РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2017Справа №910/23550/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
ДоПриватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа»
Простягнення 1 397 389,57 грн
Суддя Спичак О.М

Представники сторін:

від позивача: Білик К.В.- предст. за дов.;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» про стягнення 1 107 876,24 грн суми попередньої оплати, 203 948,94 грн пені, 66 494,39 грн інфляційних втрат та 19 070,00 грн три відсотки річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу електричної енергії № 8/13 МРТ від 25.12.2015.

Ухвалою суду від 22.12.2016 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.01.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 13.01.2017 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Крім того, представником позивача було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. При цьому, в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006 №01-8/2776 «Про деякі питання практики забезпечення позову» у випадку звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За таких обставин, проаналізувавши вищезазначену заяву та заслухавши пояснення представника позивача, суд визнав заяву позивача такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а також не надано суду належних доказів того, що грошові кошти можуть зникнути, зменшитись або передатись іншим особам.

В судове засідання 17.01.2017 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження по справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.п. 3.9.1.- 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 17.01.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (структурною одиницею Долинським газопереробним заводом ПАТ «Укрнафта» - надалі по тексту також позивач, покупець, споживач) та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» (надалі по тексту відповідач, постачальник) укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №8/13-МТР (надалі по тексту Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язувався продавати (постачати) покупцю активну електричну енергію, а покупець приймати і оплачувати її на умовах передбачених договором (пункт 1.1 договору).

Постачання електроенергії ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» здійснювалось на підставі виданої Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі по тексту НКРЕКП) ліцензії серії АЕ №288012 від 13.10.2014.

Відповідно до п.5.1. договору орієнтовна вартість послуг договору складає 40 000 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна електроенергії за 1 кВт годин, що постачається споживачу, складала 99 % від діючого роздрібного тарифу по відповідному класу напруги встановлених НКРЕКП в розрахунковому місяці для відповідної електропередавальної організації з врахуванням ПДВ., у випадку дотримання умов оплати за купований обсяг електричної енергії згідно п.5.3. Договору.

Постановою НКРЕКП №491 від 25.03.2016р. «Про встановлення на квітень 2016 року єдиних роздрібних тарифів на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім населення, населених пунктів та зовнішнього освітлення, на території України» встановлено тариф за постачання електроенергії для ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в сумі 158,94 кон./кВт год.

Оскільки місце знаходження структурної одиниці ПАТ «Укрнафта» - Долинського газопереробного заводу ПАТ «Укрнафта», для потреб якого і здійснювалось постачання електроенергії за Договором, є Івано-Франківська область м. Долина, з урахуванням п.5.1. Договору, для Позивача починаючи з квітня 2016 року тариф на постачання електричної енергії становив 157,36 коп./кВт год.

Згідно з пунктом 5.3. договору оплата за обсяг електричної енергії, що купується покупцем у розрахунковому періоді здійснюється покупцем самостійно платіжним дорученням поетапно, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок постачальника у наступні терміни:

- до 2 числа розрахункового періоду - 35% від загальної вартості заявленого у розрахунковому періоді обсягу електроенергії з урахуванням ПДВ;

- до 10 числа розрахункового періоду - 35% від загальної вартості заявленого у розрахунковому періоді обсягу електроенергії з урахуванням ПДВ;

- до 20 числа розрахункового періоду - 30% від загальної вартості заявленого у розрахунковому періоді обсягу електроенергії з урахуванням ПДВ;

Відповідно до п.2.1. договору розрахунковий період це календарний місяць (з першого по останнє число включно).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання вказаних зобов'язань по договору Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» згідно платіжного дорученням №714 від 22.04.2016 на суму 567 240,18 грн та №766 від 29.04.2016 на суму 826 090,65 грн. (до 2 числа розрахункового періоду) було перераховано відповідачу попередню оплату в загальному розмірі 1 107 876,24 грн., що становило 35% від загальної вартості заявленого у травні 2016 року обсягу електроенергії з урахуванням ПДВ.

Однак, 5 травня 2016 ПАТ «Укрнафта» (структурною одиницею Долинським газопереробним заводом) від ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» отримано лист №183 від 05.05.2016, в якому позивача повідомлено, що у зв'язку із арештом рахунків, відповідач не має можливості в подальшому здійснювати постачання позивачу електричної енергії.

Проте, сплачену за вищевказаними платіжними дорученнями попередню оплату за договором в сумі 1 107 876,24 грн., відповідач позивачу не повернув.

13.06.2016 ПАТ «Укрнафта» на адресу ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» направлено лист №10/1277 «Про відмову від прийняття товару, поставку якого прострочено та щодо погашення наявної заборгованості ПрАТ «ХК «Енергомережа». Зазначеним листом позивач відмовився від надання йому відповідачем послуг з електропостачання та вимагав повернути йому сплачену попередню оплату, в тому числі за договором №8/13-МТР від 25.12.2015, в сумі 1 107 876,24 грн.

21 листопада 2016 листом за №юр-2572 на адресу ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» позивачем скеровано претензію, з вимогою погасити заборгованість в сумі 1 107 876,24 грн.

Відповіді на вказані претензію та лист позивача, відповідачем надано не було, заборгованість не погашено.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було повернено суму попередньої оплати, позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить господарський суд стягнути з останнього суму попередньої оплати у розмірі 1 107 876,24 грн, 203 948,94 грн пені, 66 494,39 грн інфляційних втрат та 19 070,00 грн три відсотки річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу електричної енергії № 8/13 МРТ від 25.12.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно умов п. 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 5 травня 2016 ПАТ «Укрнафта» на адресу ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» було направлено лист № 183 від 05.05.2016, в якому позивача повідомлено, що у зв'язку із арештом рахунків, відповідач не має можливості в подальшому здійснювати постачання позивачу електричної енергії. Разом з тим, попередню оплату за договором в сумі 1 107 876,24 грн., відповідач позивачу не повернув.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було виконано свого зобов'язання з поставки електроенергії передбаченої умовами договору, то 13.06.2016 ПАТ «Укрнафта» на адресу ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» було направлено лист №10/1277 «Про відмову від прийняття товару, поставку якого прострочено та щодо погашення наявної заборгованості ПрАТ «ХК «Енергомережа». Зазначеним листом позивач відмовився від надання йому відповідачем послуг з електропостачання та вимагав повернути йому сплачену попередню оплату, в тому числі за договором №8/13-МТР від 25.12.2015, в сумі 1 107 876,24 грн.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання з повернення коштів не виконав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми оплаченої та непоставленої продукції нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю у розмірі 1 107 876,24 грн.

Також позивач, у зв'язку з невиконанням умов договору щодо поставки електроенергії, нарахував та просить стягнути з відповідача на підставі п. 6.3 договору пеню у розмірі 203 948,94 грн, яка нарахована за період з 05.05.2016 по 01.12.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язань.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що за порушення постачальником строків постачання електричної, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладанні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (зазначена правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2010 р. № 14/80-09-2056).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 13.06.2016 ПАТ «Укрнафта» на адресу ПАТ «Холдингова компанія Енергомережа» було направлено лист № 10/1277 від 01.06.2016, в якому позивач відмовився від надання відповідачем послуг з електропостачання та вимагав повернути йому сплачену попередню оплату за договором №8/13-МТР від 25.12.2015 у розмірі 1 107 876,24 грн.

Отже, з моменту отримання відповідачем зазначеного листа, в якому містилася відмова від договору, у останнього відпали підстави для виконання його умов, а отже і обов'язок з поставки обумовленої продукції.

Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень» встановлені нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку), які для місцевої кореспонденції становлять Д+2 (при цьому при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції строки пересилання збільшуються на один день).

З наявного в матеріалах справи поштового касового чеку та опису вкладення вбачається, що лист позивача № 10/1277 від 01.06.2016 на адресу відповідача було направлено 13.06.2016. З урахуванням нормативних строків пересилання поштової кореспонденції, відповідач зазначений лист мав би отримати не пізніше 16.06.2016.

З огляду на наведене, у позивача відсутні підстави для нарахування пені після 16.06.2016, оскільки після зазначеної дати у відповідача був відсутній обов'язок з поставки електричної енергії, у зв'язку з відмовою позивача від договору №8/13-МТР від 25.12.2015. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вірним періодом для нарахування пені (в межах періоду заявленого позивачем) є 05.05.2016-16.06.2016.

Судом було здійснено власний розрахунок пені, згідно вірного періоду нарахування, у відповідності до якого суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню частково у розмірі 48 189,59 грн.

Також позивач, у зв'язку з простроченням відповідачем повернення суми попередньої оплати, нарахував та просив стягнути 66 494,39 грн інфляційних втрат та 19 070,00 грн три відсотки річних за період прострочення з 05.05.2016-01.12.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже було встановлено вище, лист № 10/1277 від 01.06.2016, в якому позивач відмовився від надання відповідачем послуг з електропостачання та вимагав повернути йому сплачену попередню оплату за договором № 8/13-МТР від 25.12.2015 у розмірі 1 107 876,24 грн, на адресу відповідача було направлено 13.06.2016. З урахуванням нормативних строків пересилання почтової кореспонденції, відповідач зазначений лист мав би отримати не пізніше 16.06.2016.

З огляду на те, що позивачем не встановлювалися чіткі строки повернення суми попередньої оплати, то суд з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України прийшов до висновку, що прострочення виконання зобов'язання з повернення коштів у розмірі 1 107 876,24 грн розпочалося з 24.06.2016.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат в межах періоду прострочення з 24.06.2016 по 01.12.2016, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % підлягають задоволенню частково у розмірі 14 660,39 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат повному задоволенню у розмірі 66 494,39 грн.

При цьому, судом зазначається, що правомірність застосування до даних правовідносин умов ч. 2 статті 625 ЦК України підтверджується правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 № 3-295гс16, згідно якої грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3/5, ) 1 107 876 (один мільйон сто сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 24 коп. основного боргу, 48 189 (сорок вісім тисяч сто вісімдесят дев'ять) грн 59 коп. пені, 14 660 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят) грн. 39 коп. 3 % річних, 66 494 (шістдесят шість тисяч чотириста дев'яносто чотири) грн 39 коп. інфляційних втрат та 11 890 (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 03 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.01.2017

Суддя О.М. Спичак