ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" січня 2017 р. Справа № 903/729/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк", м. Луцьк

до відповідачів: -1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс", м. Луцьк

-2) Приватного підприємства "Ірома", м. Луцьк

про визнання права власності на приміщення

Головуюча суддя Дем'як В. М.

Судді Костюк С.В.

Пахолюк В.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Мартиник О. В. - довіреність № 12-19 від 06.01.2017р.

від відповідача 1: Олексюк А. Л. - довіреність б/н від 12.10.2016р.

від відповідача 2: Олексюк А. Л. - довіреність б/н від 12.10.2016р.

Суть спору: позивач Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" звернувся з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс", Приватного підприємства "Ірома" про визнання права власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги 15 у м. Луцьку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 січня 1998 року рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів №5 було затверджено прийняття в експлуатацію добудови адмінприміщення по пр.Перемоги, 15 загальною площею 1098,17 м.кв., замовником якого виступало МП „Інкомсервіс". Вказане приміщення будувалося як адмінприміщення банку „Західінкомбанк", а загальна площа всього приміщення на момент введення в експлуатацію становила 1098,17 м.кв. Добудова адмінприміщення по АДРЕСА_1, замовником якої виступило МП „Інкомсервіс", мала своє цільове призначення, в ньому мав знаходитись ПАТ „Західінкомбанк".

Право власності на нерухомого майна по пр. Перемоги, 15 площею 1098,00 кв.м. у ПАТ „Західінкомбанк" виникло в момент передачі даного майна. У відповідності до акту-прийому передачі від 27.10.1999 року, передача вказаного приміщення від продавця (МП Інкомсервіс") до покупця (КБ „Західінкомбанк") відбулася саме 27 жовтня 1999 року. Отже право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 площею 1098,00 м.кв. у ПАТ Західінкомбанк" виникло саме 27.10.1999 року - в момент підписання вказаного вище акту лрийому-передачі.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю подав заперечення на заяву представника ТзОВ "Спецуправління Дорсервіс" та ПП "Ірома" за вх. №01-54/12023/16 від 28.12.2016р., в яких зазначила наступне:

1.) заява відповідачів про необхідність припинення провадження у справі в частині щодо підвального приміщення у зв'язку з тим, що рішенням господарського суду Волинської області від 21.07.2016 р. відмовлено у визнанні права власності на підвальну частину приміщення, є безпідставною та необгрунтованою з огляду на наступне.

- перелік підстав припинення провадження у справі згідно статті 80 ГПК є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

- як вбачається з наведеного відповідачем рішення господарського суду Волинської області від 21.07.2016 р. (справа № 903/1330/15) предметом даної справи було визнання недійним договору ренти. Предметом справи № 903/1330/15 визнання права власності за ПАТ „Західінкомбанк" на приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку, у тому числі його підвальну частину, не було, оскільки таку позовну вимогу Банк як позивач у зазначеній справі не ставив, а господарський суд відповідно не вирішував спір щодо даного предмету;

- станом на даний час, жодний суд не вирішував господарського спору на предмет визнання права власності на приміщення добудова / А- 5/ по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку. Зазначене не спростовано відповідачем жодним належним та допустимим доказом. Відтак, підстави для припинення провадження відсутні;

2.) посилання відповідача на необхідність звільнити його від доказування фактів, які на його думку носять преюдиціальний характер, то вони надуманими та необґрунтованими з огляду на наступне.

- у відповідності до ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

- звільнення від доказування не носить абсолютний характер і не може сприйматися судом як неможливі для спростування під час судового розгляду обставини. При цьому, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (Постанова Пленуму Вищого Господарського Суду України № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції");

- у рішенні у справі „Бендерський проти України" (пункт 42) Європейський суд з прав людини нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді „заслухані", тобто належним чином вивчені судом;

- відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13 жовтня 1994 року, судді, зокрема, зобов'язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону;

- отже, доведенню у господарській справі не підлягають встановлені в іншій справі факти, які мають значення для вирішення спору, а всі інші факти підлягають доказуванню незалежно від того, що вони викладені у мотивувальній частині рішення суду з господарської справи. При цьому, помилковим є надання преюдиціального значення оціночним судженням, зробленим судом у вирішенні іншої справи, ототожнення фактів, установлених судом, з їх юридичною оцінкою (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2012 р. (справа№ 5020-724/2011);

- відтак, у справі М 903/1330/15 господарським судом встановлено лише обставину укладення між МП „Інкомсервіс" та КБ „Заxідінкомбанк», Договору купівлі-продажу приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку, яка дійсно носить преюдиціальне значення у даній справі. При цьому у справі № 903/1330/15 зазначено про два примірники договору купівлі-продажу - на площу приміщення 1098,0 кв.м та 1226,7 кв.м. Банк у своєму позові посилається та обґрунтовує свою правову позицію саме договором купівлі-продажу від 27.10.1999 р. про придбання приміщення площею 1098,0 кв.м. Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень надано інший примірник договору купівлі-продажу від 27.10.1999 р. про придбання Банком приміщення площею 1226,7 кв.м (крім ресторану та гаражів). Всі ж інші висновки суду у господарській справі № 903/1330/15 є виключно оціночними судженнями суду, його висновками, що не є преюдицією в силу приписів ст. 35 ГПК України;

3.) що стосується судових рішень в адміністративному провадженні (справа № К/800/3745/15), на які посилається відповідач, позивач доводить, що договір купівлі- продажу приміщення площею 1098 кв.м не був предметом розгляду та оцінки адміністративним судом. Жодних обставин щодо нього адміністративним судом не встановлювалось. Це пояснюється тим, що даний оригінал договору купівлі-продажу без номеру від 27 жовтня 1999 року приміщення площею 1098 кв.м, що знаходиться в місті Луцьку по пр. Перемоги, 15 та акт прийому-передачі був виявлений в ПАТ „Західінкомбанк" у травні 2016 року при підготовці передачі документів банку на архівне зберігання у Національний Банк України у зв'язку з ліквідацією банку;

- як вбачається зі змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015 р. та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 р. у справі № 803/3805/15 жодне з даних рішень адміністративних судів невиріщувало_питання про право власності Банку на об'єкт нерухомого майна, а саме приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку , по-перше, у зв'язку з тим, що такі справи не підсудні адміністративним судам України, по-друге, предметом спору в адміністративному суді було оскарження реєстраційних дій та рішень державного реєстратора, яке є відмінним поняттям від поняття набуття чи припинення права власності. У зв'язку з цим, дані постанови адміністративних судів у відповідності до ст. 34 ГПК України не є належними та допустими доказами у даній справі;

- предметом даної справи є визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, відтак обставини в даній справі у відповідності до чинного законодавства повинні бути підтвердженими конкретними засобами доказування у відповідності до предмету спору, та не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

4.) що стосується безпосередньо наданих представниками сторін примірників договорів купівлі-продажу зазначає таке.

- договір, який поданий відповідачем відрізняється від поданого Банком окрім площі приміщення, пунктом у розділі 2 про те, що „... У разі зміни учасника Покупця, який володіє контрольним пакетом, Продавець має право за своїм вибором або вимагати від Покупця доплати різниці між продажною ціною, вказаною в п. 1 та дійсною вартістю приміщень визначеною відповідно до висновку експерта на момент такої вимоги, або припинити дію цього договору, повернути Покупцеві одержані кошти та вимагати повернення приміщень, вказаних в п. 1 цього договору.";

- поданий Банком договір купівлі-продажу від 27.10.1999 р. приміщення площею 1098 кв.м є первинним та є правовстановлюючим документом. Саме цей договір є оригінальним і підписаним саме 27.10.1999 року. Це підтверджується наступними доказами:

- у відповідності до рішення Луцької міської ради № 5 від 19.01.1998р. та Акту державної технічної комісії про визначення готовності до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта від 19.01.1998 р. (копії в матеріалах справи) площа всієї добудови адміністративного приміщення по проспекту Перемоги, 15 у м. Луцьку, яка була введена в експлуатацію у 1998 році становила 1098,17 кв. м.

- у відповідності до Реєстраційного посвідчення від 04.05.1998 за МП „Інкомсервіс" було зареєстрована добудова адміністративного приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку (згідно матеріалів реєстраційної справи БТІ) загальною площею 1098,0 кв.м. Отже, продати в 1999 році приміщення більшої площі, аніж ту, яка була зареєстрована державою МП „Інкомсервіс" не міг;

- окремої уваги суду заслуговує відбиток печатки примірника договору купівлі-продажу від 27.10.1999 р., який наданий відповідачем в матеріали даної судової справи. У додаткових поясненнях ПАТ „Західінкомбанк" вих. № 1527-19 від 19.12.2016 р. наведено обґрунтування та надано письмові докази про те, що печатка, відбиток якої міститься на примірнику договору купівлі-продажу відповідача не реєструвалась в Національному Банку України та не використовувалась Банком у своїй господарській діяльності. Це підтверджується зокрема Національним Банком України у листі вих. № 60-0005/60733 від 20.07.2016 р. та рядом документів Банку за період з 17.02.1999 року по 23.04.2001 рік (копії додані в матеріали справи як додатки до додаткових пояснень банку № 1527-19 від 19.12.2016 р.). У зв'язку з чим, документ під назвою „договір купівлі-продажу від 27.10.1999 р.", наданий відповідачем в силу вимог ст.ст. 34, 36 ГПК України не є належним та допустимим доказом у даній справі та не може братись судом до уваги. Одночасно, подані позивачем письмові докази достеменно свідчать про те, що станом на дату укладення сторонами договору купівлі- продажу в ПАТ „Західінкомбанк" офіційно діяла печатка, відтиск якої чітко відповідає відтиску печатки на договорі купівлі-продажу від 27.10.1999р., наданому позивачем в дану справу в обґрунтування своєї правової позиції;

- у 1999 році для власників банку (на той час) не було жодних ризиків, пов'язаних з втратою активів, зокрема приміщення центрального офісу Банку у м. Луцьку. При цьому, документ, наданий відповідачем з назвою «договір купівлі-продажу від 27.10.1999» з застереженнями щодо ресторану і гаражів та застереженням щодо «зміни учасника Покупця, який володіє контрольним пакетом» є таким, що був виготовлений ймовірно пізніше, на нашу думку кінець 2008 - початок 2009 року. Такий висновок робимо у зв'язку з тим, що 13 лютого 2009 року вперше в ПАТ „Західінкомбанк" було введено тимчасову адміністрацію Національного банку України (публічна інформація). Відповідно, голова правління ОСОБА_9 (підписант договору) була відсторонена від виконання своїх обов'язків, також втратив свій контроль над Банком і його майном і ОСОБА_10, який на той час (2009 р.) був головою спостережної ради і володів 84% статутного капіталу Банку. В жовтні 2010 року за рішенням тимчасового адміністратора відбулося перетворення ТОВ КБ „Західінкомбанк" в ПАТ „Західінкомбанк". При цьому відбулася зміна власників Банку внаслідок чого ОСОБА_10 втратив свій статус мажоритарного власника, йому належить близько 1% акцій ПАТ „Західінкомбанк". В той же час інші юридичні особи (такі як ТОВ «Спецуправління Дорсерівс", ПП „Ірома" (правонаступник МП «Інкомсервіс") на ін.) залишилися у власності та контролі родини ОСОБА_10. Тому для створення можливості повернення нерухомості і ід контроль колишніх власників Банку, а саме родини ОСОБА_10, редакція договору від 27.10.1999 р. купівлі-продажу приміщення Банку була перероблена і замінена. В розділ 2 договору купівлю-продажу від 27.10.1999р. був внесений пункт про „зміну учасника Покупця, який володіє контрольним пакетом" і було надано Продавцю (МП „Інкомсервіс" (правонаступник - ПП „Ірома")) право за своїм вибором або вимагати від Покупця (Банк) доплати різниці між продажною ціною вказаною в п.1. та дійсною вартістю приміщень, визначеною відповідно до висновку експерта на момент такої вимоги, або припинити дію цього Договору, повернути Покупцю одержані кошти та вимагати повернення приміщень. При цьому, слід звернути увагу суду на той факт, що відповідно до Статуту Банку станом на 27.10.1999 року ОСОБА_10 не володів „контрольним пакетом". ОСОБА_10 станом на дату укладення договору купівлі- продажу володів лише 13,293 % у статутному капіталі товариства, що не складало контрольного пакету. Тому формулювання про зміну учасника покупця який володіє контрольним пакетом не могло бути використане у первинному договорі від 27.10.1999 року. Контрольним пакетом часток Банку родина ОСОБА_10 володіла пізніше, а саме з вересня 2002 року. А станом на час введення тимчасової адміністрації (13.02.2009 року) ОСОБА_10 уже володів близько 84% статутного капіталу ТОВ КБ „Західінкомбанк". В цей час ймовірно і було змінено розділ 1 „Предмет договору";

- доводить, що звинувачення відповідачем про надання Банком підробленого договору купівлі- продажу є надуманими та спростовується Висновком експертного дослідження № 51 від 28.12.2016 р„ проведеним Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, у відповідності до якого підписи в договорі купівлі- продажу від 27.10.1999 р. та в акті прийому-передачі від 27.10.1999 р. (предмет - приміщення площею 1098 кв..м по АДРЕСА_1) виконані ОСОБА_9 та ОСОБА_11. Відбиток печатки КБ „Західінкомбанк" в договорі купівлі-продажу від 27.10.1999 р. та акті прийому-передачі від 27.10.1999 р. (предмет - приміщення площею 1098 кв. .м по АДРЕСА_1) нанесені печаткою КБ „Західінкомбанк", вільні зразки якої надано на дослідження.

5.) Щодо реєстрації права власності на приміщення зазначає наступне.

- правовідносини щодо придбання Банком добудови адміністративного приміщення виникли 27.10.1999 року (дата укладення договору купівлі-продажу між МП „Інкомсервіс" та КБ „Західінкомбанк" та Акту прийому- передачі даного приміщення) спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР 1963 року, відтак норми діючого Цивільного кодексу України до даних правовідносин не можуть бути застосовані;

- момент набуття власником права власності на нерухоме майно пов'язувався виключно з моментом передачі речі. Жодним нормативно-правовим актом, Законом, ані підзаконними, які діяли станом на 27.10.1999 року, не визначався інший порядок виникнення в особи ПРАВА власності на нерухоме майно, окрім як з моменту передачі їй речі;

- відсутність державної реєстрації спірного об'єкту нерухомого майна жодним чином не впливає на відповідність договору купівлі-продажу від 27.10.1999р. чинному на дату його укладення законодавству та не позбавляє покупця права власності на майно, яке набуте на підставі договору купівлі-продажу, який є належним правовстановлюючим документом;

- у 1998 році державною приймальною комісією було прийнято в експлуатацію 100 % добудови адміністративного приміщення по проспекту Перемоги, 15 загальною площею 1098,17 кв. м.;

- 04.05.1998 року у відповідності до Реєстраційного посвідчення право власності на 100 % добудови адміністративного приміщення загальною площею 1098,0 кв. м. було зареєстровано за МП „Інкомсервіс";

- 27.10.1999 року МП „Інкомсервіс" продав КБ ..Західінкомбанк" 100 % добудови адміністративного приміщення загальною площею 1098,0 кв.м на підставі укладеного договору купівлі-продажу приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку.

- факт передачі приміщення відбувся 27.10.1999року у відповідності до укладеного сторонами договору акту прийому-передачі;

- факт оплати вартості приміщення покупцем КБ ..Західінкомбанк" стверджується меморіальним ордером № 96434 від 27.10.1999 року про оплату вартості приміщення у розмірі 126138,04 грн. з ПДВ (копія в матеріалах справи), і не заперечується відповідачами у справі;

- факт зарахування коштів у зазначеній сумі підтверджується банківською випискою про операції за день по особовому рахунку 0 МП „Інкомсервіс" за 27.10.1999 р.;

- з 27.10.1999 року спірне приміщення включене в баланс КБ Західінкомбанк " та обліковується в банку як його актив. Це підтверджують бухгалтерські документи, які скріплені підписами голови правління Банку ОСОБА_9 та головним бухгалтером Банку ОСОБА_12 та печаткою Банку, а саме:

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2000;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2002;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2003;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2004;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2005;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2006;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2007;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2008;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2009;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2010;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2011;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2012;

- книга обліку основних засобів станом на 01/01/2013.

Відтак, з зазначених документів вбачається, що з 27.10.1999 року КБ „Західінкомбанк" є балансоутримувачем добудови адміністративного приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку. Вартість приміщення, що була оплачена Банком за його придбання, відповідає балансовій вартості приміщення, облікованого Банком з 1999 року, що зокрема з підтверджується книгами обліку основних засобів, які підписані головою правління банку ОСОБА_9 та головним бухгалтером банку ОСОБА_12;

- дане приміщення з 1999 року по даний час неодноразово - 31.07.2001 р., 11.12.2001 р., 22.06.2004 р., 30.11.2005 р., 30.12.2005 р., 29.09.2006 р. - поліпшувалось за рахунок Банку (письмові докази - Інвентарна картка № 347 обліку основних засобів та нематеріальних активів, Інвентарна картонка обліку основних засобів додана до матеріалів судової справи з додатковими поясненнями банку вих. № 1467-19 від 21.11.2016р.), за рахунок чого збільшувалась балансова вартість приміщення, тобто збільшувалась його первісна вартість (підтверджується доданими книгами обліку основних засобів);

- з 1999 року ПАТ „Західінкомбанк" постійно знаходився за адресою даного приміщення. ніс витрати на його утримання. зокрема, сплачував комунальні платежі, сплачував податок на землю;

- в 2011 році не дивлячись на те, що приміщення добудови по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку 27.10.1999 р. вже була відчужена Малим підприємством „Інкомсервіс" Банку, 31.08.2011 р. за його правонаступником ПП „Ірома" відбулася реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності на 100 % добудови адміністративного приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку;

При цьому, в Реєстр прав власності на нерухоме майно у відповідності до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію прав від 31.08.2011 року (реєстрація за ПП „Ірома") було внесено інформацію про загальну площу добудови адміністративного приміщення /А-5/ не 1098,0 кв. м (та яка була введена в експлуатацію та зареєстрована за МП „Інкомсервіс" в 1998 році), а 1226,6 кв.м. Поясненням цього згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2011 р. є примітка КП „Волинське обласне БТІ" про те, що площа приміщення зазначена у розмірі 1226,6 кв.м була збільшена за рахунок „холодних" приміщень, які станом у 1998 р. не були враховані при розрахунку загальної площі при реєстрації приміщення за МП „Інкомсервіс".

- добудова адміністративного приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку є фізично незмінною з 1998 року введення її в експлуатацію. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи жодних реконструкцій чи додаткових добудов до добудови адміністративного приміщення по АДРЕСА_1 з 1998 року (час первинної реєстрації 100 % приміщення за МП „Інкомсервіс") по 2011 р. (реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ПП „Ірома" ) не здійснювалось;

- після повторної реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на 100 % загальної площі приміщення, ПП „Ірома" в 2011 році відчужує 14/100 від цієї площі ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2011 р„ посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_14 За цим договором ОСОБА_13 придбав у ПП „Ірома" 14/100 частини добудови адміністративного приміщення загальною площею 166,8 кв.м за адресою м. Луцьк проспект Перемоги, 15. За ОСОБА_15 відповідно проведено державну реєстрацію права власності на 14/100 частини добудови А-5.

Вважає, що ПАТ „Західінкомбанк" є власником добудови адміністративного приміщення по пр. Перемоги, 15 у місті Луцьку з 1999 року, у зв'язку з чим, позов про визнання за Банком права власності на 86/100 частини приміщення є підставним та обґрунтованим. Наведені відповідачем у заяві доводи не підтверджені жодними належними та допустими письмовими доказами у справі, відтак є безпідставними.

Додатково в підтвердження долучила до метеріалів справи копії книги обліку основних засобів станом на 01/01/2000 (витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2002(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2003(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2004(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2005(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2006(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2007(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2008(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2009(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2010(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2011(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/2012(витяг); книги обліку основних засобів станом на 01/01/20ІЗ(витяг); Акта від 27.05.2016 р. Висновку експертного дослідження № 51 від 28.12.2016 р.

Представник відповідачів в судовому засіданні та в письмових поясненнях за вх. №01-54/313/17 від 11.01.2017р., вказав наступне:

- ухвалою Верховного суду України від 13.09.2016 року заяву ПАТ «Західінкомбанк» про перегляд та скасування зазначеної ухвали ВАСУ на підставі п.1 ч.1 ст.237 Кодексу адміністративного судочинства України залишена без задоволення. Що стосується постанови ВАСУ від 23.09.2015 року, то остання не оскаржувалася. Що означає,що рішення судів адміністративної юрисдикції, якими підтверджена законність державної реєстрації права власності на приміщення добудови адмінбудинку №15 по пр.Перемоги в м.Луцьку за ПП «Ірома» з виданням йому Свідоцтва по право власності та законність і підставність відмови у реєстрації цього права за ПАТ «Західнкомбанк», яке він в адміністративних судах та в органі реєстрації обгрунтовував договором купівлі-продажу від 27.10.1999 року у вищеназваній редакції, є остаточними і не можуть бути переглянуті та скасовані Верховним Судом України ні за яких обставин та підстав;

- оскільки факт укладення договору купівлі-продажу саме в цій редакції, окрім його преюдиціального характеру, засвідчувався і підтверджується всіма без винятку іншими доказами, господарський суд Волинської області в рішенні від 21.07.2016 року в справі № 903/1330/15 також констатував цей факт як встановлений попередніми судами, а тому є незаперечний і повторному доведенню не підлягає;

- Рівненський апеляційний господарський суд в постанові від 05.09.2016 року та Вищий господарський суд в постанові від 30.11.2016 року, якими рішення суду першої інстанції були залишені без зміни,підкреслили цілковиту обґрунтованість та законність відхилення місцевим господарським судом як доказу поданого 29.06.2016 року банком в судовому засіданні договору купівлі-продажу в іншій редакції: без закріплення в ньому положення про скасувальні умови, зазначення в договорі площ та розмірів добудови і земельної ділянки, яку ця добудова займає,які суперечать технічній документації та іншим матеріалам справи;

- акцентував увагу на необхідності суворого дотримання при розгляді справ імперативних приписів ст.35 ГПК України щодо закріпленої в ній заборони повторного доказування фактів, які уже встановлені судами господарської, цивільноїадміністративної юрисдикції з відображенням цього в судових рішеннях, які вступили в законну силу, Вищий господарський суд України в постанові від 30.11.2016 року зазначив (дослівно): «...колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що основним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів»;

- оскільки, відповідно до ч.1 ст.34 ГПК України суд приймає тільки ті докази, які мають відношення до справи (тобто відносяться до предмету доказування), а імперативний характер ч.З ст.35 ГПК України позбавляє суди права повторно досліджувати факти, встановлені в цивільній, господарській чи адміністративній справі із закріпленням їх в судових рішеннях, що вступили в законну силу,відтак, витребовувати з приводу цих фактів будь-які докази в інших справах, в яких беруть участь ті самі сторони, така позиція головуючої у справі судді Дем'як В.М. викликала в представника відповідачів обгрунтовані сумніви в її об'єктивності. Що послужило підставою для заявлення останній відводу в судовому засіданні 22.11.2016 року, або взяття суддею самовідводу від участі в розгляді справи.

- відвід був відхилений, самовідводу від участі в розгляді справи суддя Дем'як В.М. також не взяла, однак за наслідками вирішення заяви в нарадчій кімнаті в ході проголошення після цього ухвали в судовому засіданні суддею було заявлено про призначення колегіального розгляду справи. (Хоча в ухвалі від 22.11.2016 року призначення колегіального розгляду справи обумовлюється складністю справи, а не поданням заяви про відвід, про яку жодної згадки в ухвалі немає);

- якщо, як вбачається з наданого позивачем суду договору, ним на підставі цього договору були придбані всі приміщення добудови площею начебто 1098 кв.м., а не за винятком ресторану та гаражів, як вказано у договорі, редакцію якого з жовтня 1999-го до 29 червня 2016 року банк під сумнів не ставив, то чому в такому разі банком скрізь зазначалось і зазначається, що йому на праві власності належить частина в розмірі 86/100 будівлі ,а не вся добудова? Виникає запитання:»А що становить 14/100 будівлі?» Якщо приміщення ресторану, то відомо ( і це підтверджується технічним паспортом,що його площа становить 166,8 кв.м. , відтак вся площа добудови в такому випадку має становити 1264,8 кв.м (1098+166,8). Але така площа навіть близько не підтверджується технічним паспортом, складеним 10.04.1998 року і діючим на момент укладення договору купівлі-продажу;

- рішенням Луцького міськвиконкому від 19.04.1998 р. за №5 був затверджений акт державної комісії про прийняття добудови в експлуатацію загальною площею 1098,17 кв.м. Однак загальновідомо, що при прийнятті об»єкту в експлуатацію технічного паспорта на нього ще не виготовлено, площі його не обмірюються, а зазначаються, виходячи з проектних даних, і їх уточнення проводиться шляхом обміру площ бюро технічної інвентаризації лише при виготовленні технічного паспорта;

- Технічна документація, зокрема наявна у ньому експлікація внутрішніх площ, засвідчує, що за будь-якого варіанту придбати частину будинку розміром 1098 кв.м. неможливо і є апріорі нереальним. Фактично, виходячи зі змісту договору, який позивачем в якості правовстановлюючого документу, починаючи з 2009 року тричі подавався до Волинського окружного адміністративного суду, двічі-до органу реєстрації і на підставі якого за постановою цього суду 06.02.2012 року за банком було зареєстроване право власності на 86/100 частку добудови, об»єктом купівлі-продажу за цим договором були приміщення площею 835,9 кв.м. (1226,6 кв.м.-223,9(площа гаражів)-168,6 кв.м.( площа ресторану), що становить не 86/100 частки добудови , а 68/100.;

- вказує, що аналогічною нісенітницею та фальсифікацією є редакція п.1 в наданому позивачем суду договорі стосовно переходу до покупця права користування земельною ділянкою площею 1 900 кв.м., на якій розташована будівля. В дійсності таке право банку було надано стосовно земельної ділянки площею 270 кв.м., яка становить площу забудови об'єкту. Як зазначається в технічних паспортах від 10.04.1998 року та від 18.11.2015 року фактична площа цієї забудови становить 337,6 кв.м., але до неї включена і площа бетонного в'їзду в підземні гаражі, яка згідно з техпаспортом становить 45, 6 кв.м. Площа в'їзду в гаражі в користування позивачу не передавалась в зв'язку з тим, що цей в'їзд є складовою частиною підвального гаражного комплексу, який, як сказано вище,не був об'єктом купівлі- продажу;

Доводить, що земельна ділянка площею 1900 кв.м щодо її передання покупцю у постійне користування обумовлено двома обставинами:

1. зазначений розмір земельної ділянки у сім разів перевищує площу забудови і для того, щоб вона в такому розмірі перейшла в користування позивача в зв'язку з переходом до нього права власності на частину будинку, останній в стільки ж разів повинен бути більшим за дійсні його розміри, вказані в технічній документації.

2. МП «Інкомсервіс» як покупець земельної ділянки загальною площею 1900 кв.м. із земель комунальної власності був включений у відповідний перелік лише рішенням Луцької міської ради від 25.11.2003 року №13/43. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1723 га ( 0,015 га від 0,19 га було відміносовано в зв'язку з попереднім її виділенням та використанням під забудову добудови адмінбудинку і якраз 270 кв.м. з цієї ділянки і перейшло по договору в користування банку) МП«Інкомсервіс» був виданий 27 листопада 2006 року, тобто більш як через 7 років після укладення договору купівлі продажу від 27.10.1999 року.

Таким чином, перехід права користування земельною ділянкою до позивача в розмірі 1900 кв.м., як стверджується в п.1 підробленого договору купівлі-пародажу від 27.10.1999 року, не міг відбутися ні за яких умов з тієї причини, що такої земельної ділянки у МП «Інкомсервіс» на той час просто не було;

- перша сторінка договору в його дійсній редакції скріплена підписами директора МП «Інкомсервіс» та голови Правління КБ «Західінкомбанк», які,крім цього, на другій сторінці підписали цей договір. Що стверджується, окрім іншого, копіями цього договору, які подавалися в різні інстанції , в тому числі і суду, самим позивачем. Долучена до позовної заяви про визнання права власності на приміщення копія договору купівлі-продажу,яким банк обґрунтовує своє право на будівлю, розміщена на одному аркуші. Зрозуміло, що це зроблено для того, щоб уникнути необхідності двічі підробляти підписи сторін-на першій сторінці і під договором. Адже відомо, що двічі однаково підробити один і той же підпис практично є майже неможливим;

- незаперечним свідченням вчинення посадовими особами ПАТ «Західінкомбанк» підроблення та подання суду в якості доказу договору купівлі-продажу з метою незаконного заволодіння нерухомим майном вартістю понад 7 млн. грн.., крім наведеного вище, є також і наступна обставина:

- зазначає, що як вбачається з копії договору купівлі-продажу та оригіналу Додаткової угоди №1 до договору від 07.08.2001 року,обидва правочини були засвідчені круглою печаткою Комерційного банку «Західінкомбанк» із зазначенням на ній його ідентифікаційного коду № 19233095,як це і передбачено і є обов»язковою вимогою відповідно до постанови КМ України від 22 січня 1996 року №118 та п. 7 затвердженого нею Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України. Між тим, суду позивачем поданий договір, який засвідчений печаткою без ідентифікаційного коду, із зображенням логотипу банку всередині печатки , який відрізняється від такого зображення на печатці банку, на якій зазначений його ідентифікаційний код;

Надана позивачем суду довідка Нацбанку України про те, що печатка банку із зазначенням на ній його ідентифікаційного коду почала використовуватись лише з квітня 2002 року не витримує жодного критики на предмет достовірності цього факту, виходячи з наступного:

- Фонд гарантування вкладів фізичних осіб утворений і підпорядкований Нацбанку України , тобто фактично є його підрозділом. Крім цього, як зазначається в самій позовній заяві, Нацбанк України є найбільшим кредитором Фонду, тобто прямо зацікавлений у прийнятті рішення судом на користь банку, чим і пояснюється та обставина, що Фонд виступає і виступав до цього у всіх справах в якості третьої особи на стороні позивача;

- як вбачається з поданого відповідачами суду в оригіналі Додаткової угоди №1 до договору від 07.08.2001 року, тобто за 9 місяців до 01 квітня 2002 року, з якого, за викладеним в довідці НБУ твердженням, начебто почала КБ «Західінкомбанк» використовуватись печакта із зазначенням на ній ідентифікаційного номера. Додаткова угода засвідчена оригінальним відтиском печатки КБ «Західінкомбанк» із зазначенням на ній ідентифікаційного номера банку. Що свідчить про те, що вищеназвана довідка НБУ не відповідає і апріорі не може відповідати дійсності, оскільки кожен банк, в т.ч. і КБ «Західінкомбанк», має прямі зв'язки і кореспондентські рахунки з банківськими установами інших країн і використання ним при цьому печатки, яка суперечить законодавству України щодо її форми та опису, є абсолютно недопустимим.

- стверджує, що у банку, окрім печатки встановленого зразка, була робоча печатка для внутрішніх, як правило, бухгалтерських документів (подібні печатки, тільки уже з найменуванням конкретного відділу чи департаменту банку, мали і деякі з цих структурних підрозділів банку-департаменти кредитування, валютний, юридичний тощо;

- оскільки у 2009 році банк змінив свою організаційно-правову форму з Товариства з обмеженою відповідальністю на Публічне акціонерне товариство, попередня печатка була здана дозвільному органу МВС України і отримана печатка з новим, існуючим і зараз найменуванням банку. До речі, з тим же самим ідентифікаційним кодом. Печатки, які не є печатками юридичних осіб, дозвільною службою не контролюються. Саме такою печаткою і засвідчено поданий позивачем підроблений договір, що становить склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2,ч.3ст.358 КК України.

- 30.09.2011 року та повторно 27.11.2011 року ( що заперечує твердження позивача та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про незаконне заявлений ПП «Ірома» претензій на приміщення добудови після оголошення банку банкрутом та початку процедури його ліквідації,що мало місце лише через три роки-27.07.2014 року) ПП«Ірома» надіслало ПАТ «Західінкомбанк» письмові повідомлення про припинення дії договору купівлі-продажу від 27.10.99. в зв'язку з наступленням скасувальної умови, передбаченої абз.3 п.2 Договору. Жодного заперечення від банку щодо вказаної в договорі скасувальної умови від банку не надійшло;

- з метою пошуку оригіналу договору купілі-продажу від 27.10.99. приватним підприємствои «Ірома» було проведено детальне вивчення всіх архівних документів МП «Інкомсервіс», які знаходяться в архіві ПП «Ірома» , в результаті чого знайдено:

- оригінал договору купівлі-продажу від 27.10.99. з оригінальними підписами на першій сторінці та в кінці договору колишніх директора МП «Інкомсервіс» та КБ «Західінкомбанк», скріпленого печаткою МП «Інкомсервіс», але не засвідченого печаткою банку;

- копію цього договору з цими ж підписами на 1-шій та 2-гій сторінках і відбитками печаток як ПП «Ірома», так і КБ «Західінкомбанк» і , як відмічено вище, найголовніше :

- оригінал названої додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року від 07.08.2001 року, підписаної чинними в той час директором МП «Інкомсервіс» ОСОБА_17 та головою Правління КБ «Західінкомбанк» ОСОБА_9 , про існування якої правонаступнику МП «Інкомсервіс»-ПП «Ірома» нічого не було відомо, про виклад абз.3 пункту в новій редакції!, а саме (дослівно):

« У разі зміни голови правління, введення тимчасової адміністрації, ліквідації Покупця, зміни учасника Покупця переуступки істотної участі в статутному капіталі Покупця, Продавець має право за своїм вибором або вимагати від Покупця доплати різниці між продажною ціною, вказаною в п.1 та дійсною вартістю приміщень визначеною відповідно до висновку експерта на момент такої вимоги, або припинити дію цього Договору, повернути Покупцю одержані кошти та вимагати повернення приміщень, вказаних в п.1 цього договору» - орфографію оригіналу додаткової угоди збережено;

- цілковита достовірність зазначеної додаткової угоди не може бути піддана сумніву за будь-яких обставин, оскільки на ній стоять оригінальні підписи Продавця та Покупця і, окрім печатки МП «Інкомсервіс», додаткова угода скріплена печаткою КБ «Західінкомбанк» із зазначенням на ній ідентифікаційного коду,яка була здана банком дозвільному органу ще 6-7 років тому після зміни організаційно-правової форми банку;

- черговим підтвердженням недостовірності та фальшування поданого позивачем суду договору купівлі-продажу є нотаріально засвідчена ще у 2003 році копія акту прийому-передачі від 27.10.1999 року, надана відповідачами суду. Згідно з цим актом, як у ньому чітко зазначається, площа добудови становить 1226,7 кв.м. Тому нотаріальне засвідчення іншого договору у 2016 року ,за яким об'єктом купівлі-продажу була добудова адмінбудинку площею 1098 кв.м. не може спростувати аналогічну нотаріальну дію, вчинену 13 років тому, і може спричинитися лише до притягнення нотаріуса до кримінальної відповідальності за службове зловживання та підлог.

Виходячи з викладеного, а також, враховуючи вищеназвану постанову Пленуму ВГСУ від 26.12.2012 року , в якій зазначається, що в разі вступу в законну силу судових рішень, якими уже вирішені питання , з приводу яких особа знову звернулась з позовом до суду, до подання позову цією особою, суд приймає рішення про відмову у позові,а не припиняє провадження у справі, відповідачі змінюють свою позицію, викладену раніше, і просять в позові ПАТ «Західінкомбанк» відмовити в повному обсязі.

Додатково подав копію постанови ВГСУ від 30.11.2016 року, копію постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 21.02.2012 року, правовий висновок Верховного суду України від 18.02.2015 року, витяг з Аналізу ВСУ деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ довідка ПП «Ірома» від 11.01.2017р.

На виконання вимог ухвали суду від 20.12.2016р. Комунальне підприємство "Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації" відповідно до запиту №903/729/16/7217/16 від 21.12.2016р. направило матеріали інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на 631-му аркуші за вх. №01-54/37/17 від 03.01.2017р.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в попередніх судових засіданнях самостійно подав клопотання № 27-42234/16 від 21.10.2016р. (вх. №01-68/86/16 від 24.10.2016р.) та повторне клопотання за вх. №01-68/107/16 від 14.12.2016р. про залучення його до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні позивача.

Суд розглянув клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

23 липня 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „Західінкомбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Західінкомбанк". Наказом ФГВФО № 221 від 10.07.2015 р. з 13.07.2015 р. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію „Західінкомбанк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_18.

У відповідності з частиною першою ст. 35 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає в управління все майно (у тому числі кошти) банку, що ліквідовується, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управлінні продає майно банку.

Відповідно до ст. 50 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші акт: банку. Враховуючи, що дане приміщення є власністю ПАТ „Західінкомбанк", його включено до ліквідаційної маси, за рахунок реалізації якої відбудеться задоволення вимог кредиторів Банку.

30.10.2014 року затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ „Західінкомбанк" на загальну суму 353 810 950,26 гри. Основним кредитором Банку є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вимоги якого у відповідності до ст. 52 Закону| задовольняються в третю чергу. Сума вимог Фонду до ПАТ „Західінкомбанк" станом 30.10.2014 р. становить 269 842 828,41 гри.

Оскільки, основним завданням проведення в банку ліквідаційної процедури є задоволення вимог кредиторів, Фонд зобов'язаний здійснити всі заходи для збереження майна Банку для повного задоволення вимог кредиторів, основним серед яких є держава в особі Фонду гарантував вкладів фізичних осіб.

Таким чином, рішення зі справи може вплинути на його права та обов'язки.

Враховуючи викладене, розгляд справи слід відкласти на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

З метою забезпечення об'єктивного та правильного вирішення спору, керуючись ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

у х в а л и в:

1. Залучити третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців,17).

2. Розгляд справи відкласти на 23.01.2017р. на 14:30год.

2. Позивачу подати у разі наявності додаткових обгрунтувань позову та документи на їх підтвердження;

3. Відповідачам подати у разі наявності додаткові пояснення, копії оголошених в судовому засіданні доказів для доручення їх до матеріалів справи;

4. Третій особі без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати письмові пояснення по суті пред'явленого позову, документи в їх обґрунтування.

Головуюча суддя В. М. Дем`як

Судді С.В. Костюк

В.А. Пахолюк