ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 січня 2017 р. Справа № 903/821/16

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат"

про стягнення 18 846,32грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: Перепона І.М.-дов. від 28.11.2016р.

від відповідача: ОСОБА_5-дов. від 29.11.2016р.

від третьої особи: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 18.01.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - про стягнення 17 813,42грн., в т.ч. 17 325,00грн.-заборгованості за надані послуги згідно договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні з перевезення вантажу по товаро-транспортній накладній міжнародного зразка (CMR) №0026208 від 05.05.2016р., 176,57грн.-3% річних за період з 19.06.2016р. по 20.10.2016р. (включно) та 311,85грн.-інфляційних втрат за період з вересня 2016р. по вересень 2016р. (включно).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неоплату відповідачем наданих йому послуг по перевезенню вантажу, у встановлені договором-заявкою строки.

Ухвалою суду від 07.11.2016р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 29.11.2016р. на 14:30год.

23.11.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшли до суду додаткові пояснення б/н (вх.№01-54/10611/16 від 23.11.2016р.), в якому він вказав, що згідно договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. було погоджено, що після отримання повного комплекту оригіналів документів та CMR на протязі 14 банківських днів здійснюється оплата перевезення.

Оригінали рахунку, CMR чи ТТН зі штампом отримувача, акту виконаних робіт та податкової накладної по заявці на перевезення вантажу №25/04-1 від 25.04.2016р. були направлені відповідачу цінним листом та отримані останнім 03.06.2016р.

Зауважив, що після здійснення перевезення вантажу згідно договору-заявки, претензій по перевезенню вантажу від замовника та експедитора не надходило.

З моменту отримання відповідачем оригіналів вищевказаних документів оплати за надані послуги з перевезення вантажу по вищевказаній заявці на рахунок позивача не надходило.

Термін сплати коштів за перевезення згідно договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. є до 18.06.2016р., тому позивачем було нараховано відповідачу до сплати 176,57грн.-3% річних за період з 18.06.2016р. по 20.10.2016р. та 311,85грн.-інфляційних втрат за вересень 2016року.

Долучив до матеріалів справи оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №840, опису вкладення у цінний лист та копію статуту ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (нова редакція), затверджений рішенням №1 засновника ПП "Дейв Експрес Логістік" від 29.02.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 29.11.2016р. позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити їх в повному обсязі.

Крім того, долучив до матеріалів справи копії титульної сторінки книги реєстрації вихідної кореспонденції ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" та сторінки книги реєстрації вихідної кореспонденції ТзОВ "Дейв Експрес Логістік".

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.2016р. та в письмових запереченнях на позовну заяву б/н від 29.11.2016р. позов заперечив, вказавши, що договір-заявка №25/04-1 від 25.04.2016р. на перевезення вантажу між сторонами не укладався.

Зауважив, що не заслуговує на увагу посилання позивача на копію акту здачі-прийняття робіт № 129/2 від 05.05.2016 року, оскільки на ньому відсутні підписи від замовника (відповідача), та у сторін відсутній оригінал даного акту, а тому даний факт свідчить, що послуги не надавалися, а рахунок - фактура № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 року є безпідставним.

Представник позивача в судовому засіданні 29.11.2016р. звернувся до суду з клопотанням б/н від 29.11.2016р. (вх.№01-68/102/16), в якому просив суд, в зв'язку з тим, що відповідач не визнає позов залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" (Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 130), який і отримав доставку товару по спірному договору-заявці.

Представник відповідача у вирішенні даного клопотання покладається на розсуд суду.

В зв'язку з запереченнями відповідача щодо укладення спірного договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. та з огляду на те, що саме ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" отримав доставку товару по спірному договору-заявці, господарський суд, керуючись ст. 27 ГПК України, клопотання позивача задоволив та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат".

Ухвалою суду від 29.11.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст.77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі, а також залучення до участі в справі третьої особи.

В порядку ст. 27 ГПК України залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" (Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 130).

20.12.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від третьої особи-Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" надійшли до суду письмові пояснення вих.№87-15/29199 від 12.12.2016р. (вх.№01-54/11699/16), в яких вона повідомила, що ПрАТ "Київський КПК" не мало господарських відносин з Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 та не замовляло у нього послуги на міжнародні транспортні перевезення вантажу (макулатури). Товар, який був поставлений згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016p., був поставлений на територію ПрАТ "Київський КПК" відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, укладеного між ПрАТ "Київський КПК" та нерезидентом-компанією SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія). Відповідно до умов контракту, поставку товару (забезпечення його транспортування) здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія). Так, відповідно до пункту 5.1. контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, визначено, що конкретні умови поставки товару визначаються в додатках до контракту. В додатку №43 від 12.04.2016 року (що діяв з 12.04.2016р. до 31.05.2016р.) до контракту, визначено умови поставки товару: DAP - склад покупця (м. Обухів, вул. Київська, 130) - при поставці автомобільним транспортом.

Відповідно до правил INCOTERMS 2010 умова поставки DAP (Delivered At Place) передбачає обов'язок продавця здійснити поставку товару шляхом його надання в розпорядження покупця на транспортному засобі, що прибув готовим для розвантаження в узгодженому пункті призначення. Продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти контракт (договір) перевезення товару до названого місця призначення.

Таким чином, відповідно до умов контракту, замовлення транспортних послуг для поставки товару (макулатури) до ПрАТ "Київський КПК" здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія), а тому у ПрАТ "Київський КПК" немає інформації, яким чином компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) залучала перевізників для поставки товару по контракту.

Зауважила, що товар (макулатура), який перевозився згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016 p. був доставлений та прийнятий на території ПрАТ "Київський КПК"-05.05.2016р. ПрАТ "Київський КПК" не здійснювало оплату транспортних послуг, оскільки транспортування товару (макулатура) відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. здійснював продавець товару-компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія).

Повідомив, що ПрАТ "Київський КПК" належним чином виконало взяті на себе зобов'язання по контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. та оплатило компанії SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) вартість поставленої макулатури.

Просила розглядати справу без участі представника третьої особи.

Долучила до матеріалів справи копії контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, додаткової угоди №4 від 16.03.2015р. до контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, додатку №43 від 12.04.2016р. до контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, CMR №0026208 від 27.04.2016 p., прибуткового ордеру №231047_166 від 05.05.2016р., довідку № від 04.05.2016р., платіжного доручення №36453 від 12.05.2016р. та статуту ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" (нова редакція), затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" протоколом №26 від 28.04.2016р.

В судовому засіданні 21.12.2016р. та в письмових поясненнях №1187/1 від 19.12.2016р. (вх.№01-54/11750/16 від 21.12.2016р.) представник позивача вказав, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" надійшов в електронній формі від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 договір-заявка від 25.04.2016р. №25/04-1 на перевезення вантажу, який був засвідчений підписом та печаткою вказаного підприємця.

В цьому ж договорі-заявці сторони зафіксували наступну умову: "Даний договір на перевезення вантажу підписаний уповноваженими представниками сторін та завірений їх печатками шляхом електронного зв'язку та має однакову з оригіналом юридичну силу".

Даний договір-заявка був погоджений сторонами шляхом електронної переписки та прийнятий ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" до виконання.

За умовами договору-заявки перевізник зобов'язувався: 27.04.2016р. здійснити завантаження та перевезення вантажу (макулатури 22т 86куб) з м. Тимишоара (Румунія) та 29.04.2016р. здійснити розвантаження вказаного вантажу в м. Обухів Київської області (Україна), а саме в одержувача- ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат". Вартість вказаного перевезення була обумовлена сторонами у сумі 770грн. за тону вантажу, яка мала здійснюватися у безготівковій формі на протязі 14-ти банківських днів після отримання замовником/експедитором первинних документів про надані/отримані послуги.

На виконання вказаних умов договору-заявки ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) поставило під завантаження:27 квітня 2016 року в Румунії за адресою: Тимишоара Chisoda, Calea Chisodei 20, найнятий автомобіль "IVEKO": д.р.н. AM 7668 АІ/АМ 5065 XX (причеп), та який було завантажено зазначеним вантажем (макулатурою).

В той же час, по зазначеному вантажу (макулатурі, вагою 22 500т), який мав доставлявся вказаним автомобілем, декларант - ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" здійснив (оплатив) митно-фінансове врегулювання, про що свідчить відповідна "ПП" (попереднє повідомлення), та яка містить відмітки: Закарпатської митниці від 28.04.2016р. та Київської митниці ДФС від 04.05.2016р.

Факт надання та виконання замовлених ФОП - ОСОБА_3 послуг по перевезенню- доставці та розвантаженню вантажу (макулатури) в одержувача, стверджується: CMR № 0026208 від 05.05.2016р., яка містить відповідні відмітки митних органів від 28.04.2016р. (дві) та від 01.05.2016р., прибутковим ордером одержувача - ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" № 231047_166 від 05.05.2016 року, з якого вбачається, що розвантаження вантажу (макулатури) закінчилося 05.05.2016р., та який прийняла працівник одержувача - ОСОБА_7.

Факт отримання одержувачем - ПрАТ "Київський КПК" вантажу від перевізника (позивача) підтверджується письмовим поясненням третьої особи - ПрАТ "Київський КПК" від 12.12.2016р. № 87-15/29199, яке надано по справі суду.

З приводу наданих послуг (по перевезеню вантажу) ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) надіслало 31.05.2016р. замовнику ФОП - ОСОБА_3 для оплати первинні документи, а саме: CMR №0026208 від 05.05.2016р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., рахунок-фактуру № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., які 07.06.2016р. отримав представник замовника - ОСОБА_8 (підтверджується листом відповідю Волинської дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 05.12.2016р. № 07-09-1034). Ці ж документи були продубльовані позивачем (перевізником) на адресу замовника (відповідача) шляхом надіслання цінного листа від 03.11.2016р. з позовними матеріалами та рекомендованого листа від 07.12.2016р. (отриманий 08.12.2016р.).

Відповідач, при отриманні вказаних первинних документів, отримані від позивача послуги по перевезенню вантажу не оплатив, як і не оплатив такі на дату слухання цієї справи з даного приводу.

Долучив до матеріалів справи копії листа УДППЗ "Укрпошта" від 05.12.2016р. №07-09-1034, листів ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" від 05.12.2016р. вих.№1120 та вих.№1121, довіреності ФОП ОСОБА_3 для ВПЗ на отримання кореспонденції ОСОБА_8, прибуткового ордеру №231047_166 від 05.05.2016р.

Крім того, в заяві вих.№1187/3 від 19.12.2016р. (вх.№01-54/11787/16 від 21.12.2016р.) долучив до матеріалів справи копії договору-заявки від 24.04.2016р., акту наданих послуг №129/2 від 05.05.2016р., рахунку-фактури №ДЕ-129/2 від 05.05.2016р. та техпаспорту на автомобіль АМ 7668АІ.

Водночас, звернувся до суду з заявою вих.№1187/2 від 19.12.2016р. (вх.№01-65/254/16 від 21.12.2016р.) про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 18 633,26грн., в т.ч. 17 325,00грн.-заборгованості за надані послуги згідно договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні з перевезення вантажу по товарно-транспортній накладній міжнародного зразка (CMR) №0026208 від 05.05.2016р., 250,00грн.-3% річних за період з 27.06.2016р. по 19.12.2016р. та 1 058,26грн.-інфляційних втрат за період з 27.06.2016р. по 19.12.2016р.

Крім того, звернувся до суду з клопотанням б/н від 21.12.2016р. (вх.№01-54/11751/16 від 21.12.2016р.), в якому у зв'язку з тим, що Волинська дирекція УДППЗ "Укрпошта" листом № 07-09-1034 від 05.12.2016р. повідомила, що кореспонденція позивача по предмету спору, яка надходила до відділення поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016) на ім'я ФОП - ОСОБА_3, видавалася по довіреності вказаного ФОП, яка містить аналогічний підпис та печатку з аналогічним підписом та печаткою ФОП на електронній версії договору-заявці вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016р. (яким відповідач зробив замовлення послуги на перевезення вантажу) - ОСОБА_8, що вказує про те, що такому відомі обставини спору, а також враховуючи, що позивач самостійно не може надати належні копії документів відповідача ФОП-ОСОБА_3. на повіреного в отриманні кореспонденції ОСОБА_10, які знаходяться у відділенні поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016), які містять аналогічний підпис та печатку з аналогічним підписом та печаткою ФОП на електронній версії договору-заявці вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016р., просив суд викликати для дачі пояснень - ОСОБА_8 (паспорт НОМЕР_1, виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області 15.03.2004року), зобов'язати відповідача ФОП-ОСОБА_3. забезпечити явку його повіреного - ОСОБА_8; витребувати у відділенні поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016) та Волинській дирекції УДППЗ "Укрпошта" (вул. Кривий Вал, 19. м. Луцьк, інд,- 43025) належні копії договору відповідача ФОП-ОСОБА_3. на повіреного в отриманні кореспонденції ОСОБА_11 та заявку (яка містить підпис відповідача) на оренду а/с-21 на відділенні поштового зв'язку № 16 (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016); а також продовжити строк розгляду справи та відкласти розгляд спору.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2016р. позов заперечив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" в судове засідання 21.12.2016р. не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №622 від 12.12.2016р.

Судом прийнято заяву позивача вих.№1187/2 від 19.12.2016р. (вх.№01-65/254/16 від 21.12.2016р.), розцінюється як заява про збільшення розміру позовних вимог, оскільки в даному випадку має місце збільшення періоду нарахування 3% річних та суми індексу інфляції, а відтак і кількісних показників за вимогою позивача про стягнення з відповідача 3% річних та суми індексу інфляції, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 18 633,26грн.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

З огляду на все вищевикладене, суд прийшов висновку про витребування для огляду в судовому засіданні у Волинській дирекції УДППЗ "Укрпошта" (вул. Кривий Вал, 19. м. Луцьк, інд,- 43025) оригіналу доручення ФОП-ОСОБА_3 на повіреного в отриманні кореспонденції ОСОБА_8, копія якого направлена Генеральному директору ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" ОСОБА_12 листом Волинської дирекції 05.12.2016р. №07-09-1034 та у відділенні поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016) оригіналу заявки ФОП ОСОБА_3 на оренду а/с-21 на відділенні поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016).

Ухвалою суду від 21.12.2016р. продовжено строк розгляду справи за клопотанням представника позивача від 21.12.2016р. до 19.01.2017р. Розгляд справи відкладено на 18.01.2017р . на 14:30год.

Зобов'язано Волинську дирекцію УДППЗ "Укрпошта" (43025, м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 19) надати до 16.01.2017р. для огляду в судовому засіданні оригінал доручення ФОП-ОСОБА_3 на повіреного в отриманні кореспонденції ОСОБА_8, копія якого направлена Генеральному директору ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" ОСОБА_12 листом Волинської дирекції 05.12.2016р. №07-09-1034.

Зобов'язано відділення поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, 9) надати до 16.01.2017р. для огляду в судовому засіданні оригінал заявки ФОП ОСОБА_3 на оренду а/с-21 на відділенні поштового зв'язку № 16 УДППЗ "Укрпошта" (вул. Ковельська, 9, м. Луцьк, інд. - 43016).

Викликано в судове засідання для дачі пояснень щодо обставин та умов укладення (неукладення) спірного договору, отримання, надісланих позивачем на адресу відповідача поштовим зв'язком документів по договору, ОСОБА_3 (43024, АДРЕСА_1), ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (10007, м. Житомир, Київське шосе, 143а).

Зобов'язано сторін представити суду: позивача-додаткові письомві пояснення та первинні докази в обгрунтування позовних вимог, в т.ч. щодо отримання від відповідача договору-заявки від 25.04.2016р., умов підписання даної заявки та направлення її в зворотньому напрямку на адресу відповідача; додаткові письмові пояснення та докази щодо того, чи були між сторонами господарські правовідносини раніше; відповідача-додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням додаткових пояснень позивача; надати пояснення щодо того, чи були між сторонами господарські правовідносини раніше.

05.01.2017р. на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від Волинської дирекції УДППЗ "Укрпошта" надійшов лист №07-9-3 від 03.01.2017р. (вх.№01-54/139/17), яким надано суду оригінал заяви ОСОБА_3 на оренду а/с-21 на відділенні поштового зв'язку Луцьк-16 та оригінал доручення ОСОБА_3 на повіреного в отриманні кореспонденції ОСОБА_8

18.01.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача-ФОП ОСОБА_3 надійшли до суду письмові пояснення б/н від 12.01.2017р. (вх.№01-54/685/17), в яких він повідомив суд, що договір-заявка на перевезення вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016 року між ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" та ФОП ОСОБА_3 не укладався (відсутні оригінали документів), будь-які господарські відносини з приводу підписання даної заявки та перевезення вантажу між ними відсутні.

Щодо отримання кореспонденції ФОП ОСОБА_3, зауважив, що він дійсно уповноважував ОСОБА_8 отримувати кореспонденцію, яка надходила на його абонентську скриньку, але це ніяким чином не стверджує факту підписання ним вищевказаної угоди та виникнення грошових зобов'язань перед позивачем.

Вказав, що в нього відсутні правові підстави зобов'язати ОСОБА_8 з'явитися в судове засідання, а також на даний момент між ним та ОСОБА_8 трудових відносин не існує.

Зазначив, що щодо моменту виникнення спірного питання між сторонами існували господарські правовідносини у 2016 році, але грошові зобов'язання ФОП ОСОБА_3 виконані в повному обсязі.

Повідомив, що з'явитися в судове засідання немає можливості, оскільки з 12.01.2017р. перебуває на санаторно-курортному лікуванні у м. Трускавець.

В судовому засіданні 18.01.2017р. та в письмових поясненнях вих.№1267 від 18.01.2017р. (вх.№01-54/696/17) представник позивача позовні вимоги підтримав.

Долучив до матеріалів справи копії договорів-заявок №04/02-7 від 04.02.2016р., №02/03-3 від 02.03.2016р., №05/04-1 від 05.04.2016р., скріншотів електронної переписки сторін від 05.02.2016р., від 08.02.2016р., від 11.02.2016р., 19.02.2016р., 02.03.2016р., 11.03.2016р., 25.03.2016р., 05.04.2016р., 14.04.2016р., 21.04.2016р., договору №04/02-7 від 05.02.2016р., супровідних листів від 22.02.2016р. №2120, від 16.03.2016р. №2687, від 16.03.2016р. №2687, від 28.03.2016р. №1743, від 26.04.2016р. №1914, поштових чеків від 23.02.2016р., від 17.03.2016р., від 29.03.2016р., CMR серії А №0017463, серії А №002730, серії А №0026209, актів здачі-прийняття робіт №28/3 від 10.02.2016р., №58/3 від 10.03.2016р., №104/2 від 14.04.2016р., рахунків-фактур №ДЕ-28/3 від 10.02.2016р., №ДЕ-58/3 від 10.03.2016р., №ДЕ-104/2 від 14.04.2016р., податкових накладних від 10.03.2016р., від 10.02.2016р., від 14.04.2016р., платіжного доручення №277 від 06.05.2016р., банківської виписки від 06.05.2016р., наказу №130 від 14.09.2015р.

Водночас, звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог вих.№1269 від 18.01.2017р. (вх.№01-65/20/17 від 18.01.2017р.), в якій збільшивши періоди нарахування 3% річних та суми індексу інфляції, просив суд стягнути з відповідача 18 846,32грн., в т.ч. 17 325,00грн.-заборгованості за надані послуги згідно договору-заявки №25/04-1 від 25.04.2016р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні з перевезення вантажу по товаро-транспортній накладній міжнародного зразка (CMR) №0026208 від 05.05.2016р., 297,61грн.-3% річних за період з 24.06.2016р. по 18.01.2017р. (включно) та 1 223,71грн.-інфляційних втрат за період з липня 2016р. по грудень 2016р. (включно).

Крім того, звернувся до суду з клопотанням вих.№1268 від 18.01.2017р. (вх.№01-54/694/17 від 18.01.2017р.), в якому просив суд витребувати у ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області копію податкової декларації (форма 5) ФОП ОСОБА_3

Даним клопотанням долучив до матеріалів справи копії податкових накладних від 10.02.2016р. №83, від 10.03.2016р. №36, від 14.04.2016р. №62 та від 05.05.2016р. №55.

Крім того, звернувся до суду з клопотанням б/н від 18.01.2017р. (вх.№01-54/695/17), яким до матеріалів справи долучив інформацію з ЄДРПОУ, яка вказує про те, що ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" () та ТзОВ "Дейв Експрес" () мають однакову юридичну адресу та одного засновника.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2017р. та в письмових поясненнях б/н від 18.01.2017р. (вх.№01-54/711/17 від 18.01.2017р.) позов заперечив, вказавши, що представником позивача ТзОВ "Дейв Експрес Логістік", були надані у якості доказів роздруковані скріншоти незрозумілого характеру, без жодних підписів та печаток, що не є доказами для суду.

Зауважив, що представник позивача посилається на перевезення, які мали місце, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ "Дейв Експрес", дані перевезення не стосуються позовних вимог позивача, оскільки позивачем по даному спірному перевезенню являється ТзОВ "Дейв Експрес Логістік".

Згідно ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які маються значення для вирішення справи.

На підставі викладеного, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, та аргументованих пояснень стосовно пред'явленого позову, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд розглянувши, в судовому засіданні 18.01.2017р. заяву позивача вих.№1269 від 18.01.2017р. (вх.№01-65/20/17 від 18.01.2017р.) про збільшення позовних вимог, зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити, зібльшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Судом приймається заява позивача вих.№1269 від 18.01.2017р. (вх.№01-65/20/17 від 18.01.2017р.), розцінюється як заява про збільшення розміру позовних вимог, оскільки в даному випадку має місце збільшення кількісних показників за вимогами позивача про стягнення з відповідача 3% річних та суми індексу інфляції, у звязку зі збільшенням періодів їх нарахування, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 18 846,32грн.

Водночас, суд розглянувши клопотання представника позивача вих.№1268 від 18.01.2017р. (вх.№01-54/694/17 від 18.01.2017р.), в якому він просив суд витребувати у ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області копію податкової декларації (форма 5) ФОП ОСОБА_3, вважає за необхідне в його задоволенні відмовити, як необгрунтованому, відповідно до вимог ст. 38 ГПК України, згідно якої сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

При цьому, враховано тривалий час розгляду спору, який продовжено судом до 19.01.2017р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" в судове засідання 18.01.2017р. не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №711 від 05.01.2017р.

Викликані в судове засідання для дачі пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_12 в судове засідання 18.01.2017р. не з'явились.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України та дослідивши матеріали справи, -

встановив:

Як зазначає позивач в позовній заяві, 25 квітня 2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) був укладений договір-заявка №25/04-1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, згідно якої ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) зобов'язувався здійснити перевезення вантажу, а ФОП ОСОБА_3 зобов'язувався оплатити вартість наданих йому послуг по перевезенню вантажу.

Згідно даної заявки позивач зобов'язався перевезти вантаж, а саме макулатура; маршрут-Тимишоара (Румунія)-Обухів (Україна); адреса завантаження: Тимишоара (Румунія) Chisoda, Calea Chisodei 20; митне оформлення: на місці або в Халмеу; п/п Дякове; кількість місць 22т, 86 куб, тент; спосіб завантаження-задня, розвантаження бокове; № трансп. ср-ва та П.І.Б. водія-НОМЕР_2 НОМЕР_3 ОСОБА_13; митне очищеннята місце розвантаження-ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат", м. Обухів, вул. Київська, 130; строк доставки вантажу-29.04.2016р.; вартість перевезення-770 грн. за тону вантажу згідно фактичної ваги в СМР безготівковий розрахунок на протязі 14 банківських днів після отримання повного комплекту оригіналів документів та смр з мокрими печатками.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши доводи та надані ними докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

В підтвердження укладення даного договору-заявки позивач долучив до матеріалів справи копію договору-заявки №25/04-1 на перевезення вантажу від 25.04.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, оригіналу договору-заявки №25/04-1 на перевезення вантажу від 25.04.2016р. суду сторонами надано не було. Зокрема, позивач посилався на те, що на його електронну адресу від відповідача надійшов договір-заявка №25/04-1 на перевезення вантажу від 25.04.2016р. із підписом відповідача та відбитком його печатки.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 641 ЦК україни пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Як стверджує позивач, між сторонами було досягнуто домовленості щодо перевезення вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу №25/04-1 від 25.04.2016р., відповідно до якої позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу, а відповідач- оплатити таке перевезення.

Частиною другою ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно приписів ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зауважує, що сторонами не було представлено суду оригіналу вказаного договору-заявки, чи інших документів, які б стверджували укладення даного договору між сторонами.

На копії акті здачі-прийняття робіт № 129/2 від 05.05.2016 року відсутні підписи від замовника (відповідача), та у сторін відсутній оригінал даного акту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас суд вважає, що надані позивачем матеріали, а саме рахунок-фактура № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 року не є первинним доказом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і не підтверджує здійснення позивачем перевезення на замовлення позивача.

Також суду не надано і належних доказів надіслання, передбачених договором-заявкою документів, на адресу відповідача, а саме в матеріалах справи відсутній опис вкладення до цінного листа, який засвідчував би направлення саме зазначених позивачем документів на адресу відповідача.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Хоча письмова форма договору передбачає не лише виклад його у формі єдиного документа (можливим є листи, телеграми тощо), однак підписання такого документа уповноваженими представниками сторін договору власноручно або шляхом застосування електронного підпису є обов'язковим, підтверджує наявність цивільної дієздатності сторін і виражає їх волевиявлення.

Позивач зазначає, що відповідачем договір-заявка №25/04-1 від 25.04.2016р. підписаний власноручно, однак оригіналу договору з підписом особи суду не надано, а відповідач, в свою чергу, підписання договору з свого боку категорично заперечує.

Отже, хоча і допускається укладення договору шляхом переписки листами, проте надані позивачем документи договір-заявка на перевезення вантажу №25/04-1 від 25.04.2016р. та інша переписка (електронні листи), на які посилається позивач, як на правову підставу позову, не відповідають приписам ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

Позивачем не надано суду жодного первинного доказу в підтвердження направлення відповідачем електронними носіями спірного договору-заявки на адресу позивача, прийняття та підписання позивачем зазначеного договору та направлення його на адресу ФОП ОСОБА_3

Згідно ст. 13 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» суб'єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. При зберіганні електронних документів обов'язкове додержання таких вимог: інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання; має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний; у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання.

Згідно ст.7 вказаного закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Отже позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору-заявки від 25.04.2016р. №25/04-1 на перевезення вантажу, а надана електронна переписка не відповідає вимогам законодавства, не містить згоди сторін та зразків їх підписів.

В даному випадку сторона відповідача заперечує підписання та укладення з позивачем спірного договору-заявки на перевезення вантажу №25/04-1 від 25.04.2016р.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Однак, встановленню обставин відповідності спірних договорів вимогам закону та як наслідок отримання висновку про недійсність договору передує встановлення обставин його укладення.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 180 ГК України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Так, позивачем не було надано доказів фактичного укладення з відповідачем договору. Окрім того, позивачем не було надано суду будь-яких вмотивованих пояснень щодо відсутності оригіналу договору-заявки, направлення його відповідачем на адресу позивача, його підписання останнім та направлення в зворотньому напрямку на адресу відповідача.

Подані суду роздруковані позивачем скріншоти у якості доказів жодних підписів та печаток не містять.

Суд зауважує, що представник позивача посилається на перевезення, які мали місце, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ "Дейв Експрес" (), проте дані перевезення не стосуються позовних вимог позивача, оскільки позивачем по даному спірному перевезенню являється ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (), тобто інша юридична особа.

Відповідно до пункту 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Уповноваження ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_8 на отримання кореспонденції, яка надходила на його абонентську скриньку, ніяким чином не стверджує факту підписання ФОП ОСОБА_3 спірного договору-заявки та виникнення грошових зобов'язань перед позивачем.

Водночас, судом враховано, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, яка і отримала доставку товару по спірному договору-заявці-Приватне акціонерне товариство ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" у своїх поясненнях вказала, що ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" не мало господарських відносин з Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 та не замовляло у нього послуги на міжнародні транспортні перевезення вантажу (макулатури). Товар, який був поставлений згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016p., був поставлений на територію ПрАТ "Київський КПК" відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, укладеного між ПрАТ "Київський КПК" та нерезидентом-компанією SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія). Відповідно до умов контракту, поставку товару (забезпечення його транспортування) здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія). Так, відповідно до пункту 5.1. контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, визначено, що конкретні умови поставки товару визначаються в додатках до контракту. В додатку №43 від 12.04.2016 року (що діяв з 12.04.2016р. до 31.05.2016р.) до контракту, визначено умови поставки товару: DAP - склад покупця (м. Обухів, вул. Київська, 130) - при поставці автомобільним транспортом.

Відповідно до правил INCOTERMS 2010 умова поставки DAP (Delivered At Place) передбачає обов'язок продавця здійснити поставку товару шляхом його надання в розпорядження покупця на транспортному засобі, що прибув готовим для розвантаження в узгодженому пункті призначення. Продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти контракт (договір) перевезення товару до названого місця призначення.

Відповідно до умов контракту, замовлення транспортних послуг для поставки товару (макулатури) до ПрАТ "Київський КПК" здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія), а тому у ПрАТ "Київський КПК" немає інформації, яким чином компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) залучала перевізників для поставки товару по контракту.

Товар (макулатура), який перевозився згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016 p. був доставлений та прийнятий на території ПрАТ "Київський КПК"-05.05.2016р. ПрАТ "Київський КПК" не здійснювало оплату транспортних послуг, оскільки транспортування товару (макулатура) відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. здійснював продавець товару-компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія).

ПрАТ "Київський КПК" належним чином виконало взяті на себе зобов'язання по контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. та оплатило компанії SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) вартість поставленої макулатури.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч зазначеним вище нормам, сторонами не подано жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили укладення між позивачем та відповідачем договору-заявки на перевезення вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016р., документально не доведено існування між позивачем та відповідачем будь-яких правовідносин і, як наслідок заборгованості ФОП ОСОБА_3 перед ТзОВ ТзОВ "Дейв Експрес Логістік".

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" про стягнення 18 846,32грн., а тому в позові слід відмовити.

Доводи ТзОВ "Дейв Експрес Логістик" у позовній заяві та у поясненнях не спростовують даного висновку.

Згідно ст. 49 ГПК України, підстави віднесення судових витрат на відповідача, у разі відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

23.01.2017

Суддя С. В. Бондарєв