ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"10" січня 2017 р. Справа № 911/1246/16

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп", м. Бориспіль,

про стягнення 10 694,60 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 02.02.2016 №01-22/7-93;

від відповідача: ОСОБА_2, керівник;

СУТЬ СПОРУ:

позивач державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль 11.04.2016 звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 04.04.2016 №35-28/7-22 до товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп", в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 10 694,60 грн., яка складається з 7 842,80 грн. основного боргу за надані послуги з теплопостачання, 2 233,80 грн. пені, 223,68 грн. 3% річних, 394,32 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та товариством з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" 25.09.2014 укладено договір оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі позивача. Також між балансоутримувачем Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та товариством з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" 03.03.2015 було укладено договір №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Позивач склав та передав орендарю рахунок-фактуру та акт приймання-здачі виконаних робіт (на суму 7 842,80 грн. за надані послуги з теплопостачання у жовтні 2014 лютому 2015). Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань за договором оренди від 25.09.2014 та договором №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 03.03.2015 не виконав, кошти згідно вказаного рахунку та акту не сплатив, у звязку із чим станом на дату звернення до суду з позовом у відповідача утворилась прострочена заборгованість в сумі 7 842,80 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням нарахованих у звязку із простроченням грошового зобовязання 2 233,80 грн. пені , 223,68 грн. 3% річних., 394,32 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.04.2016 порушено провадження у справі № 911/1246/16 та призначено її до розгляду на 25.04.2016.

10.05.2016 від державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 06.05.2016 №35-22/1-217, щодо цін та розмірів спожитої теплової енергії, в яких позивач зазначає, що відповідно до умов договору оренди від 25.09.2014 №1625 орендодавець Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області передає, а орендар товариство з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 загальною площею 80,00 м. кв. за адресою Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7 на 3 поверсі термінального комплексу "D". Опалювання пасажирського терміналу "D" є централізованим та забезпечується через вентиляційну систему терміналу "D". Відповідно до технічної схеми опалення через внутрішньо-колонну вентсистему зони 11 третього поверху терміналу "D" та схем розташування орендованих площ відповідача по договору оренди технічна можливість виключення частини площі, яка знаходиться в оренді відповідача, з постачання теплової енергії позивача відсутня. Отже, незважаючи на укладення 03.03.2015 між позивачем та відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015 №02.5-14/1-9, відповідач фактично отримував послуги по забезпеченню тепловою енергією у орендованому приміщенні з жовтня 2014 року по лютий 2015 року. Рахунок-фактури за період жовтень 2014 по лютий 2015 виставлялись на основі тарифів на комунальні послуги, що затверджені рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради у відповідності до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затверджені Постановою КМУ від 01.06.2011 №869 у відповідності до кількості спожитого відповідачем тепла залежно від площі опалювального приміщення.

10.05.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" до господарського суду надійшли письмові пояснення від 10.05.2016 №16-21, в яких відповідач звертає увагу суду, що жодних положень щодо застосування умов договору від 03.03.2015 №02.5-14/1-9 до відносин між ДП "МА "Бориспіль" та ТОВ "БФ Груп", які виникли до укладення договору, тобто раніше календарної дати 03.03.2015 договором не передбачено, відповідно і будь-яких умов щодо надання з боку ДП "МА "Бориспіль" послуг в період до укладення договору, порядку виставлення ним відповідних рахунків та актів приймання-здачі виконаних послуг та обов'язку з боку ТОВ "БФ Груп" щодо їх оплати на підставі договору послуг також не передбачено.

Крім того, відповідач зазначив, що з моменту укладення 30.09.2014 між відповідачем та РВ ФДМУ по Київській області акту приймання передачі орендованого майна та до моменту укладення позивачем договору із відповідачем, останній не використовував орендоване майно та приміщення позивача через відсутність можливості встановити обладнання, касові апарати тощо, а відтак не спожив послуги, які фактично й не надавав позивач.

20.05.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 20.05.2016 №16-24, в яких відповідач додатково зазначає, що з моменту укладення між відповідачем та РВ ФДМУ по Київській області договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 та до укладення між відповідачем та позивачем договору №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015, товариство з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" не здійснювало господарську діяльність на території орендованого майна. На доказ зазначених тверджень відповідачем подано копії періодичних звітів з РРО, у яких зафіксовано відсутність обігу коштів у вказаний період. Лише починаючи з березня 2015, після укладення договору №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015, відповідач фактично вступив строкове платне користування орендованим майном.

23.05.2016 від державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 20.05.2016 №35-22/1-230, в яких позивач звертає увагу суду, що на виконання умов договору позивачем було складено та передано відповідачу рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг за користування орендованим майном за вересень-грудень 2014, січень-березень 2015 року, які були оплачені відповідачем. У вищевказані рахунки були включені лише суми за користування відповідачем орендованим державним майном. Так, з метою відшкодування витрат, за фактично отримані послуги по забезпеченню тепловою енергією у орендованому приміщенні з жовтня 2014 року по лютий 2015 року позивачем у березні 2015 року виставив відповідачу рахунок-фактуру №897/1318 за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року на суму 7842,80 грн., який відповідач оплачувати відмовився, мотивуючи відсутністю дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача у спірний період та нездійсненням фактичного користування орендованою частиною приміщення.

23.05.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 23.05.2016 №16-25, в яких відповідач вказує, що листом №01-22-3 від 05.01.2015 позивач поінформував відповідача про те, що ДП "МА "Бориспіль" до передачі орендованого майна згідно договору оренди №1625 від 25.09.2014 не залучалось. Однак, відповідний проект акту приймання-передавання орендованого майна було направлено позивачу 29.09.2014 та зареєстрованого його канцелярією того ж дня. Тривале зволікання з підписанням даного акту з боку позивача унеможливило для відповідача встановити необхідне обладнання, забезпечити його електропостачання та доступ працівників на режимний обєкт територію терміналу «D» аеропорту.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.06.2016 (повний текст якого підписано 04.07.2016) у задоволенні позовних вимог державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" відмовлено повністю. Рішення обґрунтоване тим, що згідно положень спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виникнення між субєктами господарювання взаємних прав та обовязків щодо надання та отримання комунальних послуг, зокрема з теплопостачання, презюмується лише за умови укладання між виконавцем або постачальником та споживачем відповідного договору. Водночас, відповідно до вищезазначених нормативних приписів балансоутримувач набуває статусу виконавця або постачальника з моменту укладення відповідного договору, який між сторонами було укладено лише 03.03.2015, а укладений між орендодавцем Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та орендарем товариством з обмеженою відпоівдальністю «БФ Груп» договір оренди не створює для орендаря обов'язку сплачувати на користь балансоутримувача кошти за послуги з теплопостачання.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 рішення господарського суду Київської області від 21.06.2016 у справі №911/1246/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 касаційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 та рішення господарського суду Київської області від 21.06.2016 скасовано із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова мотивована тим, що розглядаючи справу, суди не зясували обставини, що входять до предмету доказування в даній справі, та не встановили, чи було орендоване приміщення зайняте орендарем у цей період та коли останній фактично його зайняв, чи сплачував орендну плату у цей період. Крім того, судами не перевірено та не надано правової оцінки доводам позивача про те, що опалювання пасажирського терміналу "D" є централізованим та забезпечується через вентиляційну систему терміналу "D", а технічна можливість відключення частини площі, яку орендує відповідач, з постачання теплової енергії у позивача відсутня. Також, судами не перевірено доводи ТОВ "БФ Груп" щодо того, що товариство не здійснювало господарську діяльність на території орендованого майна та не використовувало таке майно згідно із призначенням у період з моменту укладення договору оренди та до моменту укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача, не з'ясовано, чи дійсно відповідач не міг та не користувався орендованим приміщенням у період з моменту підписання акту приймання-передавання майна та до укладення з балансоутримувачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача, оскільки не мав допуску до орендованого майна. Окрім того, судами не досліджено порядок та процедуру допуску до орендованих ТОВ "БФ Груп" приміщень пасажирського терміналу "D", не з'ясовано чи передбачено умовами договору звільнення орендаря від сплати будь-яких платежів у зв'язку із неможливістю використовувати орендоване майно у відповідності до умов договору оренди і чи звертався орендар з таким повідомленням до балансоутримувача чи орендодавця. Прийняті у справі судові рішення не містять обставин щодо підписання акту приймання-передачі балансоутримувачем, а саме чи підписував останній цей акт, якщо так, то коли саме.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.11.2016 справу №911/1246/16 прийнято до провадження суддею Конюх О.В. та призначено справу до розгляду на 12.12.2016, сторін зобовязано подати додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням вказівок постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2016.

12.12.2016 від державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення від 09.12.2016 №35-22/1-525, в яких позивач звертає увагу суду на те, що відповідач на виконання умов договору сплачував орендну плату у період з жовтня 2014 по лютий 2015 року, що підтверджується банківськими виписками, що на думку позивача, підтверджує факт користування орендованим майном. Зазначає, що умовами договору оренди, а саме пунктами 3.12 та 3.12.1 передбачені випадки, у яких орендар звільняється від обов'язку сплати усіх платежів, однак відповідач не звертався до позивача з повідомленнями про настання таких випадків. Отже, незважаючи на укладення 03.03.2015 договору про відшкодування витрат, відповідач фактично отримував послуги по забезпеченню тепловою енергією у орендованому приміщенні з жовтня 2014 по лютий 2015. Крім того, вказує, що орендна площа, яка зазначена в договорі оренди №1625, не є зоною з обмеженим доступом, а тому допуск працівників не потребує узгодження та видачі будь-яких перепусток.

12.12.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення №16-21 від 07.12.2016, в яких відповідач звертає увагу суду, що лише 26.01.2015 позивачем було оформлено відповідні щомісячні рахунки про оренду та акти приймання-передачі виконаних послуг з оренди за період вересень грудень 2014. Сплачені відповідачем кошти за оренду за вказані періоди обліковувались позивачем лише як передоплата через відсутність в бухгалтерії позивача акта приймання-передавання орендованого майна. Також, відповідач звертає увагу, що відповідно до службової записки ДП "МА "Бориспіль" від 17.10.2014 №80.1-10-235 "Щодо надання доступу до орендованого майна та надання послуг орендарям/споживачам/абонентам", забезпечення орендарів послугами електроенергії, теплопостачання та водопостачання" доступ до орендованих приміщень надається орендарям виключно на підставі оформленого належним чином договору оренди та акту приймання-передачі орендованого майна; забезпечення орендарів послугами електроенергії; теплопостачання та водопостачання тощо, відбувається виключно на підставі оформленого належним чином договору оренди та до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Таким чином, до моменту укладення відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю із позивачем, відповідач твердить, що не використовував орендоване майно та приміщення позивача через відсутність можливості встановити торгове обладнання, касові апарати тощо, а відтак і не споживав послуги.

Крім того, вказує, що 03.03.2015 відповідач звертався до позивача із листом №14-110 від 03.03.2015 перед початком функціонування обладнання щодо погодження безпечних умов експлуатації обладнання згідно з умовами договору оренди №1625. Відтак, відповідач вважає, що датою початку фактичного використання орендованого майна є дата укладення договору послуг №02.5-14/1-9, а саме 03.03.2015.

Також, відповідач зазначає, що станом на 01.01.2015 сума коштів орендної плати, що становить 30% та яку було отримано позивачем в період з жовтня по грудень 2014 в розмірі 109 635,59 грн. обліковувалась позивачем як кредиторська заборгованість перед відповідачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 01.10.2015, складеним позивачем та підписаний ним та відповідачем. Таким чином, відповідач не сплачував орендну плату в період за який стягується борг, адже відповідно до умов договору оренди №1625 (пункт 3.9.) надміру сплачена орендна плата, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв'язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю.

Після оголошеної перерви в судове засідання 10.01.2017 зявились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті справи. Представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача просив суд в позові відмовити.

Розглянувши позов державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль (далі по тексту ДП "МА "Бориспіль"), до товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп", м. Бориспіль (далі по тексту - ТОВ "БФ Груп") всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

25.09.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі- орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (далі - орендар) укладено договір оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі термінального комплексу "D", загальною площею 107 850,5 кв.м., що перебуває на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2014 і становить 4167 060,00 грн., без ПДВ (пункт 1.1 договору);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати державної реєстрації договору та підписання акта приймання-передавання майна (пункт 2.1 договору);

- обов'язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендаря. З моменту підписання сторонами акту приймання-передавання майна починається обчислення строку договору та перебіг строку оренди (пункт 2.4 договору);

- орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить за базовий місяць розрахунку - травень 2014 суму в розмірі 52 088,25грн., згідно розрахунку орендної плати,який додається (пункт 3.1 договору);

- орендна плата сплачується щомісяця, не пізніше 15 числа звітного місяця (пункт 3.1.1 договору);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (пункт 3.6 договору);

- надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв'язку з припиненням орендних відносин - поверненню орендарю. Для забезпечення повернення зазначених коштів сторони керуються вимогами порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.09.2013 №1650/24182, та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету" (пункт 3.9 договору оренди);

- орендар звільняється від обов'язку сплати усіх платежів згідно умов договору за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Обставини, що є причиною неможливості використовувати майно орендарем, можуть бути пов'язані як з діями/бездіяльністю орендодавця та/або балансоутримувача, та і з певними об'єктивними обставинами (пункт 3.12 договору оренди);

- орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю,незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (пункт 5.3 договору оренди);

- орендар зобов'язується на вимогу орендодавця та балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння . До 15 числа місяця, наступного за звітним:

- самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-передавання виконаних послуг. Підписаний акт орендар зобов'язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом п'яти днів з дати його фактичного отримання або ж надати в цей же строк мотивовану відмову від його підписання . Якщо протягом зазначеного 5 денного строку, акт приймання-передавання виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та/або не надана мотивована відмова від його підписання, відповідний акт вважається підписаним сторонами;

- самостійно надавати орендареві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць оренди (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України) (пункт 5.8 договору оренди);

- орендар зобов'язується своєчасно здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобовязаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві (пункт 5.10 договору оренди);

- орендар зобов'язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю (пункт 5.18 договору оренди);

- орендар забезпечує безперервний режим роботи об'єкту оренди. Тимчасове припинення комерційної діяльності допускається з підстав, що не залежать від волі орендаря, знаходяться поза його контролем та не могли бути ним усунуті внаслідок звичайної господарської діяльності орендаря (п.5.20 договору оренди);

- орендодавець зобов'язується передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна (пункт 7.1 договору оренди);

- орендодавець зобов'язується забезпечити прохід працівників та представників орендаря через територію балансоутримувача, а також переміщень товару, тари, відходів, цінностей тощо із дотриманням чинного законодавства (пункт 7.6 договору оренди);

- цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 25 вересня 2014 року до 24 вересня 2024 року включно (пункт 10.1 договору оренди);

На виконання умов договору оренди №1625 від 25.09.2014 згідно акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на відповідному акті, копія якого наявна в матеріалах справи.

В подальшому, ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з листом від 26.09.2014 №14-59, в якому просить позивача надати проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг відповідачу.

ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з листом від 14.10.2014 №14-68 , до якого для укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг ТОВ "БФ Груп" надав комплект належним чином засвідчених копій статутних документів.

ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з листом від 20.10.2014 №14-70 з проханням направити на адресу орендаря акт приймання-передавання майна та відповідний проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з листом від 05.11.2014 №14-74 , в якому просить позивача повідомити орендаря щодо строків отримання від балансоутримуача запитуваних документів, зокрема акт приймання-передавання майна та відповідний проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "МА "Бориспіль" та регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області з листом від 11.11.2014 №14-75 , в якому зазначає, що враховуючи значний проміжок часу з моменту звернення відповідача до балансоутримувача згідно із умовами договору для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг товариству, а відтак і фактичної відсутності можливості використовувати майно згідно договору, для прискорення укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг товариству, відповідач направляє розроблений та узгоджений товариством договір та пропонує балансоутримувачу його підписати та направити відповідачу протягом 10 днів з моменту отримання цього листа.

ТОВ "БФ Груп" звернулось до ДП "МА "Бориспіль" та регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області з листом від 25.11.2014 №14-78, в якому просить ДП "МА "Бориспіль" направити на адресу товариства акти приймання-передавання виконаних послуг за вересень та жовтень 2014 згідно договору, а також примірник акту приймання-передавання орендованого майна до договору, проект договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг товариству на проект договору про надання телекомунікаційних послуг.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось із листом від 05.01.2015 №01-22-3 , в якому повідомило відповідача, що відповідно до умов договору оренди №1625 від 25.09.2014 з моменту підписання сторонами акту приймання передачі майна починається обчислення строку договору оренди №1625 . Сторонами в договорі є Регіональне відділення ФДМУ по Київській області та ТОВ "БФ Груп". Крім того пунктом 7.1 договору оренди передбачено, що передача майна відбувається за участю балансоутримувача. Представники підприємства до передачі орендованого майна не залучались. Стосовно проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю зазначає, що ДП МА "Бориспіль" не може прийняти до підписання проект договору надісланий відповідачем листом від 11.11.2014 №14-75, в зв'язку з тим, що в ньому не передбачено зобов'язання орендаря здійснювати оплату за використання інфраструктури аеропорту.

ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось із листом від 06.01.2015 №01-22-5 до ТОВ "БФ Груп", в якому повідомило, що інформацію щодо акту приймання-передавання майна, проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю надано в листі від 05.01.2015 №01-22-3 та просить повідомити які саме послуги надавало ДП МА "Бориспіль" згідно договору оренди №1625 від 25.09.2014 у вересні-жовтні 2014.

Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області звернулось листом від 30.10.2014 №10-14-5559 до ДП "МА "Бориспіль", Міністерства інфраструктури України та ТОВ "БФ Груп" та повідомило, що станом на 30.10.2014 РВ ФДМУ по Київській області не отримувало від ДП "МА "Бориспіль" примірник акту приймання-передавання орендованого майна до договору оренди №1625 від 25.09.2014. Зазначивши, що нарахування орендної плати не може бути здійснено без урахування акту приймання-передавання орендованого майна, у зв'язку із чим просить терміново повідомити про стан підписання акту приймання передачі орендованого майна за договором оренди №1625 від 25.09.2014 та оформлення договірних відносин, пов'язаних із відшкодуванням витрат балансоутрисувача на утримання орендного майна та надання комунальних послуг орендареві.

ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надало відповідь від 26.12.2014 №01-22-4318 на лист Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області звернулось листом від 30.10.2014 №10-14-5559, в якій повідомило, що відповідно до умов договору оренди №1625 від 25.09.2014 з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання майна починається обчислення строку договору та перебіг строку оренди. Сторонами за договором є Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області та товариство з обмеженою відповідальністю "БФ Груп". Для укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, ТОВ "БФ Груп" необхідно отримати технічні умови підрозділів ДП МА "Бориспіль" на облаштування об'єкту оренди, що регламентується внутрішніми документами аеропорту. У зв'язку з тим, що даний об'єкт оренди не був передбачений проектом терміналу "D" та проектну документацію на даний об'єкт позивач не отримував, що унеможливлювало підготовку проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю через відсутність ідентифікації об'єкта.

ТОВ "БФ Груп" звернулось із листом від 12.01.2015 №14-95 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Міністерства інфраструктури України та ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", в якому пропонувало орендодавцеві та Міністерству інфраструктури України розглянути можливість внесення змін до умов договору в частині виключення зі змісту пунктів 1.3, 5.6, 5.8, 5.21, 5.22, 6.2,7.1,9.6,9.7 та просило доповнити пункт 5.18 ,9.4 договору доповнити.

В подальшому, 03.03.2015 між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та ТОВ "БФ Груп" було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9, відповідно до змісту якого сторони погодили, у звязку з наданням орендарю в строкове платне користування майна, перелік видів послуг, ціни на них та порядок їх відшкодування орендарем балансоутримувачу.

ДП «МА «Бориспіль» виставило ТОВ «БФ Груп» рахунок-фактуру від 31.03.2015 № 897/1318 на відшкодування вартості теплової енергії за жовтень-2014 лютий 2015 на суму 7 842,80 грн., а також Акт приймання-передачі виконаних послуг від 31.03.2015 на вказану суму, які відповідачем підписані не були.

ТОВ "БФ Груп" надало ДП "МА "Бориспіль" вмотивовану відмову від підписання акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2015 згідно із договором №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015 №14-122 від 14.04.2015, обґрунтовуючи її тим, що при укладені договору №02.5.-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, сторони в належній формі не досягнуто згоди про те, що умовами договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, як це передбачено ст. 631 ЦК України, тобто раніше календарної дати 03.03.2015. Вказавши при цьому, що відповідно до умов договору позивач зобов'язався щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти ТОВ "БФ Груп" рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг. Таким чином, від моменту набуття чинності договором позивачем надавались послуги та відповідно підлягають оплаті послуги лише за звітний місяць березень 2015, а не жовтень 2014року-лютий 2015 року. На підставі наведеного, ТОВ "БФ Груп" відмовилось здійснювати оплату за послуги за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року.

ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" листом від 07.07.2015 №01-22-1908 просив відповідача виконати взяті на себе за договором оренди №1625 від 05.09.2014 зобов'язання, зокрема відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна до договору оренди №1625 від 05.09.2014 ТОВ "БФ Груп" вступило в строкове платне користування майном з 30.09.2014, а відтак відповідно до п.5.3 зобов'язане компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

24.09.2015 ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до ТОВ "БФ Груп" з претензією про сплату заборгованості за надані комунальні послуги №35-18/5-113, в якій позивач просив протягом місяця з дня отримання претензії, сплатити борг в розмірі 7842,80 грн.,яку представник відповідача отримав 21.10.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

ТОВ "БФ Груп" 29.10.2015 надало відповідь на претензію позивача №14-159, в якій повідомило позивача, що заборгованість ТОВ "БФ Груп" перед ДП "МА "Бориспіль" по оплаті послуг теплової енергії, наданих у березні 2015 року за умовами договору відсутня.

Відповідно до наказу Фонду Державного майна України №1765 від 22.08.2000 "Щодо роз'яснень і рекомендацій до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" витрати на утримання орендованого майна не входять до орендної плати і повинні окремо компенсуватись орендарем орендодавцю.

Так, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", як постачальником теплової енергії на підставі отриманих ліцензій, протягом опалювального сезону з 20.10.2014 по 12.04.2015, було здійснено теплопостачання до приміщень аеропорту, зокрема й частини приміщення, яку орендує відповідач згідно договору оренди, на підставі чого виставив ТОВ БФ "Груп" рахунок фактуру на суму 7 842,80 грн. за надані послуги з теплопостачання за жовтень-грудень 2014 року та лютий 2015 року.

Рахунок-фактура №897/1318 від 31.03.2015 отриманий представником відповідача 14.04.2015, що підтверджується підписом у реєстрі отриманих рахунків-фактур, актів виконаних робіт за березень 2015.

Суд прийняв до уваги твердження відповідача про те, що жодних положень щодо застосування умов договору №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015 до відносин між ДП "МА "Бориспіль" та ТОВ "БФ Груп", які виникли до укладення договору, тобто раніше календарної дати 03.03.2015 договором не передбачено, а відтак і відсутній обов'язок у ТОВ "БФ Груп" щодо сплати послуг з теплопостачання до 03.03.2015, однак не може погодитись з таким з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальній послуги".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена зокрема в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі 6-59цс13.

Умовами договору оренди №1625 індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 (пунктом 5.10) визначено обов'язок орендаря своєчасно та в повному обсязі здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення або укладення цивільно-правових угод із постачальником послуг. Орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів наданих орендареві.

Відтак, судом встановлено, що обов'язок щодо оплати експлуатаційних послуг (зокрема і послуг з теплопостачання) виник у ТОВ "БФ Груп" на підставі договору оренди №1625 від 25.09.2014.

Суд також не погоджується з твердженням ТОВ "БФ Груп", про початок фактичного користування спірним орендованим приміщенням лише з моменту підписання договору №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, тобто з 03.03.2015.

Відповідно до п.2.1 договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності від 25.09.2014 відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати державної реєстрації договору та підписання акту приймання-передавання майна.

Відповідно до п.2.4 договору передбачено, що з моментупідписання сторонами акту приймання-передавання майна починається обчислення строку договору та перебіг строку оренди.

Відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 підписаним між сторонами договору орендодавцем та орендарем орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 80,00 кв. м.

Відтак, судом встановлено, що датою початку фактичного користування відповідачем орендованим приміщенням є дата підписання сторонами договору акту приймання-передачі орендованого майна, тобто 30.09.2014.

Суд зазначає, що твердження відповідача, про те що до моменту укладення відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, перший не використовував орендоване майно та приміщення позивача через відсутність можливості встановити обладнання, касові апарати та ін. обладнання в жовтні 2014- лютому 2015 року, є безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.3 договору оренди орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформляє орендар, вказується "призначення платежу" за зразком який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди), компенсувати експлуатаційні витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Доводи відповідача, що він був позбавлений можливості користуватись орендованим приміщенням жовтні 2014- лютий 2015 через відсутність допуску до такого, також є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого ) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі термінального комплексу "D", загальною площею 107 850,5 кв.м., що перебуває на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Відповідно до Інструкції від 11.01.2014 №99-20-1 "Про порядок організації та забезпечення пропускного та внутрішнього об'єктового режиму в ДП МА "Бориспіль", яка встановлює порядок організації, забезпечення, виконання та підтримання пропускного і внутрішнього об'єктового режиму у контрольованій, стерильній зоні та зоні обмеженого доступу, що охороняється, аеропорту, встановлено, що загальна зона - зона аеропорту, до якої особи мають вільний доступ або до якої доступ іншими засобами не обмежується.

Орендовані приміщення ТОВ "БФ Груп" є невід'ємними частинами приміщення зала вильоту та приміщення зала реєстрації пасажирів, що відлітають, а від так такі приміщення не належать до зони з обмеженим доступом та не є контрольованою зоною, доступ до яких контролюється.

Відповідач на підтвердження своєї позиції письмових поясненнях від 07.12.2016 №16-21 вказує, що звертався до позивача та органу управління із листом вих. №14-95 від 12.01.2015 щодо відсутності допуску до орендованого приміщення в жовтні 2014-лютому 2015 року , тобто порушення позивачем п.7.2, 7.6 договору оренди №1625 .

Суд зазначає, що зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач вважає, що за відсутності договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендареві та за відсутності погодження балансоутримувачем (підписанням) акту приймання-передачі орендованого майна належне використання майна згідно з умовами договору не видається йому можливим в зв'язку з необхідністю встановлення та підключення касових апаратів та електрообладнання.

Однак, суд зазначає, що відповідно до умов договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати державної реєстрації договору та підписання акту приймання-передачі майна (пункт 2.1 договору). Як вже, зазначалось, згідно до акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 орендодавець - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області передав, а орендар - товариство з обмеженою відповідальністю прийняв "БФ Груп" прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно. Умовами договору, а саме відповідно до п.2.4 договору обов'язок щодо складання акта приймання-передачі майна покладається на орендаря. З моменту підписання сторонами акту приймання-передавання майна починається обчислення строку договору та перебіг строку оренди. Так, суд звертає увагу, відповідача, що сторонами за договором оренди є №1625 від 25.09.2014 є : Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області та сам відповідач.

Окрім вище наведеного, суд зазначає, що з письмових пояснень наданих начальником відділу вентиляції та кондиціювання повітря служби головного механіка аеропорту ОСОБА_3 та доданих до них креслень теплих полів та креслень систем вентиляції та кондиціювання повітря (залучені до матеріалів справи) вбачається, що вказані в договорі №1625 від 25.09.2014 частина орендованого приміщення знаходиться на 3 поверсі 10 зони терміналу " D" та являє собою невід'ємну частину приміщення 3.1.4 (зала вильоту -290 м.кв.) та приміщення 3.1.27 (зала реєстрації пасажирів що відлітають -4036 м.кв.). Приміщення 3.1.4 та 3.1.27 в фізичному плані представляють собою єдиний об'єм, під однією покрівлею, які з трьох сторін обмежені заскленими будівельними конструкціями, а їхня східна сторона межує з 20 зоною терміналу "D", і є одним приміщенням умовно розділеним за функціональним призначенням на дві частини.

Опалюється 10 зона за допомогою полів з підігрівом. Мікроклімат в приміщеннях 3.1.4 та 3.1.27 створюють центральні кондиціонери AHU -3-16, 3-17, 3-18, 3-19, 3-20, 3-21, які подають в залежності від пори року охолоджене, або підігріте свіже повітря. Вказані орендні площі знаходяться в загальному об'ємі зони 10 терміналу "D" і будь яке відокремлення острівків орендних площ фізично не можливе.

В поясненнях наданих головним енергетиком ДП "МА "Бориспіль" зазначено, що приміщення 3.1.4 та 3.1.27 є частиною будівлі терміналу "Д". Весь термінал через вентиляційну систему опалення (кондиціювання), а зона орендована ТОВ "БФ Груп" має поли з підігрівом, які можуть включатись при зниженні температури нижче 18-20 градусів за Цельсієм.

Відтак, судом встановлено, що опалювання пасажирського терміналу є централізованим та забезпечується через вентиляційну систему терміналу, а технічна можливість відключення частини площі, яку орендує відповідач, з постачання теплової енергії у позивача відсутня.

Посилання відповідача на пункт 3.12 договору оренди, відповідно до умов якого орендар звільняється від обов'язку сплати усіх платежів згідно умов договору за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Обставини, що є причиною неможливості використовувати майно орендарем, можуть бути пов'язані як з діями/бездіяльністю орендодавця та/або балансоутримувача, та і з певними об'єктивними обставинами, є безпідставними.

Відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що ТОВ "БФ Груп" було позбавлене можливості користуватися орендованим майном через обставини які могли б бути пов'язані з діями/бездіяльністю орендодавця та/або балансоутримувача чи з інших об'єктивних обставин. Зокрема суд відхиляє посилання відповідача на відсутність руху коштів за спірний період за даними періодичних звітів РРО. По-перше, зазначені звіти свідчать про відсутність проведення відповідних сум через РРО, а не про відсутність господарської діяльності. Крім того, умовами договору оренди (пункт 5.3) до обовязків орендаря віднесена своєчасна сплата орендної плати та компенсація експлуатаційних витрат незалежно від наслідків господарської діяльності.

Додатково суд звертає увагу на те, що договір оренди був укладений з метою сервісного обслуговування пасажирів, а саме пакування багажу плівкою, і пунктами 5.1 та 5.20 на орендаря було покладено обовязок використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та забезпечити безперервний режим роботи обєкту оренди. Тимчасове припинення комерційної діяльності допускалося лише з підстав, що не залежать від волі орендаря.

Судом встановлено, що на державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" діє типовий договір від 31.05.2010 №02.1.2-14/25-21 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Так, позивачем застосовані положення пункту 2.2 Типового договору, щодо обов'язку орендаря щомісяця з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця.

В той же час, суд звертає увагу позивача, що обов'язок щодо оплати послуг з теплопостачання виник у відповідача на підставі договору оренди від 25.09.2014, яким хоча встановлено обов'язок відшкодування витрат експлуатаційних витрат, однак строк оплати такого не передбачено, відтак і обов'язку оплати рахунку фактури до 20 числа того ж місяця у відповідача не виник.

Судом досліджено, що рахунки-фактури за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 формувались на основі тарифів на комунальні послуги, що затверджені рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради у відповідності до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 у відповідності до кількості спожитого відповідачем тепла залежно від площі опалювального приміщення 80,00 кв.м.).

Відповідно до п.5.10 договору оренди встановлено, що витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи елктроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів наданих орендареві.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що відповідач ТОВ "БФ Груп" вступив в строкове платне користування орендованим приміщенням 30.09.2014 та користувався ним в спірний опалювальний період, а відтак в нього виник і обов'язок щодо оплати наданих балансоутримувачем послуг з теплопостачання у орендованому ним приміщенні.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернувся до ТОВ "БФ Груп" з претензією від 24.09.2015 №35-28/5-113 про сплату заборгованості в розмірі 7 842,80 грн. за надані послуги з теплопостачання. Вказана претензія отримана відповідачем 02.10.2015, що підтверджується залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що умовами пункту 5.10 договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 встановлено обовязок орендаря своєчасно здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг, але без зазначення конкретного строку, суд робить висновок про те, що строк оплати наданих експлуатаційних послуг, зокрема з теплопостачання, настав в порядку частини 2 ст. 530 ЦК України 09.10.2015, відповідно 10.10.2015 настало прострочення грошового зобов'язання з оплати наданих експлуатаційних послуг (послуг з теплопостачання) в сумі 7842,80 грн.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30 жовтня 2013 у справіт№6-59цс13 та у постанові Верховного суду України від 25 листопада 2014 у справі № 3-184гс14.

Так, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2233,80 грн., та згідно ст. 625 ЦК України 223,68 грн. 3% річних та 394,32 грн. інфляційних втрат. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення інфляційних та річних починається з наступного дня після кінцевої дати, в якій зобовязання мало бути виконано.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до пункту 1.12 вказаної Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підставаОсновний борг, грн.Період прострочення3% річнихПеріод нарахування інфляційних втратІнфляційні втрати, грн.
Рахунок-фактура №897/1318 від 31.03.15, пункти 5.3, 5.10 договору оренди7842,8010.10.15 - 01.04.16112,81Листопад 2015 березень 2016333,80
суд прийшов до висновку, що розмір інфляційних втрат та 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 333,80 грн. та 112,81 грн., відтак зазначена вимога підлягає задоволенню частково.

В той же час, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 2233,80 грн. пені. При цьому суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обов'язковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов'язок та умови сплати пені.

Однак, договором оренди №1625 від 25.09.2014 сторони не передбачили нарахування пені за порушення відповідачем строку оплати експлуатаційних послуг, а договір №02.5-14/1-9 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 03.03.2015 не розповсюджує свою дію на спірний період.

Від так, відповідно до абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Із змісту ч. 6 ст. 231 ГК України випливає, що штрафні санкції, якими в розумінні ст. 230 ГК України є неустойка, штраф, пеня, встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ. Тобто, вказаною нормою встановлюється лише порядок визначення розміру штрафних санкцій. Таким чином, дана норма не є спеціальною, якою визначається обов'язок та умови сплати штрафних санкцій.

З огляду на відсутність спеціального законодавчого акту, який визначає обов'язок боржника сплатити пеню за невиконання зобов'язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, вимога про стягнення пені в сумі 2233,80 грн. є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Правова позиція господарського суду також узгоджується з практикою розгляду справ ВГС України, зокрема суд касаційної інстанції в постанові у справі №916/4205/14 від 24.03.2015р. відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення пені зазначив: «оскільки у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, а вміщено лише загальну умову про те, що сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Однак, таке формулювання не означає встановлення договором права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання."

За таких обставин, помилковим є висновок позивача про визначення договором між сторонами стягнення пені у розмірі (подвійної облікової ставки НБУ), відповідно до умов чинного законодавства, є таким, що суперечить чинному законодавству та фактичним обставинам справи. При цьому, суд звертає увагу суду на те, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" частково, приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" 7 842,80 грн. основного боргу, 112,81 грн. 3% річних та 333,80 грн. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд, у відповідності до частини другої статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі покладає на відповідача в повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (08343, Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Бориспільська, буд 27, ідентифікаційний код 36077146)

на користь державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08343, Київська область, м. Бориспіль, міжнародний аеропорт "Бориспіль", ідентифікаційний код 20572069)

7 842,80 грн. (сім тисяч вісімсот сорок дві гривні вісімдесят копійок) основного боргу;

112,81 грн. (сто дванадцять гривень вісімдесят одна копійка) 3% річних;

333,80 грн. (триста тридцять три гривні вісімдесят вісім копійок) інфляційних втрат;

1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору за подання позовної заяви, 1515,80 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять гривень вісімдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги та 1653,60 грн. (одну тисячу шістсот пятдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору за подання касаційної скарги.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 19.01.2017

Суддя О.В. Конюх