донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.01.2017 справа № 905/2715/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 29.12.2016,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь Донецької області,

на рішення Господарського суду Донецької області
від17.11.2016 (повне рішення складено 21.11.2016)
по справі№ 905/2715/16

за позовомПриватного акціонерного товариства "Азовський машинобудівний завод", смт. Мангуш Донецької області,
доПриватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь Донецької області,
простягнення 1 416 858, 14 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області (суддя Левшина Г. В.) від 17.11.2016 (повне рішення складено 21.11.2016) у справі № 905/2715/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод», смт Мангуш Донецької області (далі ПрАТ «АМЗ»), до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області (далі ПрАТ «МК «Азовсталь»), задоволено повністю, стягнуто з останнього основний борг у розмірі 695 406, 40 грн., пеню в сумі 42 344, 64 грн., 3 % річних у розмірі 59 449, 47 грн., інфляційні втрати в сумі 619 657, 63 грн. та 21 252, 88 грн. судового збору.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ПрАТ «МК «Азовсталь» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2016 по справі № 905/2715/16, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування ним обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт вважає, що господарський суд безпідставно не застосував строки позовної давності до вимог позивача про стягнення основного боргу, 3%, інфляційних втрат та пені, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, заявник просить відстрочити виконання рішення по цій справі, а також зменшити розмір пені на 80 % у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя Колядко Т. М., судді Стойка О. В., Татенко В. М.) від 02.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.01.2017.

У звязку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_5 на дату розгляду справи розпорядженням керівника апарату суду № 54 від 10.01.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого сформовано колегію у складі: головуючий суддя Колядко Т. М., судді Стойка О. В, ОСОБА_3

У судове засідання зявився представник позивача, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 120).

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013 в сумі 400 000, 00 грн., інфляційних втрат у розмірі 360 000, 00 грн., 3% річних у розмірі 35 145, 21 грн., а також про стягнення пені за спірними накладними в розмірі 42 344, 64 грн.

Зазначена заява апеляційним судом залишена без розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява наявна в матеріалах справи та розглянута судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 13.05.2013 між ПрАТ «АМЗ» (Постачальник) та ПАТ «МК «Азовсталь» (в подальшому перейменовано у ПрАТ «МК «Азовсталь», Покупець) укладено типовий договір № 088 ен-44 (на придбання технологічного обладнання, далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобовязується передати, а Покупець Прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п.п. 2.1, 3.3, 4.1 Договору кількість, номенклатура, ціна обладнання, строк поставки вказуються в специфікаціях до цього Договору, які є його невідємною частиною.

Відповідно до розділу 5 Договору оплата Покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі. Оплата здійснюється протягом строку, вказаного в специфікації, який починається з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних у п. 6.3 цього Договору.

Розділом 7 Договору сторони передбачили відповідальність сторін за порушення зобовязань за Договором. Так, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання Покупець сплачує пеню в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Згідно з п.п. 10.4, 10.5 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань за цим Договором.

У п. 10.6 Договору Сторони визначили, що за всіма видами зобовязань та відповідальності Сторін встановлюється загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що спірний Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та ст. 264-271 Господарського кодексу України.

Як встановлено господарським судом, сторонами було укладено Специфікацію № 1 від 13.05.2013 до Договору (з урахуванням Додаткової угоди №1 від 09.09.2013), відповідно до п. 1 якої Постачальник передає, а Покупець приймає та оплачує обладнання на загальну суму 4 260 000, 00 грн., та Специфікацію № 2 від 27.06.2013 на загальну суму 295 406, 40 грн. Згідно з п. 5 Специфікацій строк оплати поставленого обладнання: протягом 10 банківських днів з моменту поставки обладнання. Датою поставки вважається дата, вказана в товаротранспортній накладній з відміткою Покупця про отримання товару (п. 8).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв обладнання за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013 на загальну суму 545 599, 20 грн., за видатковою накладною № РН-0000054 від 04.12.2013 на загальну суму 295 406, 40 грн. Видаткові накладні відповідають вимогам, що ставляться до первинних документів відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні», а відтак підтверджують здійснення господарських операцій (а. с. 25-26).

Враховуючи те, що відповідно до п. 8 Специфікацій № 1 та № 2 датою поставки вважається дата, вказана в товаротранспортній накладній з відміткою покупця про отримання товару, а також з огляду на передбачений вказаними Специфікаціями строк оплати обладнання (протягом 10 банківських днів з дати поставки), господарським судом правильно визначено, що відповідач повинен був сплатити вартість отриманого товару за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013 до 19.08.2016 включно, за видатковою накладною № РН-0000054 від 04.12.2013 до 18.12.2013 включно.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «МК «Азовсталь» здійснило часткову оплату за поставлений йому відповідно до Договору товар, що вбачається з доданих до позовної заяви банківських виписок по рахунку ПрАТ «АМЗ»: 09.09.2013 100 000, 00 грн., 16.09.2013 45 599, 20 грн. (а. с. 29-30).

З огляду на те, що строк виконання обовязку з оплати настав, а Покупцем здійснено неповну оплату за поставлений йому товар, ПрАТ «АМЗ» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ПрАТ «МК «Азовсталь» вартості неоплаченого товару в сумі 695 406, 40 грн., а також 42 344, 64 грн. пені, 59 449, 47 грн. 3% річних та 619 657, 63 грн. інфляційних втрат.

Господарський суд Донецької області визнав позовні вимоги ПрАТ «АМЗ» доведеними та обґрунтованими, а тому задовольнив їх у повному обсязі, з чим погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки матеріалами справи підтверджується поставка позивачем відповідачу та отримання останнім обладнання за Договором на загальну суму 841 005, 60 грн., а також оплата Покупцем вказаного обладнання в сумі 145 599, 20 грн., вартість товару, яку повинен сплатити відповідач, складає 695 406, 40 грн.

ПрАТ «МК «Азовсталь» у відзиві на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за поставлене відповідно до видаткової накладної № РН-0000029 від 02.08.2013 обладнання (вимоги щодо стягнення вартості неоплаченого товару, 3 % річних та інфляційних втрат), а також щодо вимог про стягнення пені, нарахованої відповідно до спірних накладних (а. с. 82-88).

Господарським судом з посиланням на ст.ст. 256, 257, 261, 264 Цивільного кодексу України вказану заяву відповідача розглянуто та зроблено висновок, що з огляду на наявність факту переривання строку позовної давності звернення позивача до господарського суду здійснено в межах строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком господарського суду з урахуванням такого.

Оскільки, як було зазначено, ПрАТ «МК «Азовсталь» мало сплатити вартість товару, отриманого за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013, в строк до 19.08.2013 включно, перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення вартості товару та відповідних штрафних санкцій за вказаною видатковою накладною почався з 20.08.2013.

Господарський суд правильно зазначив, що в матеріалах справи наявні докази вчинення з боку відповідача дій, які свідчать про визнання боргу за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013, а саме часткова оплата 09.09.2013 та 16.09.2013. Віднесення вказаних оплат саме до зазначеної видаткової накладної вбачається із вказаного у виписках призначення платежу, що містить посилання на рахунок СФ-0000126 від 02.08.2013; крім того, станом на 02.08.2013 мала місце поставка лише за видатковою накладною № РН-0000029 від 02.08.2013.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності за вказаною видатковою накладною, та про початок його перебігу заново 17.09.2013.

З огляду на те, що позовна заява ПрАТ «АМЗ» подана до господарського суду 15.09.2016, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дотримання позивачем встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за поставлене відповідно до видаткової накладної № РН-0000029 від 02.08.2013 обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду щодо правильності розрахунку позивачем вказаних сум, а тому стягнення з ПрАТ «МК «Азовсталь» 3% річних в сумі 59 449, 47 грн. та інфляційних втрат у сумі 619 657, 63 грн. є правомірним.

Позивачем з посиланням на ст.ст. 549, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 217, 230, 232 Господарського кодексу України відповідно до п. 7.2 Договору внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань з оплати обладнання заявлено до стягнення пеню в сумі 22 356, 80 грн. за період з 16.09.2013 по 19.02.2014 та пеню в сумі 19 987, 84 грн. за період з 19.12.2013 по 18.06.2014.

Оскільки зазначені вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству, а розрахунок позивача заявленої до стягнення пені є правильним, вимоги в цій частині правомірно задоволені господарським судом.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності щодо вказаних вимог є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України для вимог про стягнення пені за домовленістю сторін позовну давність може бути збільшено, що й було погоджено сторонами в п. 10.6 Договору, згідно з яким за всіма видами зобовязань і відповідальності Сторін встановлюється загальний строк позовної давності тривалістю три роки, протягом якого позивач і звернувся до господарського суду.

В суді першої інстанції позивачем з посиланням на його скрутне фінансове становище було подано клопотання про відстрочення виконання рішення по цій справі, у задоволенні якого господарським судом правомірно відмовлено через недоведеність обставин, оскільки заявником в обґрунтування клопотання було надано лише незавірені належним чином копії звітів про фінансовий стан (а. с. 91-96).

В апеляційній скарзі ПрАТ «МК «Азовсталь» також заявляє клопотання про відстрочення виконання рішення, посилаючись на скрутне фінансове становище та обґрунтовуючи вказане клопотання тією ж наявною в матеріалах справи копією балансу підприємства.

Згідно із ст.121 Господарського процесуального кодексу України суд може відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання через відсутність нележних доказів в розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини.

Заявником апеляційної скарги також заявлено клопотання про зменшення пені на 80 %, яке обґрунтовано, зокрема, зниженням обсягів виробництва на підприємстві відповідача, знаходженням останнього в зоні здійснення антитерористичної операції, збитковістю господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені, оскільки подані на підтвердження викладених у ньому обставин документи не доводять винятковість даного випадку або неможливість виконання рішення суду.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує, що заявлена позивачем до стягнення сума пені не є надмірно великою порівняно з сумою основного боргу; місцезнаходженням позивача є селище міського типу Мангуш Донецької області, яке також відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України 02.12.2015 № 1275-р, з огляду на що посилання заявника на перебування його в зоні здійснення антитерористичної операції як на підставу зменшення пені не може тлумачитися апеляційним судом виключно на користь відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків, викладених в оскаржуваному рішенні господарського суду не спростовують, а тому апеляційна скарга ПрАТ «МК «Азовсталь» підлягає залишенню без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2016 по справі № 905/2715/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області, на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2016 по справі № 905/2715/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2016 по справі № 905/2715/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3