ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.01.17р. Справа № 904/10493/16

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (м. Дніпро)

до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (м. Дніпро)

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт відділу (довіреність № 195 від

22.12.2016)

ОСОБА_2 - начальник управління правового супроводження

(довіреність № 179 від 22.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_3 - завідувач юридичного сектору (довіреність № 9 від

17.02.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач), в якому просить суд визнати недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем не взято до уваги та не надано належної оцінки суттєвим обставинам справи № 21/06-03-1/16, внаслідок чого надано невірну правову оцінку діям ПАТ "Дніпропетровськгаз", у яких відсутні ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що могли призвести до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку. Крім того, позивач вважає неправомірним посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на інше своє рішення № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016, яким ринкове становище ПАТ "Дніпропетровськгаз" визнано монопольним (домінуючим), оскільки на момент прийняття спірного рішення, рішення № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016 було оскаржене позивачем до суду та тривав розгляд справи № 904/6479/16; станом на дату подання даної позовної заяви справа знаходилася в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, розгляд справи було призначено на 19.12.2016. З цих підстав позивач вважає, що рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-/16 є незаконним та підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", як прийняте при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильному застосуванні норм матеріального права.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 74851/16 від 06.12.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, в межах компетенції територіального відділення, а висновки викладені в ньому відповідають фактичним обставинам справи, є об'єктивними та неупередженими, відповідно, діям позивача надана вірна правова оцінка.

У судове засідання 07.12.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 07.12.2016 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представником відповідача у судовому засіданні 07.12.2016 було викладено зміст відзиву на позовну заяву, який він просив врахувати під час прийняття рішення по справі та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 07.12.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 21.12.2016.

Від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.суду 78789/16 від 21.12.2016), в яких він наголошує на тому, що відповідач в оскаржуваному рішенні дійшов хибних висновків під час аналізу обставин щодо ремонту та заміни лічильників, які перебувають у власності споживачів, оскільки в такому випадку чинне законодавство не передбачає обов'язку оператора ГРМ здійснити таку заміну. Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідач неправомірно в оскаржуваному рішенні послався на інше своє рішення № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016, яким ринкове становище ПАТ "Дніпропетровськгаз" визнано монопольним (домінуючим), оскільки на момент прийняття спірного рішення, рішення № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016 було оскаржене позивачем до суду та тривав розгляд справи № 904/6479/16. Крім того, навіть в рішенні № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016 відсутні посилання на Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку № 49-р від 05.03.2002.

У судове засідання 21.12.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 21.12.2016 представником позивача було викладено зміст додаткових пояснень, наведено доводи в обґрунтування позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2016 просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки, викладені в спірному рішенні, відповідають фактичним обставинам справи, є об'єктивними та неупередженими, та діям позивача надана вірна правова оцінка.

У судовому засіданні 21.12.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 05.01.2017.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, судом здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.суду 575/17 від 05.01.2017), в яких він наголошує на тому, що відповідач в оскаржуваному рішенні дійшов хибних висновків щодо наявності у законодавстві зобов'язання позивача здійснювати заміну лічильників газу, які перебувають у власності споживачів, за рахунок оператора ГРМ, оскільки ОСОБА_4 України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" зобов'язує оператора ГРМ забезпечити встановлення лічильників газу, а не їх заміну.

У судове засідання 05.01.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 05.01.2017 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, що наведені ним у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.01.2017 просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 05.01.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.01.2017 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача,

В С Т А Н О В И В:

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, а відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною 3 статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Так, 22.09.2016 адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 21/06-03-1/16 прийнято рішення "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким:

- визнано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" субєктом господарювання, який протягом 2015 року та поточного періоду 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, крім міст Дніпро, Інгулець, Кривий Ріг, крім Інгулецького району; сіл Дніпропетровського району: Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, ОСОБА_4, Балівка, Партизанське, радгоспу "Дзержинець", на якій розташовані газорозподільні мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства;

- визнано дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", щодо перекладання на побутових споживачів (що споживають газ комплексно, у тому числі для опалення - з 01.01.2012; що споживають газ для підігріву води та приготування їжі - з 01.01.2016) витрат щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, в той час, коли законодавством передбачено забезпечення комерційного обліку природного газу для таких споживачів за рахунок газорозподільного підприємства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини рішення, накладено на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.;

- зобов'язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини цього рішення в двомісячний термін, шляхом забезпечення комерційного обліку природного газу побутовим споживачам (що споживають газ комплексно, у тому числі для опалення; та що споживають газ для підігріву води та приготування їжі) за рахунок газорозподільного підприємства, про що повідомити територіальне відділення (а.с.27-31).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це призвело до прийняття неправильного рішення.

Так, позивач, звертаючись із позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" посилається на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем не взято до уваги та не надано належної оцінки суттєвим обставинам справи, внаслідок чого надано невірну правову оцінку діям ПАТ "Дніпропетровськгаз", у яких відсутні ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що могли призвести до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку. Крім того, позивач вважає неправомірним посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на інше своє рішення від 07.06.2016 № 16/01-14/06-16, яким ринкове становище ПАТ "Дніпропетровськгаз" визнано монопольним (домінуючим), оскільки на момент прийняття спірного рішення, рішення від 07.06.2016 № 16/01-14/06-16 було оскаржене позивачем до суду та тривав розгляд справи № 904/6479/16; станом на дату подання даної позовної заяви справа знаходилася в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, розгляд справи було призначено на 19.12.2016. З цих підстав позивач вважає, що рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.09.2016 № 30/01-14/06-16 по справі № 21/06-03-/16 є незаконним та підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", як прийняте при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильному застосуванні норм матеріального права. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Законом України "Про Антимонопольний комітет України", Законом України "Про захист економічної конкуренції".

Частиною 2 статті 42 Конституції України закріплено, що не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшло депутатське звернення № 06/04-2 від 06.04.2016 депутата Дніпродзержинської міської ради ОСОБА_5, в якому останній вказав на численні скарги громадян - споживачів газу, зокрема, щодо:

- відмови від проведення ремонту лічильників газу;

- відмови газорозподільного підприємства споживачу у встановленні лічильника газу за кошти газорозподільного підприємства. З урахуванням того, що вказані порушення мали масовий характер в місті Дніпродзержинську, депутат просив провести перевірку фактів, наведених у заявах споживачів газу з боку ПАТ "Дніпропетровсьгаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" Дніпродзержинського управління газового господарства, з метою протидії використання монопольного становища на ринку газопостачання та порушень постанов НКРЕКП та Законів України, а також притягнути до відповідальності винних у порушеннях керівників підприємств.

У вказаному звернені було повідомлено, що ПАТ "Дніпропетровськгаз" відмовляє побутовим споживачам у проведенні, за рахунок Товариства, ремонту газових лічильників, що були визнані непридатними до подальшого використання за результатами періодичної повірки, а у разі неможливості проведення ремонту, безоплатно встановити нові газові лічильники (за умови що газові лічильники належать побутовим споживачам, які споживають природний газ комплексно в т.ч. для опалення або одночасно для підігріву води та приготування їжі).

До вказаного звернення були додані 37 заяв споживачів (а.с.71-72), зокрема:

- заява, гр. ОСОБА_6, що мешкає: пров. Мічуріна 10, м. Кам`янське (м.Дніпродзержинськ), чий лічильник газу було знято для проведення періодичної повірки, а 24.12.2015 повернуто, як такий, що визнано непридатним для подальшого використання і який підлягає заміні. Споживач ОСОБА_6, звертався до ПАТ "Дніпропетровськгаз" щодо проведення ремонту його лічильника, або встановлення йому нового лічильника за кошти Товариства, але ПАТ "Дніпропетровськгаз" відмовило йому у безоплатному ремонті або установці нового газового лічильника (лист № 8/6106 від 11.03.2016);

- заяви з аналогічних питань: гр. ОСОБА_7, що мешкає вул. Локомотивна, 72 м.Кам`янське;

- гр. ОСОБА_8, що мешкає вул. Поповича, 31А, сел. Карнаухівка, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_9, що мешкає вул. Сировця 20/10, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_10, що мешкає пров. Чкалова 34, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_11, що мешкає вул. Сировця, 14/121, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_12, що мешкає вул. К. Цеткін 13, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_13, що мешкає пр. Перемоги 65/31, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_14, що мешкає вул. Локтюхова 6-17, м. Кам`янське;

- гр. ОСОБА_4 що мешкає вул. Макаренко 19, м. Кам`янське.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом.

Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом (частина 5 статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до статті 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Так, Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" із вимогою № 1195/21/06-16 від 17.05.2016 щодо надання інформації про кількість газових лічильників за період з 2015 року по поточний період 2016 року:

- що було знято для проведення періодичної повірки;

- що було визнано непридатними до подальшого використання за результатами періодичної повірки;

- що було безоплатно відремонтовано;

- що було безоплатно замінено, а також іншу інформацію, пов'язану із ремонтом газових лічильників (а.с.99).

На вказану вимогу позивачем було надано відповідь - лист № 11/5-0322 від 07.06.2016 (а.с.100). У вказаному листі позивач вказав про кількість газових лічильників за період з 2015 року по поточний період 2016 року: що було знято для проведення періодичної повірки; що було визнано непридатними до подальшого використання за результатами періодичної повірки; що було безоплатно відремонтовано; що було безоплатно замінено. Також, в вказаному листі позивач зазначив основні чинники не проведення ремонту побутових лічильників газу, які належать побутовим споживачам, і які були визнані непридатними до подальшого використання за результатами періодичної повірки, є :

- висока собівартість проведення деяких видів ремонту (понад 650 грн.),

- велика кількість модифікацій газових лічильників,

- неможливість придбати запасні частини на газові лічильники іноземного виробництва, та газові лічильники, які не виробляються на теперішній час.

Крім того, Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) із листом 1756/24/06-16 від 13.07.2016, на який було надано відповідь - лист № 7641/16.3.2/7-16 від 23.08.2016. У вказаній відповіді, зокрема, надано інформацію щодо структури тарифу на розподіл природного газу для ПАТ "Дніпропетровськгаз", в якій передбачено елементи витрат, зокрема "повірка та ремонт лічильників" та "встановлення лічильників газу населенню". Також, у листі наведені розяснення НКРЕКП щодо вимог окремих нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини між побутовими споживачами та газорозподільними підприємствами, що були предметом дослідження (а.с.94-95).

Крім того, в матеріалах справи наявне звернення депутата Дніпродзержинської міської ради ОСОБА_5, який звернувся, зокрема, до НКРЕКП з листом від 07.02.2016 № 17/2 щодо отримання розяснень з наступного питання:

- оскільки в законодавстві не має згадки про відмінність процедур встановлення лічильника вперше чи вдруге; відповідальність за встановлення лічильників газу покладено саме на газорозподільні підприємства; в разі коли попередньо встановлений за кошти споживача лічильник визнано непридатним для обліку, споживач може бути визнаним як споживач без лічильника і потребує встановлення лічильника; чи має право газорозподільне підприємство змушувати встановити лічильник за власні кошти споживача, погрожуючи перевести нарахування по нормам споживання газу, категорично відмовляючи від встановлення за кошти газорозподільного підприємства? (а.с.96).

На вказане депутатське звернення було надано відповідь - лист № 1966/16.3.2/7-16 від 02.03.2016, в якій вказано, що у разі справності лічильника газу після проведення його повірки або ремонту Оператор ГРМ зобовязаний встановити його протягом двох місяців з дати зняття. При цьому рішення про доцільність проведення ремонту або заміни лічильника за результатами проведення чергової повірки приймає Оператор ГРМ враховуючи технічні та економічні чинники. Враховуючи вищезазначене, за рахунок газорозподільного підприємства здійснюються роботи, пов'язані з періодичною повіркою, обслуговуванням та ремонтом лічильників газу (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) та у випадку визнання лічильника газу споживача непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, а також після закінчення двомісячного терміну з дня письмового повідомлення про його непридатність, установлення такому споживачу нового лічильника газу за умови споживання ним природного газу комплексно, у тому числі для опалення, а також для підігріву води та приготування їжі має відбуватись за рахунок газорозподільного підприємства (а.с.97-98).

Отже, з отриманих відповідей, за результатами проведеного аналізу отриманих документів та матеріалів Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України встановило наступне.

ПАТ "Дніпропетровськгаз" здійснює свою діяльність на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), зокрема, на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ в межах території Дніпропетровської області, крім м. Дніпро та м.Кривий Ріг та окремих населених пунктів Дніпропетровського та Криворізького районів, на якій розташовані газорозподільні мережі що перебувають у власності (користуванні) Товариства (ліцензія серія АЕ № 295530, строк дії з 22.03.2015 по 21.03.2020).

Отже, ПАТ "Дніпропетровськгаз" є юридичною особою, здійснює господарську діяльність, надає платні послуги споживачам на договірних засадах, а отже, в розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є субєктом господарювання.

Особливими умовами вказаної вище ліцензії передбачено, що ПАТ "Дніпропетровськгаз" є єдиним субєктом господарювання, який здійснює розподіл природного газу в вищезазначених територіальних межах. Тобто, існують адміністративні барєри для вступу на ринок інших субєктів господарювання.

Рішенням адміністративної колегії № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016, ринкове становище ПАТ "Дніпропетровськгаз" у 2015 році та поточному періоді 2016 року на ринку розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, крім міст Дніпро, Інгулець, Кривий Ріг, крім Інгулецького району; сіл Дніпропетровського району: Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, ОСОБА_4, Балівка, Партизанське, радгоспу "Дзержинець", на якій розташовані газорозподільні мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства, визнано монопольним (домінуючим), оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента. На теперішній час, становище ПАТ "Дніпропетровськгаз" на ринку розподілу природного газу, не змінилось.

Позивач не погоджується із правомірністю вказаного висновку відповідача, оскільки на момент прийняття спірного рішення, рішення № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016 було оскаржене позивачем до суду та тривав розгляд справи № 904/6479/16; станом на дату подання даної позовної заяви справа знаходилася в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, розгляд справи було призначено на 19.12.2016. Крім того, навіть в рішенні № 16/01-14/06-16 від 07.06.2016 відсутні посилання на Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку № 49-р від 05.03.2002, а висновок було зроблено лише на підставі того, що у позивача є відповідна ліцензія на здійснення розподілу природного газу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Згідно з пунктом 1.2. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку № 49-р від 05.03.2002 (далі Методика) дана Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

За змістом пункту 2.1. Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе певні дії, перелік яких визначений п.п. 2.1.2. 2.1.11. п. 2.1. Методики.

В силу приписів пункту 2.2. Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1. Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що позивача здійснює свою діяльність на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, зокрема, на розподіл природного, нафтового газу у газу (метану) вугільних родовищ в межах території Дніпропетровської області, крім м. Дніпро та м. Кривий Ріг та окремих населених пунктів Дніпропетровського та Криворізького районів, на яких розташовані газорозподільні мережі що перебувають у власності (користуванні) Товариства (ліцензія серія АЕ № 295530, строк дії з 22.03.2015 по 21.03.2020). Особливими умовами вказаної вище ліцензії передбачено, що ПАТ "Дніпропетровськгаз" є єдиним субєктом господарювання, який здійснює розподіл природного газу в вищезазначених територіальних межах. Тобто, існують адміністративні барєри для вступу на ринок інших субєктів господарювання.

Виходячи з наведених вище обставин, за результатами дослідження регіонального ринку надання населенню послуг з газопостачання, в оскаржуваному рішенні відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що у 2015 році та поточному 2016 році на ринку розподілу природного газу в територіальних межах території Дніпропетровської області, крім м.Дніпро та м. Кривого Рогу, та окремих населених пунктів Дніпропетровського та Криворізького районів, на яких розташовані газорозподільчі мережі, що перебувають в власності (користуванні) Товариства, становище ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" мало ознаки монопольного (домінуючого), оскільки на цьому ринку у нього не було жодних конкурентів.

Крім того, обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночасза змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції (пункт 15.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15).

В той же час, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" у позовній заяві та доданих доказах не доведено, що він зазнає значної конкуренції на вказаному ринку.

З огляду на викладене, рішення Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в частині визнання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" суб'єктом господарювання, який протягом 2015 року та поточного періоду 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу на певній території, слід визнати обґрунтованим та законним.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач в оскаржуваному рішенні дійшов хибних висновків під час аналізу обставин щодо ремонту та заміни лічильників, які перебувають у власності споживачів, оскільки в такому випадку чинне законодавство не передбачає обов'язку оператора ГРМ здійснити таку заміну, суд зазначає наступне.

З 01.10.2015 правові засади функціонування ринку природного газу України визначаються Законом України "Про ринок природного газу".

На виконання вимог частини 9 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу" було прийнято, зокрема, постанову НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" (далі - Кодекс), яка набрала чинності з 27.11.2015.

Главою 8 розділу X Кодексу визначено порядок періодичної повірки засобів вимірювальної техніки по об'єктах побутових споживачів (населенню).

Так, згідно з положеннями пункту 4 глави 8 розділу X Кодексу (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки оператор ГРМ встановлює лічильникигазу з обмінного фонду (у разі якщо знятий лічильникгазу належав Оператору ГРМ, встановлений на його місце лічильник з обмінного фонду Оператора ГРМ стає розрахунковим, що оформлюється відповідним актом, та в подальшому розрахунки зі споживачем здійснюються згідно з його показаннями).

У разі якщо замість тимчасово вилученого лічильника газу неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попередньою року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців. У разі, справності лічильника газу після проведення його повірки або ремонту Оператор ГРМ зобовязаний встановити його протягом двох місяців з дати зняття. При цьому рішення про доцільність проведення ремонту або заміни лічильника за результатами проведення чергової повірки приймає Оператор ГРМ, враховуючи технічні та економічні чинники.

У разі якщо лічильник газу, що встановлений у споживача та перебуває у власності Оператора ГРМ, визнано в установленому законодавством порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту (крім випадків, коли такі наслідки стали причиною несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ), демонтаж, транспортування та монтаж нового лічильника газу здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. При цьому, Оператор ГРМ встановлює споживачеві новий лічильник газу протягом двох місяців з дня визнання його непридатним до експлуатації та ремонту.

У разі якщо лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому законодавством порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунок спожитого об'єму природного газу здійснюється протягом двох місяців з дня письмового повідомлення Оператором ГРМ споживача про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (далі ОСОБА_4 про комерційний облік) .

Згідно з пунктом 1 глави 8 розділу X Кодексу періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування монтаж, технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт) лічильників газу, які встановлені для розрахунків за спожитий природний газ побутовими споживачами (населенням) для їх побутових потреб, здійснюється за рахунок Оператора ГРМ незалежно від того, чи є він власником ЗВТ.

Для визначення обєму спожитого (розподіленого) природного газу по обєкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному розділом VІ цього Кодексу (пункт 5 глави 8 розділу Х Кодексу).

Відповідно до положень статті 6 Закону про комерційний облік, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

- комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

- для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

- тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу зобовязане газорозподільне підприємство.

Пунктом 161 Правил надання населенню послуг з газопостачання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 (втратили чинність 16.07.2016) (надалі - Правила) передбачено, що періодична повірка лічильників газу, їх технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводиться за рахунок газорозподільного підприємства.

Пунктами 6 та 14 "Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 474 від 08.07.2015 (набрав чинність 01.01.2016), передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок виконавців. Після проведення періодичної повірки або ремонту виконавець, у строк, зазначений в акті про демонтаж засобу вимірювальної техніки, забезпечує транспортування засобу вимірювальної техніки для його монтажу.

Крім того, судом також враховано, що згідно з частиною 2 статті 5 Господарського кодексу України серед конституційних основ правового господарського порядку в Україні визначено, зокрема, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку.

Відповідно до частини 5 статті 27 Господарського кодексу України органам державної влади, у тому числі судам, як органам державної судової влади, забороняється приймати акти або вчиняти дії, спрямовані на економічне посилення існуючих суб'єктів господарювання-монополістів, зокрема позивача, що діє у сфері розподілу природного газу в межах відповідної території Дніпропетровської області.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому звязку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Здійснивши системний аналіз вказаного вище законодавства, суд приходить до висновку, що, дійсно, редакція як Правил так і Кодексу станом на момент виникнення спірних правовідносин (до 11.08.2016) не передбачала чіткого регулювання відносин, які виникали під час заміни лічильників газу, що перебувають у власності споживача та які було визнано непридатними до подальшої експлуатації та ремонту. Так, вказані нормативні акти встановлювали обов'язок Оператора ГРМ, у випадку визнання в установленому законодавством порядку лічильника газу, що встановлений у споживача та перебуває у власності Оператора ГРМ, непридатним до подальшої експлуатації та ремонту (крім випадків, коли такі наслідки стали причиною несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ), демонтаж, транспортування та монтаж нового лічильника газу здійснити за рахунок Оператора ГРМ. Однак норма, яка стосувалася лічильників газу, що перебувають у власності споживача та які було визнано непридатними до подальшої експлуатації та ремонту, визначала лише порядок розрахунків та не визначала особу, на яку покладається обов'язок нести витрати по заміні таких лічильників (як це було визначено щодо лічильників, які перебувають у власності оператора ГРМ).

В той же час, в подальшому вказана прогалина була усунута та у редакції Кодексу газорозподільних систем з 11.08.2016 визначено, що якщо лічильник газу, що перебуває у власності побутового споживача, визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності непридатним до подальшої експлуатації, рішення про доцільність його ремонту приймає Оператор ГРМ, ураховуючи технічні та економічні чинники. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про доцільність ремонту Оператор ГРМ зобов'язаний встановити відремонтований лічильник газу побутового споживача замість тимчасово встановленого лічильника газу з обмінного фонду протягом двох місяців з дати його зняття. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобов'язаний протягом п'ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (типорозміром не більше лічильника газу побутового споживача) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ (пункт 4 глави 8 розділу X у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11.08.2016 № 1418).

Враховуючи викладене, здійснивши системний аналіз вказаного вище законодавства, суд приходить до висновку щодо покладення обов'язку забезпечення повного технічного обслуговування засобів обліку газу (встановлення лічильників газу для населення, їх ремонт, заміна та інше), у спірних відносинах, законодавством віднесено саме на виконавця (оператора ГРМ).

В рішенні адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16, а також відповідно до акту № 04/01-20/06-15 від 30.09.2015 позапланової перевірки Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" щодо дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції, за 2014 рік Товариством було проведено 60 264 періодичних повірок газових лічильників, які перебували у власності споживачів; 13 039 лічильників було визнано непридатними до подальшого використання, з них 580 було відправлено на ремонт. За 1 півріччя 2015 року Товариством було проведено 32 057 періодичних повірки газових лічильників, які перебували у власності споживачів; 7 095 лічильників було визнано непридатними до подальшого використання, з них 75 було відправлено на ремонт.

Таким чином, від загальної кількості лічильників, що не пройшли періодичну повірку у 2014 році - 95,6% було повернуто споживачам без проведення ремонту, у 1 півріччі 2015 року ця кількість склала 98,9%.

В ході перевірки, територіальним відділенням було отримано заяву гр. ОСОБА_15, що мешкає у м. Павлоград, у якій вона вказує на те, що ПАТ "Дніпропетровськгаз" неодноразово визнавав газові лічильники, що були придбані нею за власні кошти, непридатними до подальшого використання, у звязку з чим вона була змушена купувати нові.

Відповідно до матеріалів, наданих Товариством, впродовж періоду з 01.01.2015 по 01.05.2016 у споживачів, які споживають газ комплексно, в т.ч. для опалення або одночасно для підігріву води та приготування їжі, було знято для проведення періодичної повірки та повірено 93 078 газових лічильників (71 128 у 2015 році, та 21 950 у поточному періоді 2016 року). За результатами періодичної повірки 18 863 газових лічильників було визнано непридатними до подальшого використання (14 234 у 2015 році, та 4 629 у поточному періоді 2016 року), з них 1 679 було направлено на ремонт (953 у 2015 році, та 726 у поточному періоді 2016 року). Впродовж 2015 року ПАТ "Дніпропетровськгаз" безкоштовно замінило побутовим споживачам 2 190 газових лічильника.

Враховуючи зазначене, впродовж 2015 року та за поточний період 2016 року, Товариство відремонтувало та безкоштовно замінило 4595 газових лічильника, що належали споживачам які споживають газ комплексно, в т.ч. для опалення або одночасно для підігріву води та приготування їжі, що становить 24% від всієї кількості газових лічильників споживачів зазначених категорій, які були визнані непридатними до подальшого використання за результатами періодичної повірки.

Вказані дії були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, оскільки за умов існування значної конкуренції на ринку відбувалося б змагання між субєктами господарювання з метою здобуття переваг над іншими учасниками ринку завдяки власним досягненням. Тобто, за наявності альтернативи вибору газорозподільного підприємства, ПАТ "Дніпропетровськгаз" змушено було б дотримуватись встановленого законодавством України порядку надання населенню послуг з розподілу природного газу, оскільки могло б втратити своїх споживачів.

Крім того, отримані під час дослідження матеріали свідчать, що такі порушення з боку ПАТ "Дніпропетровськгаз" непоодинокі, як кількісно так і географічно.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина 1 статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15 1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

Таким чином, за результатом розгляду справи встановлено, що дії ПАТ "Дніпропетровськгаз", щодо перекладання на побутових споживачів витрат щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, в той час, коли законодавством передбачено забезпечення комерційного обліку природного газу для таких споживачів за рахунок газорозподільного підприємства, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Так, частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції встановлено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Азацом 2 частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за вказане порушення передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) субєкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Відповідно до декларації з податку на прибуток підприємства дохід (виручка) ПАТ "Дніпропетровськгаз" від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2015 рік становить 1 504 248 000 гривень. При визначенні штрафу враховано, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ "Дніпропетровськгаз" не припинено; порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ "Дніпропетровськгаз" призвело до ущемлення інтересів широкого кола побутових споживачів.

Необхідно зазначити, що відповідно до положень статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Так, за результатами дослідження та аналізу наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що Антимонопольним комітетом у рішенні № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" правомірно:

- визнано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" субєктом господарювання, який протягом 2015 року та поточного періоду 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, крім міст Дніпро, Інгулець, Кривий Ріг, крім Інгулецького району; сіл Дніпропетровського району: Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, ОСОБА_4, Балівка, Партизанське, радгоспу "Дзержинець", на якій розташовані газорозподільні мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства;

- визнано дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", щодо перекладання на побутових споживачів (що споживають газ комплексно, у тому числі для опалення - з 01.01.2012; що споживають газ для підігріву води та приготування їжі - з 01.01.2016) витрат щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, в той час, коли законодавством передбачено забезпечення комерційного обліку природного газу для таких споживачів за рахунок газорозподільного підприємства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини рішення, накладено на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.;

- зобов'язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини цього рішення в двомісячний термін, шляхом забезпечення комерційного обліку природного газу побутовим споживачам (що споживають газ комплексно, у тому числі для опалення; та що споживають газ для підігріву води та приготування їжі) за рахунок газорозподільного підприємства, про що повідомити територіальне відділення.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30/01-14/06-16 від 22.09.2016 по справі № 21/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" є правомірним, а позовні вимоги про його скасування, з посиланням на статтю 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати по справі відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.01.2017.

Суддя ОСОБА_16