КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р. Справа№ 910/27266/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Буравльова С.І.

Пантелієнка В.О.

за участі представників:

МПП "Ерідон" - Денисенко М.Д. довір. №04/01-108 від 04.01.2016

та ліквідатора боржника - Реберука П.К.

розглянувши апеляційну скаргу малого приватного підприємства

Фірма "Ерідон"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2016

у справі №910/27266/15 (суддя Пасько М.В.)

за заявою малого приватного підприємства Фірма "Ерідон"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

в межах справи № 910/27266/15

за заявою малого приватного підприємства Фірма "Ерідон"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 в межах провадження у справі №910/27266/15 про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні заяви малого приватного підприємства (далі за текстом - МПП) Фірма "Ерідон" про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,0614 га від 05.12.2014, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не погоджуючись, МПП "Ерідон" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/27266/15, прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити, визнати договір недійним. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено до розгляду на 13.12.2016.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскарженої ухвали від 10.11.2016, якою відмовлено у задоволенні вказаної вище заяви, апелянтом вказано на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до прийняття неправильного рішення, невірне застосування судом норм ст. ч. 4 ст. 10, ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), неповне з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи тощо.

Наголошено, що спірний договір купівлі-продажу від 05.12.2014 був укладений протягом одного року, що передував порушенню провадження у справі, між особами, зареєстрований 16.05.1998 шлюб між якими було розірвано лише 29.01.2014 рішенням Оболонського районного суду міста Києва, продаж 1/2 частини земельної ділянки вчинено за 43`992,28 грн, тоді як раніше земельна ділянка була придбана в спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за 303`000 грн за договором купівлі-продажу від 29.11.2006, інше.

Від боржника надійшов відзив, додаткові письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, від арбітражного керуючого Реверука П.К. письмові пояснення у справі, за замістом яких вказано на необґрунтованість доводів скаржника, зазначено, що спірний договір купівлі-продажу був укладений за цінами, які відповідали ринковими і у т.ч. за ціною вищою експертної грошової оцінки, здійсненої на момент укладення договору, та визначеної у розмірі 42`992,28 грн.

Заперечуючи проти доводів щодо укладення спірного договору між пов'язаними особами, постійне місце проживання яких зареєстровано за однією адресою, зазначено, що рішенням суду від 29.01.2014 було встановлено, що з грудня 2012 зареєстрований шлюб носив формальний характер, що продаж земельної ділянки вчинений 05.12.2014 за дійсним і реальним правочином, що правовідносини між колишнім подружжям не заборонені законодавством, інше.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 було залучено до участі у справі орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як учасника провадження, встановивши, що спірна земельна ділянка після укладення договору купівлі-продажу від 05.12.2014 була передана за договором дарування у власність ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідно є малолітньою особою і донькою сторін договору.

Ухвалою від 13.12.2016 було продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 26.12.2016. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016, здійсненому у зв'язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. в складі колегії суддів, яку раніше визначено для розгляду справи, у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі головуючого Верховця А.А., суддів Остапенка О.М., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 апеляційну скаргу МПП "Ерідон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/27266/15 було прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд якої ухвалою від 12.12.2016 було призначено на 26.12.2016. Ухвалою від 26.12.2016 розгляд скарги відкладено на 10.01.2017.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2017, здійсненої у зв'язку з перебуванням судді Остапенка О.М. у відпустці, для розгляду апеляційних скарг сформовану колегію у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів Буравльова С.І.., Пантелієнка В.О. Ухвалою від 26.12.2016 скаргу було прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд якої ухвалою від 26.12.2016 було призначено на 10.01.2017.

За змістом ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України в суді апеляційної інстанції з урахуванням особливостей справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у суді першої інстанції, переглядаючи рішення, апеляційний господарський суд користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обмежений у правах щодо вирішення спору, розгляду апеляційної скарги і справи по суті, межі яких визначені ст. 101, 103 ГПК України. Досліджуючи матеріали справи, оцінюючи наявні докази, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 4, 4-1 ГПК України господарський суд вирішує спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство. Провадження у справі регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України (ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство). За змістом положень ст. 32, 33, 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 10, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником тощо.

Як вбачається з наявних матеріалів, провадження у справі №910/27266/15 про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 за заявою МПП "Ерідон", постановою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. В ході ліквідаційної процедури 09.09.2016 від МПП "Ерідон" надійшла заява про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції вказав, що зазначаючи про реалізацію спірної земельної ділянки за договором купівлі-продажу, дійсність якого є предметом розгляду суду, за заниженою вартістю, що призвела до неоплатності боргу перед кредиторами і неплатоспроможності боржника, заявник не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів заявник. Із зазначеними висновками колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується, вважаючи необхідним також відзначити наступне.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з підстав, визначених ст. 20 Закону про банкрутство, якщо:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство також за позовом розпорядника майна (ч. 9 ст. 22 Закону), за заявою комітету кредиторів (ч. 8 ст. 26 Закону), за заявою керуючого санацією (ч. 5 ст. 28 Закону), за заявою ліквідатора (ч. 2 ст. 41 Закону).

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначеної норми ст. 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених Цивільного кодексу (далі - ЦК) України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлене законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За спірним договором земельна ділянка - 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,0614 га була продана за ціною 43`992,28 грн - не нижчою ніж її оціночна (ринкова) вартість на моменту укладення договору купівлі-продажу від 05.12.2014 - 42`992,28 грн, визначеної звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного 13.11.2014 товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер Плюс".

Договір був укладений між фізичними особами ОСОБА_4 і ОСОБА_5, чий зареєстрований шлюб було розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29.01.2014, яким констатовано, що з грудня 2012 шлюб носив формальний характер, тобто більш ніж через 10 місяців після його розірвання, зі спливом двох років після припинення відповідних фактичних відносин і не між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 - банкрутом і фізичною особою ОСОБА_5, а саме між фізичними особами.

Продаж вчинений за правочином, дійсність якого іншими особами не оскаржена, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - не безоплатного, за ринковими цінами відчуження належного особі майна, з додержанням загальних вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, не суперечив законодавству, моральним засадам суспільства тощо. Спеціальні ознаки визнання договору недійсним, прямо визначені ст. 20 Закону про банкрутство, відсутні.

При цьому в подальшому земельна ділянка була передана за договором дарування у власність третій особі - ІНФОРМАЦІЯ_1 малолітній особі ОСОБА_7 Залучений ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 до участі у справі орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як учасник провадження, своєї правової позиції у справі не висловив, відзиву на апеляційну скаргу та заяву про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки не надав.

Наведені апелянтом в обгрунтування підстав заявлених вимог висновки про заниження вартості продажу спірної земельної ділянки засновані на виконаних невірно розрахунках еквіваленту грошової одиниці (0,012 га площі вартістю 7332,05 грн, станом на 05.12.2014, - 88,00 долл США, про які вказано в змісті письмових доповнень до скарги), що і було визнано в засіданні суду 10.01.2017, при цьому інших спроможних доводів і підстав скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про визнання договору недійсним апелянтом в суті не наведено, як вже вказано, такі доводи вбачаються необґрунтованими з оглядну на наявність в матеріалах справи вказаного вище звіту суб'єкта оціночної діяльності, належним чином проведених розрахунків і в цілому відповідності ціни продажу 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0614 га її ринковій вартості на момент укладення договору купівлі-продажу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає доводи, наведені в скарзі спроможними і такими які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, які є підставою скасування оскарженої ухвали як такої, що вимогам законності та обґрунтованості в цілому відповідає.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 у справі №910/27266/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст складено 16.01.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.І. Буравльов

В.О. Пантелієнко