РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/20440/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської"

до Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД"

про стягнення 899 140, 03 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Мойсієнко О.В.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 899 140, 03 грн., у тому числі: 879 471, 86 грн. - основний борг, 8 370, 42 грн. - 3 % річних та 11 297, 75 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.12.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

08.12.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду Приватне акціонерне товариство "АЕРОБУД" подало клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 08.12.2016 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, обґрунтовану тим, що 15.11.2016 між сторонами підписано заяву про припинення зобов'язання зарахуванням однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої грошові зобов'язання Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД" перед Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" припинилися на суму 164 580, 24 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 714 891, 62 грн. - основного боргу, 8 370, 42 грн. - 3 % річних за період з 29.06.2016 по 03.11.2016 та 11 297, 75 грн. - інфляційних втрат за період 29.06.2016 по 03.11.2016.

Розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

У судовому засіданні 08.12.2016 оголошувалась перерва до 12.01.2017 згідно ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника ПрАТ "АЕРОБУД" .

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" у період з 2014 по 2016 роки здійснювалася поставка продукції Приватному акціонерному товариству "АЕРОБУД", що підтверджується зведеними накладними на фактичний відпуск товарно-матеріальних цінностей № 221312957 від 31.10.2014, № 7 від 30.11.2014, № 0 від 31.12.2014, № 1137 від 31.01.2015, № 1353 від 28.02.2015, № 11499 від 31.03.2015, № 11726 від 30.04.2015, № 11911 від 31.05.2015, № 12087 від 30.06.2015, № 12320 від 31.07.2015, № 113218 від 31.10.2015, № 113462 від 30.11.2015, № 113729 від 31.12.2015, № 4809 від 23.02.2016, № 15008 від 31.03.2016, № 50062 від 18.09.2016, які підписані представниками сторін та актами звірки взаєморозрахунків, які також підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, зокрема, зі сторони відповідача відповідні накладні підписані представниками Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД", які діяли на підставі довіреностей № Д0004267 від 26.12.2014, № Д000000265 від 30.01.2015, №Д 000000595 від 27.02.2015, № 1058 від 31.03.2015, № 1427 від 30.04.2015, № 1779 від 01.06.2015, № 2109 від 01.07.2015, № 3095 від 13.10.2015, № 3270 від 02.11.2015, № 3429 від 01.12.2015, № 202 від 12.02.2016, № 307 від 01.03.2016, № А00000657-1 від 13.09.2016.

Проте, відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого станом на 02.11.2016 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 879 471, 86 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 21.06.2016 № 512, в якій Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" просило у семиденний термін з моменту направлення даної претензії погасити заборгованість, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, яка отримана відповідачем 24.06.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" та Приватним акціонерним товариством "АЕРОБУД" підписано заяву про припинення зобов'язання зарахування однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за даною заявою припинилися частково грошові зобов'язання Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД" перед Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" у розмірі 164 580, 24 грн., у зв'язку з чим станом на 15.11.2016 заборгованість Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД" становить 714 891, 62 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, а саме щодо погашення заборгованості у розмірі 714 891, 62 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 370, 42 грн. - 3 % річних за період з 29.06.2016 по 03.11.2016 та 11 297, 75 грн. - інфляційних втрат за період 29.06.2016 по 03.11.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. 181 Господарського кодексу України, між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб на загальну суму 879 471, 86 грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, позивач, укладаючи із відповідачем господарський договір у спрощений спосіб, мав на меті поставити товар та отримати кошти за поставлений товар.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 879 471, 86 грн., який прийнятий останнім по зведеним накладним на фактичний відпуск товарно-матеріальних цінностей без зауважень.

Однак, відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 714 891, 62 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 370, 42 грн. - 3 % річних за період з 29.06.2016 по 03.11.2016 та 11 297, 75 грн. - інфляційних втрат за період 29.06.2016 по 03.11.2016.

Так, згідно зі статтю 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, і встановлено, що нарахування відповідають вимогам законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 8 370, 42 грн. - 3 % річних та 11 297, 75 грн. - інфляційних втрат, вимога в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

При цьому, враховуючи подану Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу, суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2 468, 71 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АЕРОБУД" (03148, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4, ідентифікаційний код - 21598792) на користь Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7, ідентифікаційний код - 05523398) 714 891 (сімсот чотирнадцять тисяч вісімсот дев'яносто одну) грн. 62 коп. - заборгованості, 11 297 (одинадцять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 75 коп. - інфляційних втрат, 8 370 (вісім тисяч триста сімдесят) грн. 42 коп. - 3 % річних та 11 018 (одинадцять тисяч вісімнадцять) грн. 40 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7, ідентифікаційний код - 05523398) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2 468 (дві тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 71 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 16.01.2017.

Суддя Бондарчук В.В.