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-19857 від 19.10.2015 р. (далі за текстом договір; а.с. 16-18), відповідно до умов якого постачальник зобовязався постачати природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п. 4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної/щодекадної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше, ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання субєктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими субєктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води).

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання, та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини в частині постачання природного газу з 01.10.2015 р., та укладається на строк до 31.12.2015 р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною за сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно з додатковою угодою від 19.10.2015 р. до зазначеного договору постачальник здійснює протягом 2015 року постачання природного газу споживачу для власного споживання в обсязі 11,943 тис. куб. м., у тому числі у місяцях та кварталах: жовтень 2015 р. 1,943 тис. куб. м., листопад 2015 р. 4,0 тис. куб. м., грудень 2015 р. 6,0 тис. куб. м.

Загальна сума за друге півріччя 2015 р. на момент підписання складає 107184,66 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору здійснив постачання відповідачу природного газу в грудні 2015 р. на загальну суму 31939,59 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 19.10.2015 р. № 2015/ТП-БО-19857, а саме, від 14.12.2015 р., від 24.12.2015 р., від 31.12.2015 р. (а.с. 12-14).

Проте, відповідач заборгованість за поставлений в грудні 2015 р. природний газ не сплатив.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-19857 від 19.10.2015 р в сумі 31939,59 грн.

Крім того, в звязку з прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем нараховано до стягнення з відповідача на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства 1533,10 грн. - інфляційних втрат, 607,37 грн. - 3% річних, 6447,00 грн. - пені. за період прострочення з 11.01.2016 р. по 29.08.2016 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором в сумі 31939,59 грн. підтверджується матеріалами справи, та жодною зі сторін у справі не спростовується.

Строк виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати існуючої заборгованості визначений умовами договору, та є таким, що настав.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів сплати існуючого боргу, та більше того, визнає факт його наявності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-19857 від 19.10.2015 р в сумі 31939,59 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати заборгованості за договором підтверджується матеріалами справи, та останнім жодним чином не спростована.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за такі прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про часткове задоволення відповідної частини позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 1446,59 грн. інфляційних та 606,41 грн. річних.

В решті позову про стягнення інфляційних та річних слід відмовити в звязку з їх безпідставністю нарахування до стягнення.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.2.2) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати спожитого природного газу у вигляді сплати пені, вимоги позивача про її нарахування до стягнення є правомірними.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, суд констатує, що його здійснено з порушенням визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України можливого строку нарахування штрафних санкцій.

Здійснивши відповідний розрахунок пені з урахуванням вищезгаданих вимог чинного законодавства України, та врахувавши те, що суд при прийнятті рішення позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони у справі, і такого клопотання в межах даної справи не надходило, суд приходить до висновку про задоволення відповідної частини позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 6447 грн. пені.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1375,03 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківської державної академії фізичної культури (адреса: 61058, м. Харків, вул. Клочківська, 99, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ; на п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ОСОБА_1 39590621) 31 939,59 грн. основного боргу.

Стягнути з Харківської державної академії фізичної культури (адреса: 61058, м. Харків, вул. Клочківська, 99, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ; на п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ОСОБА_1 39590621) 6447 грн. пені, 1446,59 грн. інфляційних, 606,41 грн. 3% річних, 1375,03 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2