ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2017 р.Справа № 915/623/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Максиміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача - не зявився;

від третьої особи - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія»

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року про заміну стягувача у стадії виконання рішення суду

по справі №915/623/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Сбербанку Росії»

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФУДТОРГ»

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «ОСОБА_2 банк Сбербанку Росії» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 108 388,87 дол. США та 3 225 179,37 грн., а також відшкодування судового збору у розмірі 73080 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 р. в даній справі вирішено про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-торгівельна компанія ТАВРІЯ на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ грошові кошти в сумі 1 108 388,87 дол. США, еквівалентних 23420256 грн. 82 коп., та в сумі 3163923 грн. 73 коп., а всього в сумі 26584180 грн. 55 коп., із яких: 1000000 (один мільйон) дол. США, еквівалентних сумі 21130000 грн., основний борг; 108388 (сто вісім тисяч триста вісімдесят вісім) дол. США 87 центів, еквівалентних сумі 2290256 грн.82 коп. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами; 2959393 (два мільйони девятсот пятдесят девять тисяч триста девяносто три) грн. 87 коп. пеня за прострочення повернення кредитних коштів; 204529 (двісті чотири тисячі пятсот двадцять девять) грн. 86 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами; а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р. рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 року у справі № 915/623/15 частково змінено та викладено п. 2 його резолютивної частини в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Таврія" на користь публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 банк Сбербанку Росії" : 1.000.000 дол. США, що еквівалентно 21.130.000 грн. боргу, 108.388, 87 дол. США, що еквівалентно 2.290.256 грн. 82 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 2.154.300 грн. 88 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 204.529 грн. 86 коп. пені за несвоєчасну оплату відсотків за користування кредитними коштами та 70.703 грн. 88 коп. понесених судових витрат по справі на оплату судового збору за подання позову.

В решті частині рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 року у справі № 915/623/15 залишити без змін.»

На виконання зазначеного рішення видано накази від 11.08.2015 р. (т.1 а.с.226,227).

23.11.2016 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авуар-Сервіс (далі ТОВ ФК Авуар-Сервіс) звернулося до Господарського суду Миколаївської області із заявою , в якій просить:

1.Змінити по справі № 915/623/15 сторону (Позивач) з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (01601, місто Київ, вулиця Володимирівська, будинок 46; ідентифікаційний код юридичної особи: 25959784) на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС (місто Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 38927622).

2. Замінити стягувача по Наказу від 11 серпня 2015 року по справі № 915/623/15 з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (01601, місто Київ, вулиця Володимирівська, будинок 46; ідентифікаційний код юридичної особи: 25959784) на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС (місто Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 38927622).

3. Встановити строк предявлення Наказу від 11 серпня 2015 року по справі № 915/623/15 до органів виконавчої служби до 29.07.2018 р.

Заява мотивована тим, що між ОСОБА_3, ТОВ ФК Авуар-Сервіс та боржником ТОВ ФУДТОРГ укладено договір факторингу №2 від 22.09.2015 року, за яким ТОВ ФК Авуар-Сервіс набуло всі права за кредитним договором, заборгованість по котрому вирішено стягнути зазначеним вище рішенням суду, а за укладеним з ОСОБА_3 договором про відступлення права вимоги від 01.06.2016 р. - усі права за договором поруки, укладеним ОСОБА_3 з поручителем ТОВ БТК Таврія на забезпечення виконання зобовязань позичальника ТОВ ФУДТОРГ за вказаним кредитним договором.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року (суддя Коваль Ю.М.) задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авуар-Сервіс частково.

Здійснено на стадії виконання рішення суду заміну стягувача з публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ, 01601, вул. Володимирська, 46, м. Київ, ідентифікаційний код 25959784, на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авуар-Сервіс, 03680, вул. Червонопрапорна, 34, корпус 4, м. Київ, ідентифікаційний код 38927622, у наказі Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2015 р. (виданому на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 р., з урахуванням змін, внесених постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р. в господарській справі № 915/623/15), у частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-торгівельна компанія ТАВРІЯ грошових коштів: 1000000 (один мільйон) дол. США, що еквівалентно 21130000 (двадцять один мільйон сто тридцять тисяч) грн. боргу, 108388 (сто вісім тисяч триста вісімдесят вісім) дол. США 87 центів, що еквівалентно 2290256 (два мільйони двісті девяносто тисяч двісті пятдесят шість) грн. 82 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 2154300 (два мільйони сто пятдесят чотири тисячі триста) грн. 88 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 204529 (двісті чотири тисячі пятсот двадцять девять) грн. 86 коп. пені за несвоєчасну оплату відсотків за користування кредитними коштами.

У задоволені решти прохань заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що із договорів факторингу та відступлення права вимоги не випливає, що новому кредитору ТОВ ФК Авуар-Сервіс ОСОБА_3 відступлені права вимоги на відшкодування витрат з оплати судового збору, про стягнення якого вирішено судовими рішеннями в даній справі, на підставі яких видано наказ суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заяву ТОВ БТК Таврія в частині вимоги про заміну в наказі суду стягувача первісного кредитора ОСОБА_3 на ТОВ БТК Таврія належить задовольнити лише в частині стягнення заборгованості за укладеним між ОСОБА_3 і ТОВ ФУДТОРГ кредитним договором, а в заміні стягувача в частині стягнення грошових коштів на відшкодування судових витрат у сумі 73080 грн. відмовити, так як право стягнення цієї суми грошових коштів ОСОБА_2 набув на підставі судових рішень у справі, а заміну стягувача, права якого він набув на підставі судового рішення, а не господарського зобовязання, законодавством не передбачено.

Суд відмовив у задоволенні заяви в частині вимог про заміну позивача у справі та встановлення строку предявлення наказу суду до органів виконавчої служби, тому що ОСОБА_2 був позивачем у справі до прийняття рішення судом, а після прийняття такого рішення є стягувачем у справі, а строк предявлення наказу суду до органів виконавчої служби встановлено законодавством України, зокрема Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, вважає ухвалу безпідставною та просить частково скасувати її та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ ФК «Авуар-Сервіс» в частині здійснення на стадії виконання рішення суду заміни стягувача на правонаступника ОСОБА_3. В решті ухвалу просить залишити без змін.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про заміну стягувача, оскільки зауважує, що виконавче провадження не розпочиналось, відсутні постанови про відкриття виконавчого провадження. Законодавством не передбачена заміна стягувача по наказу без відкритого виконавчого провадження.

Таким чином, скаржник вважає, що правові підстави для заміни стягувача по наказу від 11.08.15р. у даній справі відсутні.

При цьому, на думку апелянта, в решті вимог заяви ТОВ «ФК «Авуар-Сервіс» відмовлено правомірно. Строк предявлення наказу до примусового виконання пропущений, отже наказ виконанню не підлягає. Тому апелянт вважає, що приписи ЗУ «Про виконавче провадження» не можуть бути застосовані до наказу, строк предявлення якого вже сплинув.

Представники сторін в судове засідання 05.01.2017 року не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Причини неявки сторони не повідомили, 04.01.17 року від апелянта надійшло клопотання до суду про розгляд справи без участі представника ТОВ БТК «Таврія». Від інших сторін жодних клопотань не надходило.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, зважаючи на обмеженість 15-денного строку розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні 05.01.17 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, 23.11.2016 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авуар-Сервіс (далі ТОВ ФК Авуар-Сервіс) звернулося до Господарського суду Миколаївської області із заявою , в якій просить:

1.Змінити по справі № 915/623/15 сторону (Позивач) з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (01601, місто Київ, вулиця Володимирівська, будинок 46; ідентифікаційний код юридичної особи: 25959784) на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС (місто Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 38927622).

2. Замінити стягувача по Наказу від 11 серпня 2015 року по справі № 915/623/15 з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (01601, місто Київ, вулиця Володимирівська, будинок 46; ідентифікаційний код юридичної особи: 25959784) на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС (місто Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 34, корпус 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 38927622).

3. Встановити строк предявлення Наказу від 11 серпня 2015 року по справі № 915/623/15 до органів виконавчої служби до 29.07.2018 р.

Заява мотивована тим, що між ОСОБА_3, ТОВ ФК Авуар-Сервіс та боржником ТОВ ФУДТОРГ укладено договір факторингу №2 від 22.09.2015 року, за змінами до нього, згідно якого ОСОБА_2 (клієнт) відступає, а ТОВ Фінансова компанія Авуар-Сервіс (фактор) набуває (приймає) від клієнта усі права клієнта за кредитним договором, незалежно від того чи існують вони зараз, або виникнуть у майбутньому, у тому числі, але не обмежуючись, усі права вимоги, зокрема, право грошової вимоги на отримання від боржника основної суми заборгованості за кредитами, відсотків (процентів) та будь-яких і всіх інших грошових коштів (всієї заборгованості), та зобовязується перерахувати на користь клієнта грошову суму, вказану в п. 2.1 цього договору (п.п. 1.1, 1.2 договору факторингу).

Згідно п. 1.4 договору факторингу, клієнт відступив на користь фактора всі права за договорами забезпечення за кредитним договором в дату відступлення.

Після належного виконання фактором умов пп. 2.1-2.3, 4.1 даного договору, він має право розпоряджатися відступленими правами на свій розсуд (пп. 5.3.3 договору факторингу).

Сторонами погоджено строк дії договору факторингу до 01.06.2016 р. включно, крім зобовязання, передбаченого пп. 4.2.5 договору щодо укладення договорів про внесення змін до договорів забезпечення про заміну сторони кредитора у зобовязаннях, - яке діє до моменту його виконання сторонами (пп. 11.1 договору факторингу в редакції від 30.03.2016 р.).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 укладено з ТОВ ФК Авуар-Сервіс договір від 01.06.2016 р. про відступлення прав за договорами поруки (а.с. 43-49), у відповідності до якого, у звязку з набуттям (отриманням) ТОВ ФК Авуар-Сервіс (новим кредитором) усіх прав за вказаним вище кредитним договором на підставі договору факторингу, ОСОБА_2 (кредитор) відступає, а новий кредитор набуває усіх прав кредитора за договором поруки від 12.10.2012 р., укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ БТК Таврія.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Чинним законодавством визначено, що заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Судова колегія зазначає, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог Первісного кредитора ОСОБА_4 кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Отже, судова колегія доходить висновку про правомірність укладених між ОСОБА_3, боржником та ТОВ ФК Авуар-Сервіс договорів факторингу та відступлення прав вимоги за договором поруки, внаслідок яких до ТОВ ФК Авуар-Сервіс перейшло право вимоги виконання зобовязання, стягнення за яким є предметом даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Судова колегія зазначає про помилковість доводів апелянта щодо неможливості заміни сторони у даній справі через те, що виконавче провадження не було розпочате, виходячи з наступного.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

У розумінні ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу, яка спрямована на примусове виконання судових рішень, тому заміна сторони на цій стадії відбувається як на підставі та в порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України, так і згідно з приписами Закону України Про виконавче провадження.

За приписами ч. ч. 1 та 5 ст. 8 Закону України Про виконавче провадження визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1 ст. 25 ГПК України).

Пунктом 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що статтею 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у тому числі у зв'язку із заміною кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги, договором факторингу, є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Правова позиція Верховного Суду України обґрунтована тим, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Отже, наведені процесуальні норми надають право заінтересованій особі звернутися з відповідною заявою до господарського суду, який на будь-якій стадії судового процесу може здійснити процесуальне правонаступництво, зокрема, зумовлене заміною кредитора у зобов'язанні.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що на теперішній час ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС є новим кредитором ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія», а тому наявні підстави для процесуальної заміни позивача у даній справі на вказану особу, у зв'язку з чим апелянт набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №915/623/15 від 11.08.2015 р.

Отже, доводи апелянта про те, що відсутні правові підстави для заміни стягувача з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АВУАР-СЕРВІС без доказів наявності відкритого виконавчого провадження, не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя на стадії виконання судового рішення, якщо рішення суду не виконано, а заявник не є стороною виконавчого провадження.

Крім того, без заміни кредитора у зобовязанні ТОВ «ФК «Авуар-сервіс» взагалі позбавлений можливості здійснювати процесуальні дії щодо звернення до органів примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволенням заяви ТОВ «ФК «Авуар-сервіс», в частині заміни стягувача в наказі суду лише в частині стягнення заборгованості за укладеним між ОСОБА_3 і ТОВ ФУДТОРГ кредитним договором, та відмові в заміні стягувача в частині відшкодування судових витрат у сумі 73080 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що із зазначених вище договорів факторингу та відступлення права вимоги не випливає, що новому кредитору ТОВ ФК Авуар-Сервіс ОСОБА_3 відступлені права вимоги на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Судова колегія наголошує, що сторони за договором факторингу та договором відступлення права вимоги визначили суму вимоги, що переходить від позивача до нового кредитора ТОВ ФК Авуар-Сервіс за Кредитним договором та договорами поруки, тоді як обов`язок сплати судового збору виник в результаті прийнятого 28.07.15 року рішення Одеським апеляційним господарським судом, а не на підставі основного Кредитного договору чи договору поруки, як то передбачено умовами договору факторингу та відступлення права вимоги.

Стосовно строку предявлення наказу до виконання, судова колегія зазначає наступне.

З наказу від 11.08.2015 року вбачається, що він дійсний для предявлення державному виконавцю протягом одного року до 29.07.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII, який вступив в законну силу 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч.5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що наказ не підлягає виконанню через пропуск строку для предявлення його до виконання, тому що чинним законодавством строк для предявлення наказу до виконання продовжено до 3 років.

Разом з тим, судова колегія не вбачає підстав для внесення змін до наказу, оскільки строк предявлення наказу до виконання закріплений законодавчо.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича компанія «Таврія» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року по справі №915/623/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.В. Ліпчанська