ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 р. Справа № 909/1075/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Сегін І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

юр. адреса:вул. Калнишевського, 25,м. Самбір, Львівська область,81400

поштова адреса: вул. Карпенка Карого,32, с. Оброшино, Пустомитівський район, Львівської області

до відповідача: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

вул. Ювілейна,40, с.Нижній Струтинь, Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77620

про стягнення заборгованості в сумі 20802,68 грн.

за участю:

від позивача: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( паспорт ( НС 447854 від 18.11.2005) - директор;

від відповідача представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 20802,68 грн. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.16 розгляд справи в судовому засіданні призначено на 22.12.16. В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 10.01.2017року.

Позивач в судове засідання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. У судовому засіданні подав суду клопотання в порядку ст. 22 ГПК України з додатком про часткове погашення боргу станом на 06.05.2016року.

На виконання ухвали суду від 21.12.16 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 18643/16 від 21.12.2016 року), згідно якого заперечує проти інфляційних втрат та 3% річних.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду матеріалів справи повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням копій ухвали від22.12.16року на відповідну адресу відповідача.

В свою чергу, згідно частини 3 пункту 3.12.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Від відповідача не надійшло жодних заяв, клопотань, зокрема, про неможливість взяти участь в судовому засіданні або надати суду докази з причин, що від них не залежать.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося10 січня 2017року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

16 лютого 2016року між позивачем (перевізник) та відповідачем (експедитор) укладено договір №003042 на перевезення вантажу (надалі-договір), за умовами якого перевізник зобов'язався приймати до перевезення і доставляти довірений йому відправником вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському сполученні, а експедитор зобов'язався оплатити надані послуги по перевезенню вантажу (п. 1.1. договору).

За п.п.7.1., 7.2. договору вказаний договір вступає в дію з моменту його підписання і діє один рік, а в частині розпочатих і незакінчених зобов'язань до повного їх виконань. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору одна із сторін не повідомить у письмовій формі іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору продовжується на рік.

Відповідно до п.3.1 договору встановлено , що вартість перевезення по кожному перевезенню вантажу визначаються за погодженням сторін і зазначається в заявці. Експедитор оплачує замовлені послуги протягом 14 днів (банківських) з моменту отримання експедитором повного пакету документів, а саме: оригіналу договору, оригіналу заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт, товаро-транспортної накладної, податкової накладної.

У відповідності до умов вказаного договору та заявки від 16 лютого 2016 року за №16/02 про перевезення вантажу автомобільним транспортом, виконавець надав експедитору послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом на умовах вказаних в заявці, зокрема: місце завантаження -Херсонська обл., Голопристанський р-н., м. Гола Пристань, вул. Московська, 25; пункт розвантаження - вул. Бінєвіцка, 52, 05-870, Польща; вартість перевезення - 21000,00гривень.

На підтвердження факту виконання зобов'язань виконавця (позивача) за вказаним договором, сторонами 24 лютого 2016 року складено акт №2-з здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), згідно якого позивач транспортні послуги по маршруту м. Гола Пристань (UA) - кордон ОСОБА_3 - с. Блонз (PL) на суму 21000,00грн. виконав у повному обсязі, сторони ніяких претензій одна до одної не мають. Акт скріплений підписами та печатками сторін.

Враховуючи вказані обставини, 16 березня 2016 року у відповідача виник обов'язок по сплаті вартості наданих послуг. Про те, такі послуги експедитором оплачено частково а саме в розмірі 2100,00 грн. 06 травня 2016 року.

Таким чином на день пред'явлення даного позову, існує заборгованість відповідача перед позивачем за надані транспортні послуги згідно договору 003042 від 16 лютого 2016 року та заявки від 16 лютого 2016 року №16/02 про перевезення вантажу автомобільним транспортом в розмірі 18900,00 грн.

Враховуючи, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. (ст.625ЦК України ). Позивач провів розрахунок 3% річних, які становлять 84,57грн. та інфляційних збитків, що становлять 735,00грн.

Відповідач доказів щодо оплати послуг в повному об'ємі не подав.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір на перевезення вантажів від 16 лютого 2016року №003042 та відповідно виникли господарські правовідносини.

Відповідно до ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Із положень ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України вбачається, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.2 ст. 916 ЦК України, ст.311 ГК України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за домовленістю сторін, за цінами, встановленими відповідно до законодавства .

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за поданими заявками виконав зобов'язання щодо надання транспортних послуг, вартість яких згідно заявок склала 2100грн. Натомість відповідач сплати отримані послуги тільки частково в розмірі 2100грн. ( платіжне доручення № 385 від 06.05.2016року.)

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

У відповідності до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо 3% річних, то за ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище зазначену правову норму, позивачем правомірно нараховано відповідачу, 407,68грн. - 3% річних, 1495,00грн. - інфляційних втрат, які підлягають стягненню за період та у сумі вказаній позивачем у розрахунку, який визнається судом арифметично вірним.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на основі вище вказаного, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 18900,00грн. - основного боргу, 407,68грн. - 3% річних, 1495,00грн. - інфляційних втрат.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 11, 254, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 909 ЦК України, ст. 173, 193, 216, 230,231, 307 ГК України, керуючись ст. 4-7, 43, 49, 55, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, (вул. Калнишевського, 25,м. Самбір, Львівська область) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 а Юрійовича (вул. Ювілейна,40, с.Нижній Струтинь, Рожнятівський район, Івано-Франківська область) про стягнення заборгованості в сумі 20802,68 грн. задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 а Юрійовича (вул. Ювілейна,40, с.Нижній Струтинь, Рожнятівський район, Івано-Франківська область) 18900,00грн. (вісімнадцять тисяч дев"ятсот грн.00коп.) основного боргу, 407,68грн.(чотириста сім грн.68коп.) 3% річних, 1495,00грн. ( одна тисяча чотириста дев'яносто п'ять грн.00коп.) інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1378грн.00коп. (одна тисяча сімсот вісім грн.00коп.).

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.01.16

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.