РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/22132/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

про стягнення 4 001,13 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Лазор А.І. (дов. від 31.12.16);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 4 001,13 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №2238/14-Тз/Зп115 від 10.09.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_5, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», який частково відшкодував шкоду у порядку регресу, позивач просить стягнути з відповідача залишкову суму боргу у розмірі 4 001,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2016 (суддя Андреїшина І.О.) порушено провадження у справі №910/22132/16, розгляд справи призначено на 11.01.2017.

16.12.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/32745 від 14.12.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу №АІ/6745087.

20.12.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/2691 від 23.12.2016 у зв'язку із лікарняним судді Андреїшиної І.О., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/22132/16, за результатом проведення якого справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.12.2016 (суддя Демидов В.О.) прийнято справу №910/22132/16 до свого провадження та призначено розгляд справи на 17.01.2017.

Представник позивача в судове засідання 17.01.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 17.01.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 17.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

10.09.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2238/14-Тз/Зп115 (далі за текстом - договір), предметом якого є, зокрема, майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП та вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Періоди дії договору з 10.09.2014 по 09.09.2015 та з 10.09.2015 по 09.09.2016 (п. 11 договору).

24.09.2014 о 18 год. 10 хв. водій ОСОБА_3, в м. Запоріжжя по вул. 40 років Радянської України, керуючи автомобілем «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_5, не витримав безпечну дистанцію руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував водій ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, та що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, було пошкоджено, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та відомостями про дорожньо-транспортну пригоду, наявними в матеріалах справи.

Згідно з постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі №333/7764/14-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання події, шо має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 25.09.2014, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 24.09.2014, та просив виплатити страхове відшкодування.

Також в матеріалах справи міститься заява вигодонабувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відповідно якої останній не заперечував як проти виплати суми страхового відшкодування на рахунок СТО, так і проти видачі клієнту готівки у разі відновлення автотранспорту, який є заставним майном банку.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди №165/11 від 21.11.2014, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, на дату оцінки, становить 40 616,41 грн.

Згідно з рахунком №00968 від 20.11.2014, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, склав 36 348,94 грн.

Відповідно до страхового акту №2238/14-Тз/ЗП115-1 від 04.12.2014 та розрахунку суми страхового відшкодування від 04.12.2014, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 36 348,94 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №2238/14-Тз/ЗП115-1 від 04.12.2014 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок СТО - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя» у розмірі 36 348,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №27717 від 08.12.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що на його досудову вимогу про відшкодування збитків відповідачем була здійснена часткова оплата у розмірі 32 797,81 грн., у зв'язку із чим він просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 4 001,13 грн. (36 798,94 грн. - 32 797,81 грн.).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, становить 36 348,94 грн., що вбачається зі страхового акту №2238/14-Тз/ЗП115-1 від 04.12.2014 та розрахунку суми страхового відшкодування від 04.12.2014, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 36 348,94 грн., а також з рахунку №00968 від 20.11.2014, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя».

При цьому, здійснюючи виплату страхового відшкодування, позивачем враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди №165/11 від 21.11.2014.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, у розмірі 36 348,94 грн. була виплачена позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя», що підтверджується платіжним дорученням №27717 від 08.12.2014, на підставі заяви про настання події, шо має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 25.09.2014.

Вина особи ОСОБА_3, який керував автомобілем «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_5, встановлена постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі №333/7764/14-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/6745087, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_5.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АІ/6745087 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0 грн.

Разом з тим, на досудову вимогу позивача про відшкодування збитків відповідачем була здійснена часткова оплата у розмірі 32 797,81 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 4 001,13 грн. (36 798,94 грн. виплачена ним сума страхового відшкодування - 32 797,81 грн. відшкодована шкода відповідачем), проте з матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору та відповідно до страхового акту №2238/14-Тз/ЗП115-1 від 04.12.2014 та рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя» була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок СТО - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко-Запоріжжя» саме у розмірі 36 348,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №27717 від 08.12.2014.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 3 551,13 грн. (36 348,94 грн. (сума виплаченого позивачем страхового відшкодування) - 32 797,81 грн. (відшкодована шкода відповідачем). В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код 33908322) страхове відшкодування у розмірі 3 551 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 13 коп. та 1 223 (одну тисячу двісті двадцять одну) грн. 02 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення - 20.01.2017.

Суддя В.О. Демидов