ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 р. Справа № 917/1771/16

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, Полтавська область,36008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,36000

про стягнення 10031,17 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №29-14/13 від 03.01.2017 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 10.01.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 10031,17 грн. заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3622 "С" від 30.09.2013 року, з яких: 4832,15 грн. - сума основного боргу, 4832,15 грн. - пеня, 100,04 грн. - 3% річних, 266,83 грн. - інфляційні.

22.11.2016 року до суду від позивача до суду надійшли наступні документи: акт звірки та докази його направлення на адресу відповідача, копії рахунків, копії актів приймання-передачі теплової енергії, копії реєстрів, копія довіреності (арк. с. 31-55).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвала суду від 11.11.2016 року про порушення провадження у справі та ухвала суду від 06.12.2016 року, які направлялися відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві: АДРЕСА_2, 36000, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зробленого судом станом на 11.11.2016 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 36000, тобто за адресою на яку направлялися ухвали суду.

Крім того, ухвала суду від 06.12.2016 року направлялася відповідачу на поштову адресу вказану позивачем (вул. Пушкіна, 16, кім. 55,56, м. Полтава, 36000) та повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, відповідач двічі належним чином та завчасно був повідомлений судом про дату, час і місце проведення судових засідань. Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

30.09.2013 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, споживач) було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3622 «С» (арк. с. 11-12).

Відповідно до п.1 даного договору теплопостачальна організація зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Пушкіна, 16 - художня майстерня).

В п. 30 договору визначено, що всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунка виписаного теплопостачальною організацією споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів

За п. 31 договору факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-ти денний термін, як це передбачено п. 12 договору, він підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.

Згідно п. 33 договору споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 38 договору він укладений на період з 01.10.2013 по 28.02.2016 р. і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання умов договору за період з 01.10.2015р. по 30.04.2016р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 4 832,15 грн. Факт отримання теплової енергії підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії № АВ-14811 від 31.10.2015р., № АВ-17931 від 30.11.2015р., № АВ-21198 від 31.12.2015р., №АВ-1202 від 31.01.2016р., № АВ-4395 від 29.02.2016 р., №АВ-7572 від 31.03.2016 р., №АВ-10751 від 30.04.2016 року (арк.с.42-48).

На оплату наданих послуг позивачем були виписані відповідачу відповідні рахунки за № АВ-8518 від 26.10.2015р., №АВ-10097 від 26.11.2015р., №АВ-11742 від 25.12.2015 року, №АВ-603 від 26.01.2016 року, №АВ-2201 від 26.02.2016 року, №АВ-37 97 від 25.03.2016 року, №АВ-5388 від 22.04.2016 року (арк. с. 35-41). Факт направлення вказаних рахунків підтверджується реєстрами рахунків згрупованих поштових відправлень (арк.с.49-55).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті за надані послуги не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 4 832,15 грн., яку і просить стягнути позивач.

Також позивачем на підставі п. 33 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в сумі 4 832,15 грн. за загальний період з 01.11.2015 року по 18.10.2016 року, 3% річних в сумі 100,04 грн. за загальний період з 01.11.2015 року по 18.10.2016 року та інфляційні в сумі 266,83 грн. за загальний період з 11.2015 року по 09.2016 року (включно) (розрахунки арк. с. 7-10).

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов договору за період з 01.10.2015р. по 30.04.2016р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 4 832,15 грн.

Факт отримання теплової енергії підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії № АВ-14811 від 31.10.2015р., № АВ-17931 від 30.11.2015р., № АВ-21198 від 31.12.2015р., №АВ-1202 від 31.01.2016р., № АВ-4395 від 29.02.2016 р., №АВ-7572 від 31.03.2016 р., №АВ-10751 від 30.04.2016 року (арк.с.42-48) рахунками виставленими відповідачу за № АВ-8518 від 26.10.2015р., №АВ-10097 від 26.11.2015р., №АВ-11742 від 25.12.2015 року, №АВ-603 від 26.01.2016 року, №АВ-2201 від 26.02.2016 року, №АВ-37 97 від 25.03.2016 року, №АВ-5388 від 22.04.2016 року (арк. с. 35-41) та реєстрами відправки рахунків відповідачу (арк.с.49-55).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 4 832,15 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

У пункті 33 договору сторони погодили, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожен день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне винесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.1999р., а також стягуються 3 % річних з простроченої суми та інфляційні витрати згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України № 686-ХІV від 20.05.1999 року "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій" (із змінами і доповненнями) за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної cyми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевикладеного нараховано відповідачу та заявлено до стягнення пеню в сумі 4 832,15 грн. за загальний період з 01.11.2015 року по 18.10.2016 року, 3% річних в сумі 100,04 грн. за загальний період з 01.11.2015 року по 18.10.2016 року та інфляційні в сумі 266,83 грн. за загальний період з 11.2015 року по 09.2016 року (включно) (розрахунки арк. с. 7-10).

Судом перевірено нараховані позивачем пеню, 3% річних та інфляційних, дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку та обґрунтовано заявлені позивачем до стягнення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4832,15 грн. основного боргу, 4832,15 грн. пені, 100,04 грн. 3% річних, 266,83 грн. інфляційних витрат підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3,36000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова 2а, м. Полтава, 36008, р/р №260007148 в АК "Полтава-банк", МФО 331489, ідентифікаційний код 03338030) 4832,15 грн. основного боргу, 4832,15 грн. пені, 100,04 грн. 3% річних, 266,83 грн. інфляційних витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.01.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.