ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
==================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Справа № 915/1216/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бреннтаг Україна, 07443, Київська область, Броварський район, смт.Калинівка, вул.Ігорєва, 12

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Баштанська птахофабрика, 56101, Миколаївська область, м.Баштанка, вул. Заводська, 2

про: стягнення заборгованості в сумі 114974,31 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності,

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

Позивач 14.11.2016р. звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача:

99399,20 грн. основного боргу, 12812,88 грн. пені, 1524,05 грн. інфляційних втрат, 1238,18 грн. 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору поставки № 7201514 від 17.05.2016р.; товарно-транспортної накладної № НОМЕР_1 від 07.06.2016р.; видаткової накладної № ПП- від 07.06.2016р.; довіреності № бДов-00177; рахунку-фактури № ПП- від 06.06.2016р.; платіжного доручення № 1145 від 19.10.2016 року про перерахування 10000,00 грн.; норм Цивільного та Господарського законодавства України та мотивовані простроченням відповідачем взятих на себе грошових зобовязань за договором поставки.

Відповідач у відзиві (вх. № 20727/16) вказує, що позивачем всупереч умов п. 6.2 договору було застосовано пеню в розмірі двох облікових ставок НБ України. Також відповідач вказує, що додані позивачем до позову докази не засвідчені належним чином як того вимагає ст. 36 ГПК України.

У наданому до суду 11.01.2017 року відзиві (вх. № 27217) відповідач зазначив, що дійсно між позивачем та відповідачем існували договірні відносини за договором поставки згідно з умовами якого було поставлено товар в кількості 3000,00 кг. загальною вартістю 109399,20 грн. та відповідачем було частково виконані умови договору та сплачено за поставлену продукцію лише 10000,00 грн. Відповідач вказує, що погоджується з викладеними в позовній заяві обставинами.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, суд

встановив:

17 травня 2016 року між сторонами був укладений договір згідно з предметом якого позивач, як продавець, зобовязався передавати у власність покупця: кормові добавки, ферментні препарати, вітаміни, мінерали, а відповідач, як покупець, зобовязався приймати такий товар і оплачувати його вартість, відповідно до умов цього договору.

За умовами пунктів 4.7 та 4.9 договору: поставка товару здійснюється не пізніше 7 робочих днів після отримання замовлення від покупця і його узгодження продавцем. Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент отримання товару від продавця за видатковою накладною.

Згідно п. 6.1 договору покупець здійснює оплату шляхом перерахування на поточний рахунок продавця його вартості. Перша поставка оплачується на умовах передоплати, всі наступні поставки товару оплачуються протягом 14 календарних днів.

Пунктом 9.1 договору сторони обумовили, що цей договір діє з дня його підписання та скріплення печатками сторін і до 31 грудня 2016 року включно, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так згідно приписам ст.ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 109399,20 грн., що підтверджується наступними документальними доказами:

товарно-транспортною накладною № НОМЕР_1 від 07.06.2016р.; видатковою накладною № ПП- від 07.06.2016р.; довіреністю № бДов-00177; рахунком-фактурою № ПП- від 06.06.2016р.

Разом із тим, як вбачається з наданого позивачем платіжного доручення № 1145 від 19.10.2016 року, відповідач сплатив позивачу згідно рахунку № ПП- від 06.06.2016р. лише 10000,00 грн.

22.09.2016 року позивач оформив для відповідача претензію № LOG/09/01 з вимогою в строк до 20.10.2016 року добровільно погасити заборгованість за поставлений товар в сумі 119078,07 грн. (з урахуванням пені), яку скерував до відповідача 26.09.2016 року.

Водночас, в матеріалах справи відсутнє будь-яке реагування відповідачем на вищевказану вимогу позивача.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, проаналізувавши вказані обставини з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом за ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду докази, які спростовують доводи позивача та свідчать про сумлінне (вчасне та повне) виконання взятих на себе грошових зобовязань за договором поставки № 7201514 від 17.05.2016 року.

За умовами п. 6.1 договору строк оплати за поставлений товар у відповідача закінчився 21.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній здійснив часткову оплату отриманого по договору товару, перерахувавши позивачу 19.10.2016 року грошові кошти частково- в розмірі 10000,00 грн.

З наведеного суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт прострочення виконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань по оплаті за одержаний товар в розмірі 99399,20 грн. (109399,20 грн. 10000,00 грн.) за договором поставки № 7201514 від 17.05.2016 року.

Навпаки, відповідач не надав суду відповідних доказів, які свідчать про відсутність заборгованості перед позивачем по спірним відносинам.

Згідно положень ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вище було зазначено, сторони встановили, що перша поставка оплачується на умовах передоплати, всі наступні поставки товару оплачуються протягом 14 календарних днів.

За умовами ж пункту 6.2 договору поставки сторони дійшли згоди, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання продавець може вимагати від покупця сплатити на користь продавця пеню у розмірі 0,5 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується така пеня.

Перевіривши нараховану позивачем до стягнення з боржника пеню в сумі 12812,88 грн. за період з 22.06.2016 року по 08.11.2016 року, суд вважає її розмір правомірним та доведеним.

Крім цього, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки грошових втрат, заявлених кредитором до стягнення з боржника по даній справі, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 1524,05 грн. та 3% річних в сумі 1238,18 грн. також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позивачем позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Баштанська птахофабрика (56101, Миколаївська область, м.Баштанка, вул. Заводська, 2, рахунок № 0330 у ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805, код 31117545) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бреннтаг Україна (07443, Київська область, Броварський район, смт.Калинівка, вул.Ігорєва, 12, рахунок № 7500 в ПАТ «УкрСиббанк», м.Харків, МФО 351005, ) 99399,20 грн. основного боргу, 12812,88 грн. пені, 1524,05 грн. інфляційних, 1238,18 грн. 3% річних та 1724,61 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його оголошення.

Суддя О.Г.Смородінова