ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"10" січня 2017 р. Справа № 5023/2491/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Здоровко Л.М., суддя Пушай В.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АРІЄС» (вх.№94 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.03.2015 у справі №5023/2491/11

за заявою Публічного акціонерного товариства «Харківський завод «Торчмедприлад», м. Харків

до Публічного акціонерного товариства «Харківський завод «Торчмедприлад», м. Харків

про банкрутство,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2015 у справі №5023/2491/11 (суддя Міньковський С.В.) затверджено надану суду Мирову угоду від 10.11.2014, укладену між кредиторами ПАТ "Харківський завод "Точмедприлад" в особі голови комітету кредиторів та боржником в особі керуючого санацією ПАТ "Харківський завод "Точмедприлад" ОСОБА_1 Припинено дію мораторію, введеного судом ухвалою про порушення справи про банкрутство від 12.04.2011 р., провадження у справі № 5023/2491/11 припинено.

ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області у справі №5023/2491/11 від 24.03.2015 про затвердження мирової угоди по справі №5023/2491/11 та поновити провадження у справі №5023/2491/11 про банкрутство ПАТ «Харківській завод «Торчмедприлад».

Одночасно заявник апеляційної скарги просить суд поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.94 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про повернення апеляційної скарги з наступних підстав.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись, в тому числі норм процесуального права.

За змістом положень ст. 91 Господарського процесуального кодексу України сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації, встановленого законом права на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Разом з цим, ч. 2 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України встановлює можливість поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги. Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Однак, наявність права на апеляційне оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Колегія суддів зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов'язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги враховуючи приписи ст.ст. 53, 99 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності, з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

При цьому, слід враховувати наскільки суттєво було пропущено встановлений законом строк.

Харківський апеляційний господарський суд особливу увагу звертає на таке.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі Справа Пономарьов проти України правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_2 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала прийнята Господарським судом Харківської області 24.03.2015, з апеляційною скаргою апелянт звернувся 29.12.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого господарського суду на апеляційній скарзі, тобто через більше ніж півтора роки.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали, апелянтом зазначено таке.

9 лютого 2015 року між ТОВ «Юридична компанія «Амтердам», ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» та Національним банком України було укладено договір про передавання ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» в управління непроданих активів ПАТ «Земельний банк» № 42-Л. Відповідно до умов договору ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» є довірчим власником (управління активів ПАТ «Земельний банк») та має право бути процесуальним правонаступником ПАТ «Земельний банк» в справах, однією з сторін (учасників) яких є ПАТ «Земельний банк». Відповідно до Додатку № 1 до цього Договору, Національним банком України було передано реєстр із переліком активів ПАТ «Земельний банк», включаючи вимоги до ПАТ «Харківський завод «Точмедприлад», відповідно до кредитних договорів укладених із цим господарюючим суб'єктом та рішень Господарського суду Харківської області, щодо визнання боргів по цим кредитним договором (або зобов`язанням).

Апелянт зазначає, що його не було повідомлено про факт укладання оскаржуваної мирової угоди та не повідомлялось, також, про час та місце розгляду Господарським судом Харківської області заяви розпорядника майна та боржника про затвердження Мирової угоди від 10.11.2014 року.

24 жовтня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АРІЕС» звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою про заміну сторони у справі №57/132-10. Відповідно до змісту цієї справи, Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.08.2010 р. у справі № 57/132-10 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський завод «Точмедприлад» на користь ПАТ «Земельний банк» заборгованість 50000,00 грн. основного боргу за кредитом; 4520,56 грн. заборгованості по відсоткам; 5489,26 грн. пені; 600,09 грн. судового збору та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання вказаного судового рішення 10.09.2010 р. було видано відповідний наказ. Стягувачем за цим наказом є ПАТ «Земельний банк», боржником ПАТ «Харківський завод «Точмедприлад».

Лише в судовому засіданні при розгляді заяви про заміну сторони у виконавчому провадженню, представника довірчого власника ОСОБА_3 було повідомлено боржником про факт укладання Мирової угоди від 10.11.2014 року та затвердження її Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2015 року у справі № 5023/2491/11 про банкрутство ПАТ «Харківський завод «Точмедприлад». Відповідно до змісту цих документів заборгованість перед ПАТ «Земельний банк» було віднесено до четвертої та шостої черги та списано.

Для встановлення правових підстав таких дій та ознайомлення із самими процесуальними документами по справі № 5023/2491/11, представник довірчого власника ОСОБА_3 почав процедуру ознайомлення із матеріалами цієї справи. Загальна кількість матеріалів цієї справи складає 18 (вісімнадцять) томів. Представник закінчив ознайомлення із цими матеріалами справи 21 грудня 2016 року, про що свідчить відмітка зроблена ним на останньому аркуші заяви про ознайомлення (копію цього аркушу додаємо).

Після ознайомлення з матеріалами справи № 5023/2491/11, ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», як управитель непроданих активів ПАТ «Земельний банк» згідно з договором 42-Л від 09.02.2015 року, виявила порушення, що були допущені судом під час проголошення Ухвали від 24.03.2015 року по цій справі.

Однак, розглянувши клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, закон повязує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обовязковою наявністю поважних причин, які обумовили неможливість своєчасного вчинення відповідної процесуальної дії.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17 травня 2011 року № 7 роз`яснено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Доводи та обставини, які наведені в обґрунтування клопотання про відновлення строку, мають бути підтверджені належними доказами у справі відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України та оцінюватись відповідно до ст. 43 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта стосовно пропуску строку на подання апеляційної скарги не обгрунтовані, останнім не наведено саме поважних причин пропуску строку.

По-перше, відповідно до умов договору від 09.02.2015 про передавання в управління непроданих активів, ТОВ «ЮК «АМСТЕРДАМ» зобов`язано протягом 5 робочих днів передати управителеві (апелянту), активи, згідно з переліку, наведеного додатку №1 до договору.

Тобто, приймаючи вказані активи до свого відання, апелянт був обізнаний з наявністю провадження у справі №5023/2491/11 про банкрутство ПАТ «Харківський завод «Торчмедприлад», що підтверджується додатком №1 до договору і мав можливість звернутись до суду з метою здійснення процесуального правонаступництва у справі про банкрутство ПАТ «Харківський завод «Торчмедприлад».

По-друге, положеннями договору від 9 лютого 2015 року № 42-Л передбачено, що управитель має право бути процесуальним правонаступником ПАТ «Земельний банк», в справах, однією із сторін (учасників), яких є ПАТ «Земельний банк», а також правонаступником у виконавчому проваджені, однією стороною (учасником) яких є ПАТ «Земельний банк».

Апелянт заявляє про те, що тільки при розгляді заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, яка ним подана до суду першої інстанції 24.10.2016 року у справі № 57/132-10, він дізнався про укладання 24.03.2015 судом першої інстанції мирової угоди у даній справі.

Однак, колегія суддів не вважає вказані обставини свідченням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали від 24.03.2015, оскільки, як зазначалось, у відповідності до положень договору від 09.02.2015 апелянт повинен був здійснити дії щодо процесуального правонаступництва та набуття прав та обов`язків ПАТ «Земельний банк», але будучи повідомлений про набуття активів ПАТ «Харківський завод «Торчмедприлад» завчасно зазначеного не здійснив.

До того ж, відповідно до статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Відповідно до Порядку ведення державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006 №740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Отже, на думку колегії суддів, апелянтом не обгрунтовано поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 24.03.2015, прийнятої місцевим господарським судом півтора року потому, що є підставою для відхилення клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в практиці Європейського суду з прав людини розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У свою чергу, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Євросуд, означає, що: «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру» (п. 52 рішення Євросуду по справі «Рябих проти Росії» (2003).

Пунктом 4 статті 97 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо:

4) скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Крім того, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02. 2013 р. N 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України та 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.07.2012 р. N 01-06/869/2012 Про деякі питання практики застосування Закону України Про судовий збір клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В пункті 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02. 2013 р. N 7 зазначено, що у разі відстрочення або розстрочення сплати судового збору господарський суд повинен зазначити в ухвалі (про прийняття заяви чи скарги до провадження або в іншій) конкретний строк (строки) сплати судового збору, який (які) не може бути пізнішим за дату, на яку судом призначено розгляд заяви чи скарги.

Звертаючись до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, апелянтом не наведено жодної підстави в обґрунтування наявності підстав щодо відстрочення сплати судового збору, ним не доведено, що він зможе сплатити судовий збір у зазначений строк, відповідних доказів до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги надану апелянтом довідку ПАТ «Укрсиббанк» (вих.№ 58-4-6/642 від 26.12.2016р.) про наявність на рахунку апелянта 287,74 грн., яких недостатньо до сплати судового збору у встановленому розмірі, оскільки вказаний документ не підтверджує фактичного фінансового стану апелянта.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання про відновлення строку та повернення апеляційної скарги без розгляду на підставі п.3, 4 ч.1 ст.97 ГПК України.

Керуючись ст. 53, 86, 93, п.3, 4 ч.1 ст.97, ст.99 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Повернути ТОВ «Юридична фірма «АРІЄС» апеляційну скаргу на ухвали Господарського суду Харківської області від 24.03.2015 у справі №5023/2491/11 на 26 арк. та конверт.

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Пушай В.І.