номер провадження справи 4/121/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 Справа № 908/2910/16

м. Запоріжжя

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача приватного акціонерного товариства «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» (71716, Запорізька обл., Токмацький р-н, м. Молочанськ, вул. Шевченко, 101)

про стягнення 85400,00 грн

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 931 від 15.11.2016;

від відповідача - Боровий П.І., директор;

СУТЬ СПОРУ:

02.11.2016 до Господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» про стягнення 85400,00 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 02.11.2016 справу № 908/2910/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.11.2016 порушено провадження у справі № 908/2910/16, справі присвоєно номер провадження 4/121/16, судове засідання призначено на 07.12.2016, у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою від 07.12.2016 за заявою представника позивача строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів - до 17.01.2017, судове засідання відкладене на 16.01.2017.

За письмовими клопотаннями представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 16.01.2017 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 173, 174, 175, 181, 193, 224, 225, 226 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610-612, 629, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 12, 13, 15, 22, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, і полягають в тому, що відповідач не виконав свого обов'язку за договором позики № 2 від 01.10.2012 щодо повернення посівного матеріалу пшениці в кількості 27 т 260 кг. У зв'язку із зазначеним позивачеві було заподіяно збитків на суму 85400 грн.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав. Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2017 проти позову заперечив, зазначивши, що ані коштів, ані посівного матеріалу по договору позики № 2 від 01.10.2012 він фактично не отримував, тому вважає, що не має обов'язку з їх повернення.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позикодавець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» (Позичальник, відповідач у справі) укладено Договір позики № 2 (далі - Договір), згідно з пп. 1.1 якого Позикодавець здійснює на зворотній основі фінансову допомогу Позичальнику в розмірі 8178,00 грн з метою реалізації програми забезпечення посівними матеріалами - пшеницею в кількості 27260 кг, а Позичальник приймає ці фінансові кошти, користується ними та повертає їх відповідно до умов цього договору без оплати процентів від суми позики за їх користування.

Відповідно до пп. 1.2 Договору переказ та повернення фінансової допомоги здійснюють у такому порядку: сума - 8178,00 грн та термін повернення - 01.08.2013.

Підпунктом 1.3 Договору сторони погодили, що позика вважається погашеною у момент фактичного повернення посівного матеріалу - пшениці в кількості 27260 кг, отриманої Позичальником за цим договором.

Згідно з пп. 2.1 Договору невиконання зобов'язань за договором надає право на стягнення з винної особи усіх завданих цим невиконанням збитків.

Відповідно до пп. 3.1 Договору договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного його виконання.

За твердженням позивача, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не повернув позивачеві посівний матеріал - пшеницю в кількості 27260 кг.

На надіслану Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимогу від 29.02.2016 про повернення 27260 кг пшениці або грошових коштів Приватне акціонерне товариство «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» надіслало лист-відповідь № 41 від 04.03.2016, в якому підтвердило наявність заборгованості станом на 04.03.2016 згідно, зокрема, по Договору позики № 2 від 01.10.2012 27260 кг пшениці та повідомило, що станом на 04.03.2016 підприємство не в змозі повернути позивачу зерно, просило відстрочити заборгованість до отримання нового врожаю.

Стягнення з Приватного акціонерного товариства «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» збитків у сумі 85400,00 грн, а саме вартості 27260 кг пшениці (станом на час звернення до суду), - є предметом розгляду по даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі у зв'язку з наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Зокрема, пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ч. 3 ст. 225 ГК України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Згідно з частиною другою статті 43, статтями 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження розміру завданих позивачу збитків останнім надано лист Головного управління статистики у Запорізькій області, в якому зазначено середні ціни реалізації за січень-серпень 2016 р. у сільськогосподарських підприємствах по Токмацькому району Запорізької області за даними форми № 21-заг (місячна) «Звіт про реалізацію продукції сільського господарства», яку подають всі юридичні особи, що здійснюють сільськогосподарську діяльність (крім малих), склали: ячмінь - 2745,8 грн за тонну, пшениця - 3132,8 грн за тонну. Інформація про середні ціни реалізації ячменю ярого та пшениці озимої даною формою не передбачена.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження виконання позивачем свої зобов'язань за договором позики, а саме: надання позивачем відповідачеві або грошових коштів в сумі 8178,00 грн, або посівного матеріалу у кількості 27260 кг.

Відповідач факт отримання позики у вигляді грошових коштів або посівного матеріалу у кількості 27260 кг за Договором № 2 від 01.10.2012 заперечив. В судовому засіданні наполягав, що зазначений договір виконаний не був, а лист № 41 від 04.03.2016 ним був підписаний помилково.

Отже, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач вчинив неправомірні дії, а саме не виконав обов'язок щодо повернення посівного матеріалу згідно Договору позики № 2 від 01.10.2012, оскільки матеріали справи не містять доказів виконання самим позивачем свого обов'язку щодо передання відповідачу грошових коштів в сумі 8178,00 грн або посівного матеріалу в кількості 27260 кг згідно з п. 1.1 Договору позики № 2 від 01.10.2012.

Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє особу від відповідальності у вигляді відшкодування збиків.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним збитків в сумі 85400 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 526, 530, 610, 629, 599, 1046 ЦК України, ст. ст. 193, 224 ГК України, ст. ст. 43, 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві» про стягнення 85400,00 грн відмовити у повному обсязі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України "17" січня 2017 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.