ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 січня 2017 р. Справа № 918/1221/16

за позовом Державної екологічної інспекції у Рівненській області

до відповідача ОСОБА_1 сільського комунального підприємства

про стягнення збитків в сумі 5 3967 37,22 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 15.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3, НОМЕР_1 від 17.02.1999 року, ОСОБА_4, дов. від 16.01.2017 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2016 року Державна екологічна інспекція у Рівненській області (позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 сільського комунального підприємства (відповідач) про стягнення в сумі 5 3967 37,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

12.11.2014 року позивачем проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, в ході якої встановлено несанкціонований забір води у період з 08.08.2011 року по 03.09.2014 року з підземного водоносного горизонту в обсязі 101 005 м.кб, про що складено акт.

У зв'язку із встановлення порушення природоохоронного законодавства позивачем нараховано збитки, розмір яких склав 5 396 737,22 грн, та пред'явлено претензію № 45/04-07/15 від 13.01.2015 року, яка залишена без реагування.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків в розмірі 5 396,737,22 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 19, 21, 23, 64 Кодексу України про надра, ст.ст. 2, 48 Водного кодексу України.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року порушено провадження у справі, судове засідання призначене на 28.11.2016 року.

У судовому засіданні 28.11.2016 року оголошено перерви на 30.11.2016 року, на 03.01.2017 року та на 16.01.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України № 454/2011від 13.04.2011 року, Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до вказаного Положення, Державна екологічна інспекція у Рівненській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України і входить до сфери її управління.

На виконання листа СВ Млинівського РВ (з обслуговування Демидівського та Млинівського районів) УМВС України в Рівненській області № 62/10829 від 28.10.2014 року, постанови про призначення перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 28.10.2014 року у сфері дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем, який згідно з постановою КМ України № 212 від 19.03.2008 року віднесений до групи суб'єктів з високим ступенем ризику від здійснення його господарської діяльності, позивачем видано наказ № 608 від 11.11.2014 року про проведення позапланової перевірки у строк з 11.11.2014 року по 12.11.2014 року.

11.11.2014 року оформлено направлення № 479 на проведення позапланової перевірки дотримання природоохоронного законодавства відповідачем.

12.11.2014 року позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами.

Керівник відповідача від дачі пояснень та підписання акту відмовився.

Як встановлено позивачем в ході перевірки, згідно з даними журналу обліку води у період з 08.08.2011 року по 03.09.2014 року відповідачем без спеціального дозволу здійснено забір прісної води з підземного водоносного горизонту в об'ємі 101 005,75 м.кб., зокрема за такі місяці: вересень 2011 року - 11 950 м.кб. (398 м.кб./добу), грудень 2011 року - 9 674,75 м.кб. (312 м.кб./добу), червень 2012 року - 11 538 м.кб. (385 м.кб./добу), вересень 2013 року - 9 204 м.кб. (307 м.кб./добу), березень 2014 року - 13 047 м.кб. (420 м.кб./добу), квітень 2014 року - 10 027 м.кб. (334 м.кб./добу), травень 2014 року - 12 088 м.кб. (390 м.кб./добу), червень 2014 року - 11 389 м.кб. (380 м.кб./добу), травень 2014 року - 12 088 м.кб. (390 м.кб./добу).

Вказана інформація отримана позивачем з журналу обліку води відповідача.

Судом встановлено, що за п. 2.2. Статуту відповідача основними завданнями останнього є водопостачання населення, підприємств, організацій; озеленення та квітникарство; санітарна очистка та благоустрій сіл сільської ради тощо.

02.02.2009 року між ОСОБА_1 сільською радою та відповідачем підписано акт прийому-передачі основних засобів, за яким рада передала, а відповідач прийняв: артезіанську свердловину (вул. Центральна,30, с. Острожець), артезіанську свердловину (вул. Перемоги, територія ВАТ "Острожецьагротех", с. Острожець); водонапірну башту (вул. Перемоги, територія ВАТ "Острожецьагротех", с. Острожець); артезіанську свердловину (вул. Шкільна, територія ОСОБА_1 НВК, с. Острожець), артезіанську свердловину (вул. Шкільна, територія ОСОБА_1 НВК, с. Залав'є).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права масності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 ГК України унормовано, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Згідно з Водним кодексом України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827).

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

За ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 48 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування за наявністю дозволу.

Згідно із ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Необхідність отримання двох дозвільних документів від водокористувачів, визначено також у постановах Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 року № 459, від 13.03.2002 року за № 321 та "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" від 30.05.2011 року за № 615.

Зазначені постанови вимагають отримання таких двох дозволів: на спеціальне водокористування відповідно до ст. 49 Водного кодексу України; на користування надрами для видобування корисних копалин на підставі ст. 16 Кодексу України про надра.

Таким чином, користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами. Чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач отримав дозвіл на спеціальне водокористування № УКР № 1087/Рвн, строк дії з 17.02.2009 року по 17.02.2012 року, № УКР № 1087/Рвн, строк дії 17.02.2012 року до 18.02.2015 року, для господарського побутових та виробничих потреб з таких свердловин: артезіанську свердловину (вул. Центральна,30, с. Острожець), артезіанську свердловину (вул. Перемоги, територія ВАТ "Острожецьагротех", с. Острожець); артезіанську свердловину (вул. Шкільна, територія ОСОБА_1 НВК, с. Острожець), артезіанську свердловину (вул. Шкільна, територія ОСОБА_1 НВК, с. Залав'є).

Як встановлено судом, дозволу на видобування корисних копалин у відповідача немає.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначення процедури продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін врегульовано постанова КМ України від 30.05.2011 року № 615 "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами". Дія цього Порядку поширюється на всі види користування надрами (п. 1 Порядку).

За п. 3 Порядку на кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл. Одному заявникові може надаватися дозвіл на видобування одного виду корисних копалин з кількох близько розташованих родовищ, якщо доцільність їх спільної розробки підтверджується відповідним рішенням Державної комісії України по запасах корисних копалин.

Відповідно до п. 5 Порядку дозволи надаються на такий вид користування надрами, як видобування корисних копалин.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що дозвіл надається на строк, визначений заявником, але не більш як на 20 років - на видобування корисних копалин.

Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу.

Так, ст. 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Реалізація права видобувати підземні води без спеціального дозволу, передбаченого ст. 23 Кодексу України про надра, можлива за наявності певних умов: по-перше, наявність права на земельну ділянку, по-друге, видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, по-третє, за умови неперевищення ліміту видобування підземних вод (не більше 300 м куб. на добу).

У п. 1.5.2. наказу Державної комісії по запасах корисних копал № 23 від 04.02.2000 року "Про затвердження Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ питних і технічних підземних вод" встановлено, що підземні води - води, що знаходяться нижче рівня земної поверхні в товщах гірських порід верхньої частини земної кори в усіх фізичних станах. Питні підземні води - підземні води, що призначені для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення, а також харчової промисловості та тваринництва; якісні характеристики питних підземних вод у природному стані або після спеціальної водопідготовки повинні відповідати вимогам, установленим відповідними державними стандартами, нормативами екологічної безпеки водокористування і санітарними нормами. Технічні підземні води - підземні води, що призначені для задоволення технічних і технологічних потреб; якісні характеристики технічних підземних вод у природному стані або після спеціальної водопідготовки повинні відповідати вимогам діючих галузевих нормативів або технічних умов водокористувача.

Водозабір - споруда або пристрій для забору води з водного об'єкта. Водозабір підземних вод може складатися з одної або групи компактно розміщених водозабірних споруд (свердловин, колодязів, каптажів) (п. 1.5.4. вказаної Інструкції).

Отже, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Згідно з ГОСТ 17.1.1.04-80, затверджених постановою Держкомстандарту СРСР від 31.03.1980 року № 1452, до господарсько-побутових потреб належать: господарсько-питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій житлової забудови та громадських будівель міських промислових районів та сільськогосподарських районів; кондиціонування повітря в громадських та житлових будівлях; полив та миття територій населених пунктів (вулиць, площ, насаджень), робота фонтанів тощо; полив посадок у міських та селищних теплицях і парниках; інші потреби (у т.ч. гасіння пожеж, промивання водопровідних та каналізаційних мереж).

У свою чергу, за визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; нецентралізоване питне водопостачання - забезпечення індивідуальних споживачів питною водою з джерел питного водопостачання, за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та постачання фасованої питної води; система питного водопостачання - сукупність технічних засобів, включаючи мережі, споруди, устаткування (пристрої), для централізованого та нецентралізованого питного водопостачання.

Із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 01.04.2015 року.

Також судом не встановлено факту перевищення ліміту видобування підземних вод з кожної свердловини окремо (враховуючи їхню віддаленість одна від одної).

У той же час право щодо водозабору підземних вод без спеціальних дозволів в межах 300 кубічних метрів на добу, закріплене у ст. 23 Кодексу України про надра, стосується виключно землевласників і землекористувачів.

У свою чергу, право власності та право користування землею врегульовано главами 14 та 15 ЗК України відповідно.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 125, 126 ЗК України).

Судом встановлено, що відповідач не є ні власником, ні землекористувачем земельних ділянок, на яких знаходяться артезіанські свердловини, з яких здійснювався забір підземних вод, відтак правила ст. 23 Кодексу України про надра на нього не поширюються.

За таких умов відповідач зобов'язаний був отримати дозволів на користування надрами.

Відповідно до ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Частинами 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно із ст. 69 вказаного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Причому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв'язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас на заподіювача шкоди покладається обов'язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди.

Судом встановлено, що відповідачем не доведено відсутності своєї вини у завданні шкоди з його боку.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), врегульований Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за № 389.

Згідно з п. 1.4 Методики ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб'єктами господарювання природоохоронного законодавства.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), грн, здійснюється за формулою: Зсам = 100 х W х Тар, де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м3; Тар - розмір, грн/100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої ст. 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення (для води з лиманів - розмір, грн/100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої ст. 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення). Фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Суд, здійснивши перерахунок розміру шкоди, встановив, що розмір останньої становить 14 014 681,52 грн (100Х262 299,86 м.кб. (фактичний об'єм води за період з 08.08.2011 року по 03.09.2014 року)Х53,43/100).

У свою чергу, позивачем заявлено до стягнення 5 396 737,22 грн, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України. Водночас, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 сільського комунального підприємства (вул. Незалежності,12, с. Острожець, Млинівський район, Рівненська область, 35100, ) 5 396 737,22 грн збитків, заподіяних державні внаслідок самовільного забору та використання води з підземного водоносного горизонту без спеціального дозволу на користування надрами, та зарахувати їх до спеціальних фондів Державного та місцевого бюджетів таким чином: 30%, що складає 1 619 021,17 грн - до спеціального фонду Державного бюджету України; 20%, що складає 1 079 347,44 грн - до спеціального фонду бюджету Рівненської області; 50%, що складає 2 698 368,61 грн - до спеціального фонду місцевого бюджету ОСОБА_1 сільської ради Млинівського району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_1 сільського комунального підприємства (вул. Незалежності,12, с. Острожець, Млинівський район, Рівненська область, 35100, ) на користь Державної екологічної інспекції у Рівненській області (вул. Курчатова,11, м. Рівне, 33018, ) 80 951,06 грн судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складене 17.01.2017 року.

Суддя Андрійчук О.В.