ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 року Справа № 904/11124/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1-1ю від 03.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1306 від 30.08.2016р.

від третьої особи: ОСОБА_3, представник, довіреність №8/25/17 від 10.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2016р. у справі №904/11124/15

за позовом Комунального закладу охорони здоров'я Кам'янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

до Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, м.Дніпро

про стягнення 18482,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Комунальний заклад охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр Первинної медико-санітарної допомоги № 3" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" про стягнення 18482,68 грн. зайво сплачених грошових коштів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивач не довів, що ціна на роботи та послуги за договорами №14-00209 від 29.04.2014р. та №01171 від 18.05.2015р. є державними регульованими цінами, а відповідно ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2016р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. у справі №904/11124/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції, Вищий господарський суд України вказав, що господарські суди не надали належної оцінки листу Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" №175 від 24.12.2015р., яким підприємство добровільно визнало завищення вартості послуг та повідомило Комунальний заклад охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" про те, що у зв'язку із складною ситуацією з надходженням коштів від надання робіт та послуг підприємство не має можливості погашення всієї суми та зобов'язується здійснити погашення залишку до 30.06.2016р., щомісячно рівномірними сумами, починаючи з грудня 2015 року. Також суди не врахували, що на вимогу позивача щодо повернення зайво перерахованих коштів відповідач платіжним дорученням №6848 від 06.11.2015р. повернув зайво перераховані кошти в розмірі 1000,00 грн. Крім того, судами залишено поза увагою те, що Обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" платіжним дорученнями №6878 від 24.12.2015р. повернуло Комунальному закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" надлишки сплати за послуги БТІ згідно вимоги №462/1-05 від 10.11.2015р. в розмірі 1500,00 грн.

За результатами нового розгляду означеного спору рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2016р. у справі №904/11124/15 (суддя Дубінін І.Ю.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" на користь Комунального закладу охорони здоров'я Кам'янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" 18482 грн. 68 коп. зайво сплачені грошові кошти, 1218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 1515 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, 1653 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги.

Означене рішення вмотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено обґрунтованість вимог позивача, що завищення вартості робіт і послуг було добровільно визнано відповідачем та підтверджується частковим виконанням вимог позивача щодо повернення зайво сплачених бюджетних грошових коштів. При ухваленні рішення суд керувався нормами ст.ст. 525, 526, 530, 610, 629, 837, 843, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України тощо.

Відповідач (ОКП "Дніпродзержинське БТІ"), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що під час прийняття рішення у справі господарським судом неповністю з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, а також порушено застосування норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2016р. у справі №904/11124/15 скасувати повністю та стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я Кам'янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" на користь Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1339,80 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що описова частина оскарженого рішення суду не містить пояснень та доводів відповідача, у мотивувальній частині відсутні доводи, за якими господарський суд відхилив доводи та докази відповідача, а викладення в рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України. Зазначає, що господарським судом не з'ясовано, які саме зобов'язання відповідача як сторони договору не виконані або виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. На думку скаржника, оскільки між сторонами було укладено договори підряду, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримані як оплату належно виконаних робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - відповідних договорів і вони не можуть вважатися збитками, тому позовні вимоги задоволено судом неправомірно. Вважає, що виявлені Інспекцією порушення не можуть будь-яким чином впливати на договірні правовідносини сторін, акти Інспекції не можуть бути підставою для зміни умов договору. Посилається на судову практику Вищого господарського кодексу України у господарських справах №904/8879/13 та №918/1564/13 та зазначає, що сам лише акт перевірки не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків та не звільняє позивача від процесуального обов'язку доводити свої вимоги іншими належними доказами. Крім того вважає, що судом не з'ясовано, якими правовими нормами встановлено, що перевищення розрахункової вартості робіт необхідно відносити до збитків; судом не досліджувався та не встановлений зв'язок між розрахунком калькуляцій виконаних робіт та вартістю таких робіт, встановлену у договорах між позивачем та відповідачем, а також обов'язковість застосування таких калькуляцій для встановлення договірної вартості; судом також не досліджений та не врахований у рішенні факт, чи були договори між позивачем та відповідачем в частині визначення ціни визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав завищення ціни, чи до них були внесені відповідні зміни.

Позивач (КЗОЗ КМР "Центр ПМСД №3") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача та вказує, що невиконання належним чином відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства призвело до завищення вартості робіт, а визнання вини відповідачем підтверджується довідкою зустрічної звірки від 28.09.2015р. №830-21/79з і розрахунками (перерахунками вартості виконання робіт), складеними ДФІ та підписаними керівництвом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" без будь-яких зауважень; листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 24.12.2015р., яким відповідач визнав вимогу по поверненню зайво сплачених грошових коштів і зобов'язався здійснити повне погашення визначеної у вимозі суми; платіжними дорученнями ОКП "Дніпродзержинське БТІ" №6848 від 06.11.2015р. та №6878 від 24.12.2015р. про часткове повернення зайво сплачених грошових коштів на суму 2500,00 грн., у яких у графі "призначення платежу" відповідач зазначив підставами для платежів вищезазначені вимоги позивача. Вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2016р. у справі №904/11124/15 правомірним і обґрунтованим повністю, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно, всебічно та об'єктивно з'ясованих обставин справи, просить залишити означене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

05.12.2016р. відповідач додатково до своїх пояснень, викладених в апеляційній скарзі та під час судового засідання повідомив суд апеляційної інстанції з посиланням на норми статей 627, 837, 843, 845 Цивільного кодексу України, що із матеріалів справи вбачається, що зобов'язання між сторонами спору виникли на підставі Договору №14-00209 від 29.04.2104р. та Договору №01171 від 18.05.2015р., в яких сторони вільно, на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, як умови, які є обов'язковими для сторін. Розмір та порядок оплати робіт із технічної інвентаризації визначені у вказаних вище договорах за домовленістю сторін у повній відповідності до припису Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна. На підтвердження факту визначення вартості робіт саме за домовленістю сторін за результатами переговорів просив долучити до матеріалів справи копії переддоговірного листування та копію протоколу переговорів між позивачем та відповідачем. Вказує, що відповідно до цієї документації запропонована ОКП "Дніпродзержинське БТІ", як виконавцем робіт, ціна в розмір 294600,00 грн. (лист №122/3 від 18.03.2015р.) була зменшена за домовленістю сторін після проведення переговорів до 293405,00 грн., що відображено в резолютивній частині протоколу переговорів.

07.12.2016р. представником третьої особи подано клопотання про здійснення у справі процесуального правонаступництва третьої особи - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на його правонаступника - Східний офіс Держаудитслужби.

На виконання вимог ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.12.2016р. з пропозицією сторонам надати додаткові письмові пояснення щодо законодавчого регулювання порядку формування та узгодження цін на послуги БТІ, а також письмові міркування з приводу правової оцінки добровільного визнання завищення вартості послуг та повернення частини коштів БТІ позивач та відповідач надали додаткові пояснення у справі.

Так, у своїх поясненнях від 05.01.2017р. позивач з посиланням на ст.ст. 11, 202, 204, 653 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України вказує, що в даному випадку після встановлення в результаті ревізії, проведеної працівниками Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області факт завищення ОКП "Дніпродзержинське БТІ" вартості послуг КЗОЗ КМР "ЦПМСД № 3" направило відповідачу лист від 02.10.2015р. №403/1-05 і пред'явило вимогу від 10.11.2015р. №462/1-05 про повернення суми завищення вартості послуг на суму 20982,68 грн.. Вказує, що такі вимоги відповідач визнав, але задовольнив частково на суму 2500,00 грн. При цьому, визнання відповідачем факту завищення вартості послуг, надання згоди на внесення змін в укладені договори від 29.04.2014р. №14-002 від 18.05.2015р. №01171 і взяття на себе зобовязання по поверненню медичному закладу зайво сплачених бюджетних коштів підтверджується наступними доказами: 1) довідкою зустрічної звірки від 28.09.2015р. №830-21/79з; розрахунками (перерахунками вартості виконання робіт), підписаними керівництвом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" добровільно і без будь-яких зауважень; 2) листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 24.12.2015р., яким відповідач визнав вимогу лікарняного закладу по поверненню зайво сплачених грошових коштів і зобов'язався здійснити повне погашення визначеної у цій вимозі суми; 3) платіжними дорученнями ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 06.11.2015р. №6848 і від 24.12.2015р. № 6878 про часткове повернення зайво сплачених грошових коштів на суму 2500,00 грн., у яких в графі "призначення платежу" відповідач зазначив підставами для платежів вищевказані вимоги (листи). Вважає, що в даному випадку визнання ОКП "Дніпродзержинське БТІ" вимог позивача щодо повернення суми завищення вартості послуг фактичне добровільне повернення частини зайво отриманих від медичного закладу коштів свідчить про добровільне прийняття відповідачем пропозиції позивача щодо відповідного внесення змін до договорів від 29.04.2014р. №14-00209 і від 18.05.2015р. №01171 та взяття на себе зобов'язання по поверненню сум завищення вартості послуг та вчинення дій спрямованих на їх виконання.

Відповідач, у своїх поясненнях від 10.01.2017р. вказує, зокрема, що відповідно до чинного законодавства розмір та порядок оплати робіт із технічної інвентаризації визначаються у договорі за домовленістю сторін, і висновки та приписи Державної фінансової інспекції не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договорами та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Також вони не можуть бути використані як підстава для вимог однієї із сторін договірних відносин. Вважає, що в договорах №14-00209 від 29.04.2014р. та №01171 від 18.05.2015р. сторони - відповідач та позивач - встановили договірні ціни на роботи та послуги з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна у повній відповідності до вимог діючого законодавства, а вимоги щодо зміни таких договірних цін на підставі висновків Державної фінансової інспекції не відповідають діючому законодавству України. Вважає, що в діях позивача та відповідача щодо повернення частини грошових коштів за вказаними договорами були зовнішні ознаки правочину, змістом якого була зміна цивільних прав та обов'язків за договорами, вже укладених між сторонами раніше та повністю виконаних. В той же час, з поведінки як позивача так і відповідача зрозуміло, що обидві сторони не дійшли до згоди щодо змісту та умов такого правочину, в тому числі щодо термінів сплати спірної суми та підстав її повернення; сторонами не укладено окремої угоди щодо внесення змін до укладених раніше договорів. Крім того, після обміну листами щодо повернення коштів відповідачем було направлено лист до позивача з повідомленням про те, що дії з повернення частини коштів були помилковими. Вказує, що позивачем зі свого боку було розпочато вирішення спору у судовому порядку без спроби укласти зміни до договорів. Вважає такі дії сторін підтвердженням того, що вони не мали намір здійснити правочин у зв'язку із тим, що не мали узгоджених умов його виконання та його узгодженого змісту. Таким чином, відповідач вважає, що має місце дефект волі щодо такого правочину - невідповідність волі та волевиявленню сторін правочину. Разом із цим відповідач також вважає, що всупереч вимогам статті 654 Цивільного кодексу України під час спроби зміни умов договорів позивачем та відповідачем не додержано такої самої форми, що й договори, які змінювались. Таким чином, в даному випадку вважає наявним також дефект форми правочину. При цьому відповідач визнає можливість внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом, крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України така зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Вважає, що таким чином, зміст правочину прямо суперечить вимогам Цивільного кодексу України, адже наявний також і дефект правочинну (незаконність). Відтак вважає, що дії як позивача так і відповідача щодо повернення частини коштів були помилковими в розумінні статті 229 Цивільного кодексу України в частині помилкового розуміння обсягів своїх прав та обов'язків як сторін договорів. На момент виконання своїх дій сторони не врахували, що зміна ціни договору після його виконання прямо суперечить діючому законодавству. Одже позивач не мав права вимагати від відповідача повернення коштів за виконаними договорами як зменшення ціни договору, а відповідач не повинен був виконувати таке повернення. Таким чином, мета та зміст правочину між сторонами були первісно помилковими. Саме про таку помилку відповідач і повідомляв позивача належним чином. На підставі вказаних міркувань відповідач вважає, що дії позивача та відповідача щодо повернення частини коштів за раніше укладеними та виконаними договорами хоча і мають ознаки правочину про зміну умов іншого правочину, але не відповідають фактичним намірам сторін, що підтверджується їх подальшою поведінкою, не укладені у належній формі, яку вимагає законодавство як необхідну умову, а також прямо суперечать вимогам Цивільного кодексу України в частині заборони зміни ціни в договорах, що є виконаними. Дії сторін вважає такими, що виконані під впливом помилки, таким чином, наявні ознаки недійсності правочину. Враховуючи на викладені міркування, відповідач просить на підставі статей 215, 216, 229 Цивільного кодексу України, пункту 1 частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, пункту 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 визнати недійсним правочин між позивачем та відповідачем щодо повернення на користь позивача частини коштів за договорами №14-00209 від 29.04.2014р. та №01171 від 18.05.2015р. та зобов'язати позивача повернути становище сторін у початковий стан, а саме повернути відповідачу грошові кошти у сумі 2500,00 грн.

Представник третьої особи підтримав доводи позивача та заперечував на задоволенні апеляційної скарги відповідача.

В судовому засіданні 11.01.2017р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом завершений розгляд даної справи з проголошенням вступної та резолютивної частини постанови.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що між Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" (Замовник) та Обласним комунальним підприємством "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" (Виконавець) укладено Договір №14-00209 від 29.04.2014р., відповідно до умов п.1.1. якого Виконавець зобов'язується виконати роботи та надати послуги з технічної інвентаризації на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, 20А та інші послуги та роботи пов'язані з цим, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані послуги.

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.5. Договору №14-00209 від 29.04.2014р. встановлено, що вартість послуг за цим договором складає 96899,00 грн., в т.ч. ПДВ 16149,83 грн. Вартість послуг визначається на підставі цін Виконавця, що діють на день підписання договору. Оплата здійснюється на підставі рахунку Виконавця та акта виконаних робіт (надання послуг). Після надання послуг Виконавець передає Замовнику результат таких послуг - технічний паспорт (паспорти) на об'єкт (об'єкти).

Відповідно до п.8.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань до 31.12.2014р.

Обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" свої зобов'язання за договором №14-00209 від 29.04.2014р. з виготовлення технічних паспортів на об'єкти нерухомості виконало належним чином та у повному обсязі, що підтверджено ОСОБА_4 виконаних робіт (надання послуг) № від 29.04.2014р. на суму 96899,00 грн. (з ПДВ), який міститься в матеріалах даної справи (а.с.54 т.1).

Розрахунок за надані послуги згідно умов договору №14-00209 від 29.04.2014р. проведений позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №502 від 29.04.2014р. на суму 96899,00 грн. (а.с.15 т.1).

В подальшому, між Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" (Замовник) та Обласним комунальним підприємством "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" (Виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №01171 від 18.05.2015р.

За умовами п. 1.1. Договору №01171 від 18.05.2015р., виконавець зобов'язується надати послугу щодо закупівлі: "Плани та креслення архітектурні" код 71.11.1ДК-016-2010, а саме: провести технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресами:

- комплекс нежитлових будівель 8 (одиниць) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, 31;

- нежитлова будівля за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Дальня, 3;

- нежитлові будівлі 2 (одиниці) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Комунарна, 24;

- нежитлова будівля дитячої лікарні за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Ватутіна, 17;

- внести відповідні зміни та виготовити інвентаризаційні справи, зазначені у специфікації до цього договору, а Замовник - прийняти та своєчасно оплатити послугу.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. ціна цього договору становить 293405,00 грн., в тому числі ПДВ 48900,83 грн. Ціна цього Договору зазначена у Додатку №1 до цього договору - в Специфікації.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 року (п. 8.1. договору).

Відповідач виконав свої зобов'язання за Договором №01171 від 18.05.2015р. належним чином та у повному обсязі, що засвідчено підписаним між сторонами ОСОБА_4 приймання-передання № від 27.05.2015р. на суму 293405,00 грн. (з ПДВ) (а.с.55 т.1).

Позивач здійснив розрахунок за надані послуги згідно умов договору на загальну суму 293405,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №596 від 27.05.2015р. на суму 293405,00 грн. (а.с.17 т.1).

У період з 30.06.2015р. по 23.09.2015р., з перервою з 01.07.2015р. по 13.08.2015р., Дніпродзержинською об'єднаною Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області (надалі - Інспекція) проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" за період з 01.03.2013р. по 30.06.2015р., та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2011р. по 30.06.2015р., за результатами якої складено акт №830-21/16 від 30.09.2015р. (а.с.18-20 т.1).

Також у період з 16.09.2015р. по 23.09.2015р. Інспекцією проведено зустрічну звірку в Обласному комунальному підприємстві "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" за період з 01.03.2013р. по 30.06.2015р., за результатами якої складено довідку №830-21/79з від 28.09.2015р. (а.с.21-24 т.1)

У вказаних вище ОСОБА_4 та Довідці зазначено про завищення вартості послуг з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна Центру за договорами №14-00209 від 29.04.2014р. та №01171 від 18.05.2015р. на загальну суму 20982,68 грн. (в т.ч. за 2014 рік - 18891,24 грн., за І півріччя 2015 року - 2091,44 грн.). Відповідне порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) Центру на суму 20982,68 грн.

02.10.2015р. за вих. 404/1-05 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив перерахувати зайво нараховані кошти за проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна за 2015 рік на суму 2091,44 грн. (а.с.27 т.1).

ОКП "Дніпродзержинське БТІ" виконало вимогу КЗОЗ ДМР "Центр ПМСД №3" згідно листа №403/1-05 від 02.10.2015р. частково та повернуло останньому зайво перераховані кошти в суми 1000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6848 від 06.11.2015р. (а.с.29 т.1).

10.11.2015р. за вих. №462/1-05 позивач направив відповідачу вимогу про повернення в семиденний строку з дня отримання цієї вимоги, зайво сплачених бюджетних коштів на суму 20982,68 грн. (а.с.28 т.1).

24.12.2015р. листом вих. №175 ОКП "Дніпродзержинське БТІ" на вимогу КЗОЗ ДМР "Центр ПМСД №3" №462/1-05 повідомило позивача про перерахування 06.11.2015р. коштів в сумі 1000,00 грн. в рахунок погашення визначеної ним суми. Також в листі було зазначено, що у зв'язку із складною ситуацією з надходженням коштів від надання робіт та послуг підприємством, невідкладне погашення всієї суми є неможливим. ОКП "Дніпродзержинське БТІ" зобов'язалось здійснити погашення залишку до 30.06.2016р. щомісячно рівномірними сумами, починаючи з грудня 2015 року (а.с.76 т.1).

У грудні 2015 року ОКП "Дніпродзержинське БТІ" також повернуло КЗОЗ ДМР "Центр ПМСД №3" надлишок сплати за послуги БТІ згідно вимоги 462/1-05 від 10.11.2015р. в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6878 від 24.12.2015р. (а.с.30 т.1).

28.12.2015р. КЗОЗ ДМР "Центр ПМСД №3" та ОКП "Дніпродзержинське БТІ" склали акт звірки взаєморозрахунків згідно акту ревізії від 30.09.2015р. №830-21/16, в якому залишок після звірки на користь КЗОЗ ДМР "Центр ПМСД №3" складає 18482,68 грн. (а.с.68 т.1).

Таким чином, залишок неповернутих відповідачем позивачу в добровільному порядку коштів складає суму 18482,68 грн.

Часткове задоволення відповідачем вимог позивача слугувало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом, що є предметом розгляду у даній справі.

Після звернення позивача до суду відповідач на адресу позивача направив лист №31 від 19.01.2016р., в якому повідомив, що кошти в сумі 1000,00 грн. за платіжним дорученням №6848 від 06.11.2015р. та в сумі 1500,00 грн. за платіжним дорученням № 6878 від 24.12.2015р. слід вважати такими, що перераховані помилково, без відповідних договірних підстав, тому просить повернути вказані кошти (а.с .60 т.2). Позивач отримав вказаний лист 21.01.2016р., про що є відповідна відмітка представника позивача.

Під час нового розгляду, задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що лист №175 від 24.12.2015р., яким відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку із складною ситуацією з надходження коштів від надання робіт та послуг підприємство не має можливості погашення всієї суми та зобов'язується здійснити погашення залишку до 30.06.2016р., щомісячно рівними сумами, починаючи з грудня 2015 року, - є підтвердженням того, що відповідач добровільно визнав завищення вартості послуг. Також підтвердженням того, що відповідач визнав завищення вартості послуг з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна є виконання вимог позивача щодо повернення зайво сплачених бюджетних грошових коштів. При цьому місцевий господарський суд врахував, що внаслідок допущених порушень з боку відповідача, а саме: безпідставного завищення вартості робіт і послуг, останній перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 2500,00 грн., згідно платіжних доручень №6848 від 06.11.2015р. та №6878 від 24.12.2015р. За висновком місцевого господарського суду, при викладених обставинах вимоги позивача щодо стягнення з відповідача зайво сплачених грошових коштів у розмірі 1848,68 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Дослідивши доводи сторін та третьої особи стосовно встановлених спірних обставин справи, колегія суддів погоджується з головним висновком суду першої інстанції у даному спорі, виходячи з наступних мотивів.

Причиною спору є питання чи вільні були сторони під час укладення вказаних договорів: відповідач - у визначені ціни на власний розсуд, а позивач - у наданні згоди на укладення договору та оплату робіт та послуг за ціною, що була запропонована відповідачем; чи має у спірних обставинах позивач право, та чи виникає у відповідача відповідне зобов'язання повернути позивачеві "зайво сплачені грошові кошти".

За визначенням, яке надає ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

ОСОБА_5 ст. 174 Господарського кодексу України господарське зобов'язання виникає, зокрема, із господарського договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умов (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частина 2 ст. 628 Цивільного кодексу України) встановлює, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи вбачається, що правовідносини сторін виникли на підставі Договору №14-00209 від 29.04.2014 року, предметом якого є виконання робіт та надання послуг з технічної інвентаризації, та на підставі Договору №01171 від 18.05.2015 року "про закупівлю послуг за державні кошти", предметом якого є надання послуг щодо закупівлі: "Плани та креслення архітектурні" код 71.11.1ДК-016-2010, а саме: проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна за визначеними адресами, а також внесення відповідних змін та виготовлення інвентаризаційних справ.

Дослідивши предмет та зміст укладених між сторонами договорів, колегія суддів вважає, що їх слід віднести до змішаного договору, який містить елементи договору надання послуг та договору підряду, а до правовідносин сторін за цими договорами слід застосовувати положення глави 61 "Підряд" та глави 63 "Послуги" Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Стаття 887 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За загальними положеннями ч.1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

ОСОБА_5 ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

За приписами ч. 3 ст. 189 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Стаття 190 Господарського кодексу України встановлює, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах також за рішенням субєкта господарювання.

Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (ч.1 ст. 191 Господарського кодексу України).

Державне регулювання цін здійснюється згідно з Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Також ч. 1 ст. 192 Господарського кодексу України встановлює, що політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами.

Частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору з моменту підтвердження його замовником (ч.1 ст. 844 Цивільного кодексу України).

ОСОБА_5 ч.2 ст. 844 Цивільного кодексу України, кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 Цивільного кодексу України також встановлює, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено вище, у пунктах 2.1. та 2.2. Договору №14-00209 від 29.04.2014р. сторони обумовили, що вартість послуг визначається на підставі цін Виконавця, що діють на день підписання цього договору, а оплата здійснюється на підставі рахунку Виконавця та акта виконаних робіт.

У пункті 2.4. Договору №14-00209 від 29.04.2014р. сторони також передбачили, що у випадку, якщо Послуги за дійсним Договором не можуть бути виконані за обставинами, що не залежать від Виконавця, і такі обставини були виявлені в результаті проведення початкових (підготовчих) робіт спеціалістами Виконавця, Замовник якнайшвидше повідомляє про це. Якщо такі обставини призвели до призупинення надання Послуг на значний термін або до повного їх припинення, Сторони складають відповідний акт або додаткову угоду до Договору з зазначенням нових термінів або інших умов Договору, при цьому Замовник оплачує Виконавцю вартість фактично наданих послуг.

Таким чином, в умовах Договору №14-00209 від 29.04.2014р. сторонами не було передбачено складення кошторису робіт та послуг, а загальна вартість цих послуг у сумі 96889,00 грн. була визначена безпосередньо в п. 2.1. цього Договору та відповідному рахунку на їх оплату №14-00209 від 29.04.2014р. з призначенням платежу: "Тех. інвентаризація об'єкта нерухомого майна" (а.с.14 т.1).

Також, як встановлено вище, у пунктах 2.1. та 2.2. Договору №01171 від 18.05.2015р. сторони обумовили, що ціна цього Договору становить 293405,00 грн. та що ціна цього договору зазначена в Додатку №1 до цього Договору - в Специфікації.

Як вбачається з Специфікації на закупівлю послуги: "Плани та креслення архітектурні, код 71.11.1ДК-016-2010 - Додаток № 1 до договору №01171 від 18.05.2015р." (а.с. 13 на звороті т.1), загальна ціна цього договору визначається із чотирьох складових, а саме цін, які обумовлені сторонами за виготовлення планів та креслень у вигляді технічних паспортів окремих об'єктів: №1 у м. Дніпродзержинську по вул. Республіканська, 31 (1 шт.) - 66563,00 грн. (з ПДВ); №2 у м. Дніпродзержинську по вул. Дальня, 3 (1 шт.) - 5892,00 грн. (з ПДВ); №3 у м.Дніпродзержинську по вул. Комунарна, 24 (1 шт.) - 173814,00 грн. (з ПДВ); №4 у м.Дніпродзержинську по вул. Ватутіна, 17 (1 шт.) - 47136,00 грн. (з ПДВ).

Таким чином, в умовах Договору №01171 від 18.05.2015р. сторонами також не було передбачено складення кошторису робіт та послуг, а загальна вартість цих послуг у сумі 293405,00 грн. була визначена безпосередньо в п. 2.1. цього Договору, в Специфікації та відповідному рахунку на їх оплату №01171 від 27.05.2015р. з призначенням платежу: Виготовлення планів та креслень у вигляді технічних паспортів на об'єкти нерухомого майна (а.с.16 т.1).

Як зазначено у Статуті Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3", позивач є унітарним комунальним закладом охорони здоровя, створеним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та інших законодавчих актів України, що надає первинну медико-санітарну допомогу (п. 1.1. Статуту). Власником та засновником Центру є територіальна громада м. Дніпродзержинська в особі Дніпродзержинської міської ради (п.п. 1.3. Статуту). Центр є юридичною особою публічного права (п. 4.1. Статуту). Центр є неприбутковою установою (п. 4.2. Статуту). Центр здійснює господарську діяльність (п. 4.3. Статуту). Центр має право укладати господарські угоди з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також фізичними особами відповідно до законодавства (п. 5.1.2. Статуту). Фінансування діяльності Центру здійснюється у встановленому порядку за рахунок місцевого бюджету, а також інших джерел, не заборонених законодавством України (п.п.8.6. Статуту). У своїй фінансово-господарській діяльності Центр підпорядковується: - Засновнику - Дніпродзержинській міській раді; - виконавчому комітету Дніпродзержинської міської ради; - виконавчим органам, уповноваженим Засновником; - з питань належного використання комунального майна - органу, уповноваженому розпоряджатися комунальним майном.

На час укладення між сторонами вказаних договорів був чинним ОСОБА_6 України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014р. №1197-VІІ, який ОСОБА_6 встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

ОСОБА_5 ч.1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" цей ОСОБА_6 застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень.

В матеріалах справи наявний лист позивача від 16.03.2015р.№117/1-05 (а.с. 108 т. 2), в якому позивач просив відповідача провести технічну інвентаризацію з метою внесення змін до технічної документації по низці об'єктів, на який від відповідача був отриманий лист від 18.03.2015р. вих. № 122/3 (а.с. 109 т.2) з орієнтовною загальною розрахунковою вартістю виконання робіт (надання послуг) з технічної інвентаризації з метою внесення змін до технічної документації та її оновлення, що складає 294600,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Після проведення між сторонами переговорів щодо закупівлі вказаних робіт (послуг) було вирішено відповідно до п. 2 ч.5 ст. 39 Закону України "Про здійснення державних закупівель" здійснити додаткову закупівлю означених вище робіт (послуг) у того самого постачальника з метою уніфікації, стандартизації або забезпечення сумісності з наявними товарами, технологіями, роботами чи послугами, що зафіксовано у відповідному Протоколі переговорів щодо переговорної закупівлі від 23.04.2015р. (а.с. 110 т.2). При цьому очікувана вартість предмета закупівлі склала 293405,00 грн., а джерело фінансування визначено - міський бюджет.

Як вбачається зі змісту Протоколу переговорів щодо переговорної закупівлі від 23.04.2015р. питання порядку формування відповідачем вартості робіт (послуг) між сторонами не обговорювалось та не узгоджувалось.

Досліджуючи заперечення відповідача щодо відсутності факту завищення вартості означених послуг, колегія суддів встановила, що твердження позивача про спричинення йому матеріальної шкоди (збитків) внаслідок завищення відповідачем вартості своїх послуг з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна ґрунтується насамперед на висновках, які були зроблені Дніпродзержинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією у ОСОБА_4 №830-21/16 від 30.09.2015р. ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" за період з 01.03.2013 по 30.06.2015 рік та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2011 по 30.06.2015 рік, а також на висновках зазначених Дніпродзержинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією у Довідці №830-21/79з від 28.09.2015р. за результатами зустрічної звірки в Обласному комунальному підприємстві "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" за період з 01.03.2013 по 30.06.2015 року.

У вказаних вище ОСОБА_4 та Довідці ОСОБА_4 здійснено висновок про завищення вартості послуг з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна Центру за договорами №14-00209 від 29.04.2014р. та №01171 від 18.05.2015р. на загальну суму 20982,68 грн. (в т.ч. за 2014 рік - 18891,24 грн., за І півріччя 2015 року - 2091,44 грн.) та що відповідне порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) Центру на суму 20982,68 грн.

Так у ОСОБА_4 зазначено, що вартість послуг на інвентаризацію нерухомого майна, оформлення прав власності на об'єкти нерухомого майна та реєстрацію таких прав, розмір та порядок оплати робіт з технічної інвентаризації визначена у договорі відповідно до п. 1.4. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001р. №127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (далі - Інструкція №127), згідно з Методичними рекомендаціями з питань застосування норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України, затвердженим Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 08.04.2004р. №76 (далі - Методичні рекомендації №76), відповідно до Збірника норм часу на роботи, що виконуються суб'єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 21.11.2003р. №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.02.2004р. за №188/8787 (далі - Збірник).

Також ОСОБА_4 зазначено у ОСОБА_4, що:

- звіркою встановлено, що на 2014 та 2015 рік підприємством, при розрахунку вартості послуг з інвентаризації об'єктів нерухомого майна, вартість 1 норми часу склала 85,10 грн. (без ПДВ), відповідно до Збірника норм часу на роботи, що виконуються суб'єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 21.11.2003р. №198;

- до зустрічної звірки були надані попередні планові розрахунки вартості послуг з технічного обстеження та технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (далі по тексту - попередні розрахунки вартості послуг), згідно з якими вартість послуг відповідає вартості послуг, передбаченої у договорах від 29.04.2014р. №14-00209 та від 18.05.2015р. №01171 та специфікаціях до них, а саме:

Договір від 29.04.2014р. №14-00209:

- нерухоме майно за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, 20а - 96899,04 грн. (з ПДВ);

- комплекс нежитлових будівель 8 (одиниць) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, 31 - 66576,29 грн. (з ПДВ);

- нежитлова будівля за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Дальня, 3 - 5891,80 грн. (з ПДВ);

- нежитлові будівлі 2 (одиниці) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Комунарна, 24 - 173815,61 грн. (з ПДВ);

- нежитлова будівля дитячої лікарні за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Ватутіна, 17 - 47136,36 грн. (з ПДВ).

Співставленням норм часу для виконання певних робіт, зазначених у розрахунках БТІ, з нормами часу, зазначеними у тарифах та з нормами, передбаченими Збірником, встановлено завищення вартості послуг технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна Центру на загальну суму 20982,68 грн. (2014 - 18891,24 грн., І півріччя 2015 - 091,44 грн.) внаслідок недотримання норм п.1.4. Інструкції №127, розд. 1 Збірника норм часу на роботи, що виконуються суб'єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 21.11.2003 №198 та Наказу по БТІ від 11.01.2012р. №3-ОД. Саме це порушення, за висновком ОСОБА_4, й призвело до матеріальної шкоди (збитків) Центру на суму 20982,68 грн.

До матеріалів справи надані Перерахунки вартості виконаних робіт, які здійснені ОКП "Дніпродзержинське БТІ", згідно з якими:

- вартість виконання робіт за Договором №14-00209 від 29.04.2014р. - 96899,00 грн. (з ПДВ), загальна вартість за перерахунком 78007,76 грн. (з ПДВ), різниця - 18891,24 грн. (а.с.25 т.1);

- вартість виконання робіт за Договором №01171 від 18.05.2015р. - 293405,00 грн. (з ПДВ), загальна вартість за перерахунком 291313,56 грн. (з ПДВ), різниця - 2091,44 грн. (а.с.26 т.1).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо не надання місцевим господарським судом оцінки необов'язковості застосування таких калькуляцій для встановлення договірної вартості, суд апеляційної інстанції відхиляє їх, виходячи з наступного.

Закон України "Про ціни і ціноутворення" визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про ціни і ціноутворення" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності субєктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та субєктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про ціни і ціноутворення"Кабінет Міністрів України: 1) забезпечує проведення державної цінової політики; 2) здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; 3) визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" №1548 від 25.12.1996р. (в редакції від 24.12.2013р.) були затверджені повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та граничних рівнів цін (тарифів), торгівельних (постачальницько-збутових) надбавок, нормативів рентабельності, запровадження обов'язкового декларування зміни) цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг згідно з додатком. Повноваження, зазначені у додатку, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (пункт 1 постанови). Установлено, що Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства формує кошторисну нормативну базу та визначає порядок її застосування в будівництві (пункт 2 постанови). Пункт 12 цієї Постанови Кабінету Міністрів України визначає, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють): тарифи на інвентаризацію нерухомого майна, на оформлення прав власності на об'єкти нерухомого майна та реєстрацію таких прав тощо.

За станом на момент укладення між сторонами означених договорів діяла та є чинною по цей час Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Держбуду України 24.05.2001 №127 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773 (в редакції від 29.01.2013р. зі змінами, які внесені Наказом Держбуду України №2 від 08.01.2013р.).

ОСОБА_5 п.1.1. Інструкції № 127, ця Інструкція розроблена відповідно до чинного законодавства з метою нормативно-методичного забезпечення діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна (далі - суб'єкти господарювання). ОСОБА_5 з абзацами третім та четвертим п. 1.4. Інструкції, термін виконання робіт з технічної інвентаризації встановлюється договором, а розмір та порядок оплати робіт із технічної інвентаризації визначаються у договорі за домовленістю сторін.

Також на час укладення сторонами означених договорів діяв Збірник норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України, затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 21.11.2003р. №198 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 12.02.2004р. за №188/8787 (далі - Збірник).

Як зазначено у Загальних положеннях Збірнику (в редакції від 31.10.2005р.) цей Збірник розроблено відповідно до Положення про Державний комітет України з питань житлово-комунального господарства, затвердженого Указом Президента України від 19.08.2002р. №723, з метою встановлення цін (тарифів) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року №1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін" (із змінами та доповненнями). Ці норми часу передбачено на роботи з державної реєстрації, технічної інвентаризації, оцінки, паспортизації об'єктів нерухомого майна, технічної інвентаризації зелених насаджень, інвентаризації інженерних мереж, що виконують бюро технічної інвентаризації України (далі - БТІ). Склад робіт відповідає вимогам чинних нормативно-технічних документів. Норми часу розроблено з терміном виконання робіт з питань технічної інвентаризації та оцінки об'єктів нерухомого майна - один місяць, державної реєстрації прав власності для фізичних осіб - тридцять календарних днів, державної реєстрації прав власності для юридичних осіб - шістдесят календарних днів. У нормах часу враховано витрати часу для підготовки робочого місця, одержання завдання, одержання матеріалів постійного зберігання і здачі їх після завершення робіт та оформлення відомостей виконаних робіт. Для керівників груп (контролерів) враховано витрати часу на видачу завдань, визначення обсягів виконаних робіт, проведення навчань працівників груп, ведення обліку журналів польового контролю та журналів виїзду виконавців на об'єкти, ведення звітності групи, забезпечення якісного виконання робіт. Норми часу встановлено на проведення робіт протягом року, незалежно від погодних умов. Розрахунки за роботи, не передбачені нормами часу, проводяться за одноразовими калькуляціями бюро технічної інвентаризації. Норми часу на виконання робіт з технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації майнових комплексів, об'єктів сільськогосподарських підприємств тощо визначаються з урахуванням цих норм. До норм часу у разі скорочення терміну їх виконання, за згодою замовників, для фізичних осіб - до 3 днів, для юридичних осіб - до 10 діб застосовується коефіцієнт 2. Визначення норм часу фактичних показників об'єктів нерухомого майна проводиться шляхом інтерполяції.

До того ж, наказом Держжитлокомунгоспу України від 8 квітня 2004 р. №76 затверджено Методичні рекомендації з питань застосування норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України, які є посібником до Збірника норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України (далі Збірник), затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 21.11.2003 №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.2004 за №188/8787. Ці Методичні рекомендації носять роз'яснювальний, інформаційний характер, деталізують порядок та методику застосування норм часу у процесі формування цін на послуги, що надаються населенню України, а норми часу, викладені в Збірнику (додаток 1), діють на території України і розповсюджуються на послуги, що надаються комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Норми часу враховують всі витрати, які необхідні для виконання робіт в повному обсязі із збереженням технологічного процесу. При цьому кожне бюро технічної інвентаризації самостійно розраховує вартість 1 норми часу для встановлення рівня тарифу (додатки 3, 4). Порядок визначення вартості на окремі роботи, що виконуються бюро технічної інвентаризації, наведені в додатках 5 - 10.

Таким чином, матеріалами справи підтверджений той факт, що при визначенні вартості своїх послуг за вказаними договорами відповідач не дотримався норм часу для виконання певних робіт, внаслідок чого необґрунтовано завищив вартість робіт та послуг, оскільки міг та повинен був запропонувати меншу ціну, розрахунок якої відповідав би вказаним Інструкції, Методичним рекомендаціям та Збірнику норм часу на роботи, що виконуються субєктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію обєктів нерухомого майна.

Відтак, дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача про наявне у нього право на встановлення вільних цін на свої роботи та послуги та про свободу сторін договору визначати його умови, зокрема й ціну договору, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки як встановлено із вищенаведених нормативних актів (Інструкції про порядок технічної інвентаризації нерухомого майна, Збірнику норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України та Методичних рекомендацій з питань застосування норм часу на роботи та послуги, що виконуються бюро технічної інвентаризації України) на законодавчому рівні визначені норми часу на виконання робіт з технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації майнових об'єктів, а визначення норм часу фактичних показників об'єктів нерухомого майна проводиться шляхом інтерполяції. Отже, відступлення від застосування означених норм, зокрема в сторону їх збільшення, має бути обґрунтованим відповідно до певних обставин. Натомість відповідач таких доказів суду не надав, а здійснені відповідачем власні перерахунки свідчать про безпідставне збільшення вартості виконаних ним робіт та наданих послуг.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_5 зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

ОСОБА_5 із статтею 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст. 854 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов обох договорів підрядник виконав, а замовник прийняв і оплатив роботи на суму 96899,00 грн. і на суму 293405,00 грн., тобто на час вирішення спору обидва означені вище договори є такими, що були виконані сторонами.

Претензій щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем умов договору по виготовленню технічних паспортів, недоліків з приводу виконаних робіт, вартості виконаних сторонами не заявлялось.

За приписами ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За твердженням відповідача, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, позивач фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Однак колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено із матеріалів справи, пунктом 8.2. Договору №14-00209 від 29.04.2014р. визначено, що зміни до цього договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін. Всі зміни та доповнення до договору складаються в письмовій формі, підписуються сторонами та є невід'ємними його частинами.

У пункті 9.1. Договору №01171 від 18.05.2015р. встановлено, що умови цього договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, крім випадків:

- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника;

покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі;

- продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо надання послуг у разі виникнення документального підтвердження об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат Замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Як вбачається зі змісту листа позивача від 02.10.2015р. за вих. №404/1-05 та вимоги позивача вих. №462/1-05 від 10.11.2015р. позивач не висував відповідачу пропозицій про внесення змін до вказаних договорів в частині визначення вартості робіт у бік їх зменшення, а висував вимогу про повернення "зайво сплачених бюджетних коштів" на суму 20982,68 грн. У свою чергу відповідач своїм листом від 24.12.2015р. вих. №175 повідомив на вимогу позивача про перерахування 06.11.2015р. коштів в сумі 1000,00 грн. в рахунок визначеної позивачем суми та, що у зв'язку із складною ситуацією з надходження коштів від надання робіт та послуг його підприємством невідкладне погашення всієї суми є неможливим, та що його підприємство зобов'язується здійснити погашення залишку до 30.06.2016р. щомісячно рівномірними сумами, починаючи з грудня 2015 року.

Зі свого боку відповідач в своєму листі №31 від 19.01.2016р. на адресу позивача також вважав, що кошти в сумі 1000,00 грн. та в сумі 1500,00 грн. були перераховані помилково, без відповідних договірних підстав, тому просить повернути їх на свій рахунок.

Таким чином, після виконання вказаних договорів жодна із сторін не вчиняла дій, спрямованих на внесення змін до виконаних договорів, а вчиняли дії, спрямовані на повернення відповідачем позивачу "зайво сплачених бюджетних коштів". Визначаючі праві підстави таких своїх вимог у даному спорі, позивач посилався, зокрема, на норми ст.ст. 20, 222, 224, 225 Господарського кодексу України та ст.ст. 16, 22 Цивільного кодексу України, якими врегульовано правовідносини, які виникають з приводу відшкодування збитків у результат порушення цивільних прав та в сфері господарювання.

За приписами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрат або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

Стаття 225 Господарського кодексу України визначає склад та розмір відшкодування збитків, та встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Підставами для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, що полягає у порушенні зобов'язання (невиконання або виконання його з порушенням умов), та завдання у зв'язку з цим збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Досліджуючи спірні правовідносини сторін, суд апеляційної інстанції встановив, що у даному спорі їх слід розділяти на окремі етапи: переддоговірний, період виконання договору та дії сторін, які були вчинені після завершення виконання договору.

Положення ст.ст. 5, 6 та 7 Господарського кодексу України встановлюють, що суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства; загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Стаття 12 Господарського кодексу України визначає, що для реалізації економічної політики. Виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, застосування нормативів та лімітів, регулювання цін і тарифів.

Стаття 19 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству; держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах, як збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності.

За приписами ст. 49 Господарського кодексу України підприємці зобов'язанні не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об'єднань, інших суб'єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Встановлені обставини свідчать, що господарське правопорушення у вигляді неправильно визначеної вартості робіт та послуг відповідача (з порушенням чинних нормативних документів, які регулюють питання та порядок ціноутворення таких робіт та послуг) було допущено відповідачем на переддоговірному етапі, про що позивач став обізнаним вже після повного виконання означених договорів, так як ця обставина була виявлена третьою особою тільки під час ревізії господарської діяльності позивача.

Результатом таких протиправних дій відповідача стало витрачання позивачем більшої кількості грошових коштів (джерелом надходження яких є місцевий бюджет) на оплату робіт та послуг, вартість яких не відповідала нормативним витратам часу відповідно до їх дійсного обсягу, тобто спричинило для позивача витрати коштів, які підпадають під ознаки збитків.

Такі витрати позивача знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із допущеним відповідачем господарським правопорушенням та понесені саме з вини останнього, оскільки калькуляція вартості робіт складалась безпосередньо відповідачем.

Стаття 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначають, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Виходячи з наведеного та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що позивачем було доведено належними доказами факти допущення відповідачем господарських правопорушень та спричинення у зв'язку з цим позивачу збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що його дії з визнання свого обов'язку з повернення спірної суми грошових коштів та часткова оплата цих коштів на користь позивача має ознаки нікчемного правочину, а тому у позивача виник обов'язок повернути відповідачеві отримані кошти, то колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані, так як за визначенням, наведеним в ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, натомість, як встановлено вище, в даному випадку дії сторін, що були вчинені після повного виконання означених договорів, не є діями спрямованими на внесення змін до цих договорів, а є діями на відшкодування спричинених позивачеві збитків.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Разом із цим, відповідно до абзацу 6 п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що місцевим господарським судом правильно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, але відповідні висновки місцевого господарського суду не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення, суд апеляційної інстанції навів власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача, які стосуються посилань на допущені судом порушення норм процесуального законодавства під час оцінки спірних обставин та вважає, що передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Разом із цим, розглянувши клопотання Східного офісу Держаудитслужби про заміну третьої особи у даній справі (Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на її правонаступника, колегія суддів встановила, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016р. №266 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" були утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби за переліком згідно з додатком 1, реорганізовано територіальні органи Державної фінансової інспекції шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби за переліком згідно з додатком 2 та встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби є правонаступниками територіальних органів Державної фінансової інспекції, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови. На виконання означеної постанови Кабінету Міністрів України утворено Східний офіс Держаудитслужби, до якого приєднано Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області.

Таким чином, на час вирішення даного спору Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області реорганізовано шляхом приєднання до Східного офісу Держаудитслужби, яка визначена її правонаступником.

Як зазначено у ОСОБА_5 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань за станом на 16.11.2016р. (а.с.123-128 т.) 14.11.2016р. було проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області в результаті реорганізації.

ОСОБА_5 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за станом на 16.11.2016р. (а.с.120-122 т.2) Східний офіс Держаудитслужби має ідентифікаційний код юридичної особи (код ЄДРПОУ) 40477689, а місцем знаходженням цієї юридичної особи є: 49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Володимира Антоновича, буд. 2 корп. 2.

Відповідно до ч.4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на заміну підстави і предмета позову. збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

За встановлених вище обставин, відповідно до положень ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що клопотання Східного офісу Держаудитслужби про процесуальну заміну Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області як третьої особи у даній справі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на її правонаступника - підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Замінити Державну фінансову інспекції в Дніпропетровській області, яка приймає участь у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на її правонаступника - Східний офіс Держаудитслужби (, місце знаходження: 49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Володимира Антоновича, буд. 2 корп. 2).

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2016р. у справі №904/11124/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 13.01.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.М. Березкіна