КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Справа№ 911/3107/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 про відмову у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду Київської області від 13.01.2014 у справі № 911/3107/13 таким, що не підлягає виконанню

у справі № 911/3107/13 (суддя - Горбасенко П.В.)

за позовом Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня»

про стягнення 118 400 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Портянка О.В., довіреність № 25 від 08.06.2016

від відповідача - Васюхно В.О., довіреність №18 від 05.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.09.2013 у справі №911/3107/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2013, позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» до Державного бюджету України на рахунок Управління Державного казначейства України 74 000 грн 00 коп штрафу та 43 290,00 грн пені. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» в доход Державного бюджету України 2 345 грн 80 коп. судового збору.

13.01.2014 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2013 у справі № 911/3107/13 видано накази.

18.10.2016 Комунальний заклад «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» подав до суду заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2016 заяву Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» про визнання наказу Господарського суду Київської області від 13.01.2014 у справі № 911/3107/13 таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач, Комунальний заклад «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня», подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 та постановити нове рішення, яким подану заяву задовольнити та визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

15.12.2016 Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 911/3107/13 передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 апеляційну скаргу Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 прийнято до провадження на призначено розгляд справи на 27.12.2016.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 27.12.2016 представників апелянта, Київський апеляційний господарський суд відповідно до п. 1 ч.1 ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 11.01.2017 в межах строку розгляду справи, який був продовжений за заявою позивача відповідно до ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 11.01.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 та постановити нове рішення, яким подану заяву задовольнити, та визнати наказ Господарського суду Київської області від 13.01.2014 у справі № 911/3107/13 таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача у справі заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, вважає ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 законною та обґрунтованою, а тому зазначає про відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент видачі наказу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.09.2013 у справі №911/3107/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2013, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача до Державного бюджету України на рахунок Управління Державного казначейства України за місцем знаходження платника податків 74 000,00 грн штрафу та 43 290,00 грн пені. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 2 345,80 грн судового збору.

13.01.2014 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2013 у справі №911/3107/13 видано накази, строк пред'явлення до виконання яких встановлено - 28.11.2014 (а.с. 89), що відповідає приписам п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі наказу), яка передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.05.2014 було задоволено заяву Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2013р. у справі № 911/3107/13 в частині стягнення 74 000,00 грн штрафу та 43 290,00 грн пені строком на 1 рік та відстрочено до 16.05.2015 виконання рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2013 у справі № 911/3107/13 в частині стягнення з Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» до Державного бюджету України на рахунок Управління Державного казначейства України за місцем знаходження платника податків 74 000,00 грн штрафу та 43 290,00 грн пені.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі наказу) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Апелянт стверджує, що після закінчення відстрочки виконання рішення, наданої судом, а саме після 16.05.2015, річний строк для пред'явлення виконавчого документа закінчився 17.05.2016, а тому відповідно до ст. 117 ГПК України просить визнати наказ Господарського суду Київської області від 13.01.2014 у справі №911/3107/13 таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим, колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про закінчення річного строку для пред'явлення наказу до виконання саме 17.05.2016 з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі наказу) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З огляду на те, що виконання рішення суду було відстрочено до 16.05.2015, то з 17.05.2015 (після закінчення строку відстрочки) річний строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання починається заново та закінчується 17.05.2016.

Разом з цим, як свідчать наявні в матеріалах справи документи, в межах даного строку позивач пред'являв до органів державної виконавчої служби наказ до виконання, який зокрема, 26.03.2016 був повернутий стягувачу у зв'язку з відмовою у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ст. 26 Закону у зв'язку з пред'явленням виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення (про що міститься відмітка відділу Державної виконавчої служби на зворотньому аркуші наказу а.с. 171).

Відтак, колегія суддів зазначає, що у зв'язку з пред'явленням стягувачем наказу до виконання строк для пред'явлення був перерваний та після 26.03.2016 річний строк для пред'явлення наказу до виконання розпочався заново.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконання рішення суду, за якими боржником є державний орган, бюджетні установи та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. №45), покладено на органи Державної казначейської служби України без участі органів Державної виконавчої служби України.

Як свідчать матеріали справи у вересні 2016 року Київське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України пред'явило до виконання наказ Господарського суду Київської області від 13.01.2014 року до Переяслав-Хмельницького управління Державної казначейської служби України в Київській області відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Вищевикладене свідчить, що стягувач пред'явив наказ до виконання в межах річного строку, визначеного чинним законодавством, що спростовує твердження апелянта про його пред'явлення після закінчення даного строку.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наказ Господарського суду Київської області від 13.01.2014 №911/3107/13 станом на 09.11.2016 був повністю виконаний Переяслав-Хмельницьким управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, про що міститься відмітка на наказі, та оригінал наказу повернуто до Господарського суду Київської області у зв'язку з його виконанням (а.с. 170-171).

Відповідно до ч.2 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України, господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Тобто, ч. 4 ст. 117 ГПК України містить перелік підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково). (п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Відтак, колегія суддів зазначає, що виконання рішення суду та повернення судового наказу до суду є обставинами, які виключають можливість подальшого виконання наказу Господарського суду Київської області від 13.01.2014 в силу закону, а тому підстави, визначені ст. 117 ГПК України, для визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі судова колегія вважає недоведеними та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, а прийняту у справі ухвалу суду першої інстанції від 28.10.2016 такою, що відповідає нормам процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст.86, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 , 106, 117 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 у справі №911/3107/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 28.10.2016 у справі №911/3107/13 залишити без змін.

3. Справу №911/3107/13 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська