ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.01.2017 Справа № 904/11798/16

За позовом Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам"янської міської ради, м. Кам"янське

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кам"янське

про стягнення 3236,46 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: Попович А.Г., представник за довіреністю № 04-01/3679 від 13.12.2016р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2016 року порушено провадження у справі № 904/11798/16 за позовом Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (далі - позивач) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 3 236,46 грн. Справу призначено до розгляду на 19.01.2017.

18.01.2017 до суду від позивача надійшли витребувані судом документи.

19.01.2017 повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. В матеріалах справи знаходиться конверт з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2016 року про порушення провадження у справі, який направлявся на адресу відповідача та був повернутий поштою.

Господарським судом було зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого адреса відповідача співпадає з адресою зазначеною у позовній заяві, і на яку судом направлялась поштова кореспонденція з повідомленням про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки судом було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 19.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно (далі - майно) нежитлове вбудоване приміщення площею 28,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.Тагільська, 12.

На виконання умов вищевказаного Договору позивач передав, а відповідач прийняв вбудоване нежитлове приміщення за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 12, про що сторонами складений акт приймання-передачі від 24.05.2012 року.

Проте, як вказує позивач, відповідачем своєчасно не здійснювалась плата за оренду приміщення в порушення вимог чинного законодавства України та умов Договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на суму 5 468,93 грн., з яких: 935,14 грн. - орендна плата за період з 01.03.2015 по 23.05.2015, 254,91 грн. - пеня за період з 21.06.2015 по 20.12.2015, 106,56 грн. - інфляційні втрати за період з 01.04.2015 по 01.12.2015, 4 172,32 грн. - неустойка за період з 24.05.2015 по 20.12.2015.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року по справі № 904/11000/15 зазначена сума боргу була стягнута (неустойка стягнута по 20.12.2015 року) та вирішено виселити відповідача з орендованого приміщення.

Дане рішення суду було направлене на виконання до Заводського відділу ВДВС м.Дніпродзержинська. На підставі акту державного виконавця від 31.05.2016 року та постанови Заводського відділу ВДВС м. Дніпродзержинська від 03.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження позивачем було видано наказ від 03.06.2016 № 02/164, зі змінами "Про припинення нарахування неустойки по договору оренди з ФОП ОСОБА_3А." з 31.05.2016 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість з неустойки в розмірі 3236,46 грн. за період з 21.12.2015 по 31.05.2016.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 10.06.2016 року на адресу відповідача була направлена претензія за вих. № 02-13/1904 від 08.06.2016 року, з вимогою терміново сплатити заборгованість по орендній платі, в т.ч. неустойки. Відповідач вимоги позивача залишив без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за період з 21.12.2015 по 31.05.2016 у розмірі 3 236,46 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У статті 762 Цивільного кодексу України зазначено про те, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Разом з тим, частиною 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (ст. 291 Господарського кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди після закінчення строку дії договору (Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 18.04.2011 року у справі № 30/191).

Статтею 11128 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Неустойка, передбачена нормою ст. 785 Цивільного кодексу України, є засобом забезпечення виконання зобов'язань, метою якого являється захист інтересів орендодавця в разі неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, розмір якої ставиться в залежність не від наявності або відсутності завданих орендодавцю збитків, а від строку такого безпідставного користування майном.

Аналогічна позиція викладена у судових рішення Вищого господарського суду України по аналогічним справам, а саме у постановах від 30.07.2013 року по справі №901/711/13-г, від 01.08.2013 року по справі № 910/834/13, від 18.07.2013 року по справі №5004/1128/12.

Господарський суд звертає увагу на той факт, що відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року по справі № 904/11000/15 Договір укладений між позивачем та відповідачем є таким, що припинив дію з 24.05.2015 року.

Враховуючи, що орендоване приміщення було повернуто позивачу лише 31.05.2016 року, що підтверджує Акт державного виконавця та постанова про закінчення виконавчого провадження, позовні вимоги про стягнення неустойки за період прострочення з 21.12.2015 по 31.05.2016 є законними.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по справі покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 625, 627, 629, 759, 762, 763, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 285, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 4, 22, 32-36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 11128, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, майдан Петра Калнишевського, буд. 2, ) неустойку у розмірі 3 236,46 грн. (три тисячі двісті тридцять шість грн. 46 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.01.2017

Суддя Н.Е. Петренко