РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017Справа №910/20738/16

За позовом Приватного підприємства «ЛТК АЛЬЯНС»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування збитків, пов'язаних із нестачею вантажу в сумі 81328,50 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Слюсар М.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення збитків, пов'язаних із нестачею вантажу в сумі 81328,50 грн., мотивований неналежним виконанням Відповідачем його обов'язків перевізника.

Відповідач проти позову заперечує з наведених у відзиві підстав, та зокрема, оскільки Позивачем не надано передбачених законом документів, які підтверджують пошкодження вагонів та втрату вантажу при здійсненні перевезення залізницею (комерційний акт), і також не надано документів, які засвідчують кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивач у засідання 16.01.2017 представників не направив, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений під розписку.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Також судом враховано, що закінчився встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору, і клопотання про його продовження не надходило.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи у межах встановленого ст. 69 ГПК України строку розгляду, та здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Викладене у позові клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Кернел-трейд» судом розглянуто та відхилено, оскільки Позивачем не обгрунтвоано, яким чином рішення з даного господарського спору може вплинути на права або обов'язки ТОВ «Кернел-трейд» щодо однієї з сторін спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у справі, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем на підставі договору № ТЭО-ЖД-28 від 01.07.2015 надавалися транспортно-експедиторські послуги при перевезенні вантажу залізничним транспортом, та від клієнта за вказаним договором Позивачем було отримано претензію № 0803 від 30.03.2016 щодо нестачі вантажу в розмірі 8,745т.

Претензія мотивована тим, що при вивантаженні в пункті призначення ТОВ «Трансбалктермінал» станція Іллічівськ загальна кількість вантажу склала 2967,3т згідно реєстрів відвантаження та актів виконаних робіт (перелік наведено у претензії), та понад норму природної недостачі, Позивачу пред'явлено нестачу вантажу в розмірі 8,745т. вартістю 81328,50 грн. у вагонах №№ 95334173, 95526307, 95383667, 95523817, 95654018, 95532347, 95650602, відправкам була за накладними №№ 43874817, 43510379, 43495290, 43528488.

Зокрема, при зовнішньому огляді було встановлено, що в кожному з пред'явлених вагонів між кришкою і горловиною бункера середнього розвантажувального люка, з боку штурвалів, ущільнюючий матеріал деформований, затиснуті фрагменти ветоші і насіння сої, а при відкритті завантажувальних люків було встановлено, що в кожному з пред'явлених вагонів є воронкоподібне поглиблення насіння сої в сторону середнього розвантажувального люка, з боку штурвалів. Зазначені обставини наведені у комерційних реєстрах № 13 та 23 до акту виконаних робіт № 13 до договору № ТЄО-ЖД-28 від 01.07.2015 та актах експертизи Одеської регіональної торгово-промислової палати №УТЄ-114 від 22 січня 2016 року та № УТЕ-2057 від 11 грудня 2015 року .

Позивачем було визнано претензію клієнта щодо нестачі вантажу на суму 81328,50 грн. та сплачено суму претензії шляхом укладення з клієнтом угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 25.04.2016.

Перевезення вищеописаних вагонів здійснювалося Відповідачем (правонаступник Одеської залізниці та Південної залізниці) на підставі договорів № 1164206 від 20.11.2015 та № 0338/06 від 02.12.2015.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України (затверджений постановою КМУ від 6 квітня 1998 року № 457, далі - Статут), право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі вантажу одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (накладна та комерційний акт подаються лише в оригіналі).

Претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу (ст. 131 Статуту), якою у даній справі є Відповідач, як правонаступник у даних правовідносинах Одеської залізниці та Південної залізниці, що Відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком, зокрема, випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, і передача права засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції). До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника, і щодо нестачі - крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

На залучених до позову вищеописаних накладних вантажоодержувачем, ТОВ «Трансбалктермінал», правомірно здійснено передавальний напис про передачу права на пред'явлення претензій та позовів Позивачу, який є вантажовідправником за цими ж накладними.

Позивач на підставі вищеописаних обставин та документів звертався з претензіями до Одеської залізниці та Південної залізниці, але задоволенні претензій залізницями було відмовлено, що стало підставою для подачі позивачем даного подову до Відповідача, як до правонаступника Одеської та Південної залізниць у даних правовідносинах.

Так, відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Частина 1 статті 314 ГК України, яка кореспондується з частиною 2 статті 924 ЦК України, передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Аналогічні положення закріплено в статтях 110 та 113 Статуту та статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт».

Як було вказано вище судом, норми статті 130 Статуту умовою наявності права на пред'явлення до залізниці позову у разі недостачі вантажу є пред'явлення залізниці в оригіналі накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

У статті 129 Статуту також зазначено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності зокрема, залізниці, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з п. 15 Правила видачі вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 N 644), видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці, за винятком випадків, передбачених статтею 52 Статуту.

Як убачається з вищеописаних накладних та договорів, і що також Підтверджуєстья самим Позивачем, вантаж прибув на експорт до портової станції призначення Іллічівськ, а отже на нього розповсюджується дія п. 15 указаних Правил, тобто, що видача вантажу провадиться без участі залізниці, тобто, що залізниця сама перевіряти вантаж не зобов'язана, але зобов'язана здійснити таку перевірку, якщо про обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, та зокрема про обставину невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах, залізниці заявить одержувач або відправник вантажу,

У матеріалах справи відсутні докази, що мало місце звернення до залізниці з приводу несправності вагонів №№ 95334173, 95526307, 95383667, 95523817, 95654018, 95532347, 95650602, відправкам яких була здійснена за накладними №№ 43874817, 43510379, 43495290, 43528488, або що на цих вагонах були пошкоджені пломби (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів тощо, або що мала місце звернення до залізниці з заявою про обставину невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Також у матеріалах справи відсутні докази, що мало місце звернення зі скаргою про відмову залізниці у складанні комерційного акта.

Посилання Позивача на інші документи, які на його думку засвідчують втрату вантажу з вини залізниці (Відповідача), а саме на комерційні реєстри № 13 та 23 до акту виконаних робіт № 13 до договору № ТЄО-ЖД-28 від 01.07.2015 та акти експертизи Одеської регіональної торгово-промислової палати №УТЄ-114 від 22 січня 2016 року та № УТЕ-2057 від 11 грудня 2015 року, судом як належні докази не приймаються, оскільки за приписами ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, та у даному випадку відповідно вказаних вище норм Статуту такими належними доказами є комерційні акти залізниці, які у даному випадку з незалежних від залізниці обставин не складалися, та отже Позивачем суду надані не були.

Також, усупереч ст. 130 Статуту, Позивачем не надано суду документів, які засвідчують кількість і вартість відправленого вантажу.

Додатково суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази повідомлення представників Відповідача (залізниці), про проведення експертизи Одеською регіональною торгово-промисловою палатою, на яку посилається Позивач, тому за відсутності повідомлення представників залізниці про обстеження вагонів та вантажу, за наслідками якого було складено висновки експертизи, суд не визнає ці експертизи та їх висновки обґрунтованими, оскільки, як було вказано вище згідно з нормами закону (ст.ст. 129, 130 Статуту та Правилами), про необхідність посвідчення пошкодження вагонів чи нестачі вантажу слід було повідомити представників залізниці, які за наслідками проведеної перевірки складають встановленої законом форми комерційний акт на підтвердження таких обставин чи їх відсутності, або якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість складається та подається скарга про відмову. Але у матеріалах справи докази складення та подання такої скарги у суду відсутні.

З огляду на наведене, оскільки Позивачем не надано суду належних доказів на доведення пошкодження при здійсненні перевезення вагонів №№ 95334173, 95526307, 95383667, 95523817, 95654018, 95532347, 95650602 та недостачі при здійсненні перевезення вантажу, який перевозився у вказаних вагонах, а саме не надано доказів складення залізницею комерційного акта на підтвердження заявлених Позивачем обставин пошкодження та нестачі (чи подання Позивачем скарги на відмову у складанні акта), і також враховуючи відсутність документів, які засвідчують кількість і вартість відправленого вантажу, то у суду відсутні підстави покладати на залізницю (Відповідача) відповідальність за заявлену Позивачем недостачу вантажу при його отриманні вантажоодержувачем. Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.2017

Суддя Сташків Р.Б.