ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2017 Справа № 920/1078/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши матеріали справи №920/1078/16:

за позовом: Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, м. Суми,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофермпостачання", м. Суми,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Ворожба, Білопільський район, Сумська область,

про стягнення 192610 грн. 00 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дяченко Н.Г. (довіреність від 01.06.2016 № 26894/10/18-19-10),

Герасимов Г.В. (довіреність від 05.12.2016 № 501583/9/18-19-17),

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 192610 грн. збитків пов'язаних із порушенням договірних зобов'язань від втрати переданого на зберігання безхазяйного майна за договором № 4/17-2.15 від 25.07.2016 про відповідальне зберігання безхазяйного майна та іншого майна, що переходить у власність держави, укладеного між сторонами даного спору, а також 2889 грн. 15 коп. судового збору.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, а також на виконання вимог судової ухвали від 22.12.2016 подали докази направлення залученій третій особі позовної заяви та доданих до неї документів.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у відзиві поданому у судове засідання від 06.12.2016 проти позову заперечує оскільки, на його думку, жодних збитків своїми діями він нікому не завдав, збитки розраховані некоректно, оцінка майна не відповідає його ринковій вартості, майно, передане на його зберігання не визнане відповідно до законодавства безхазяйним, та у позивача немає законних підстав стягувати збитки на свою користь.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - в судове засідання не з'явилася, ухвала суду від 22.12.2016 у справі 920/1078/16 надіслана на його адресу: АДРЕСА_1, що співпадає з адресою, яка міститься у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернута поштовим відділенням з відміткою «адресат тимчасово вибув», таким чином, враховуючи вище зазначене, суд вважає, що така третя особа про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи час, наданий сторонам та третій особі для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приписами Податкового кодексу України на контролюючі органи покладено завдання та функції організовувати роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митною і податкового законодавства.

Нормативні акти, якими визначено організацію роботи з вказаного напрямку є постанова Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1340 "Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним"; "Порядок взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів № 570 від 10.10.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1849/24381.

Відповідно до службової записки ОУ ДПІ у м. Сумах від 12.07.2016 № 99/18-19-07-06-05 позивача було повідомлено, що в ході відпрацювання інформації щодо незаконного використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Білопільського району Сумської області встановлено земельні ділянки площею 48 га, 34 га та 10 га засіяні невстановленими особами без будь-яких дозвільних документів соняшником в стадії не повного дозрівання.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 335 Цивільного кодексу України, заперечення відповідача щодо порушення порядку визнання Майна безхазяйним є необґрунтованим, оскільки позивачем взято таке Майно лише на облік, а ніяк не визнано право власності на нього як на безхазяйне майно.

Таким чином, 25.07.2016 позивачем було складено акт опису та попередньої оцінки безхазяйного майна № 4/17-2.22 згідно якого здійснено опис, оцінку і передачу на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофермпостачання» наступне майно: 1) 48 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Кальченки, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною вартістю 264000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.); 2) 34 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області загальною вартістю 187000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.); 3) 10 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області загальною вартістю 55000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.).

25.07.2016 між Державною податковою інспекцією у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області (позивач - поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофермпостачання» (відповідач - зберігач) укладено договір № 4/17-2.15 (далі - Договір) про відповідальне зберігання безхазяйного майна та іншого майна, що переходить у власність держави, за п. 1.1. якого відповідачу передано на відповідальне зберігання з 25.07.2016 по 31.12.2016 включно вище зазначені посіви соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Кальченки та с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області на території 92 гектара загальною вартістю 506000 грн. (далі - Майно).

Відповідно до пунктів 2.1.1., 2.1.2., 2.1.5. відповідач приймає Майно на зберігання особисто або через свого представника, повноваження якого підтверджуються довіреністю. Відповідач забезпечує повне збереження Майна та турбується про Майно, як про власне, вживає всіх заходів для його збереження від знищення та пошкодження.

13.09.2016 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення № 86, згідно якого пропонував позивачу вжити необхідних заходів щодо реалізації об'єкту зберігання до 15.09.2016 та в разі ігнорування даної пропозиції відповідно до п. 7.2. Договору попередив позивача про істотне погіршення стану об'єкту зберігання внаслідок природних умов та розірвання Договору з 27.09.2016 і згідно п. 7.3. просив до 15.09.2016 надіслати представників позивача для складання зворотного акту прийому-передачі Майна.

15.09.2016 позивачем складено акт огляду посівів соняшнику, відповідно до якого в результаті огляду Майна встановлено, що посіви соняшнику розташовані в с. Крижик Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області площею 34 га та 10 га посіви соняшнику розташовані в с. Кальченки Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області площею 48 га є в наявності. Соняшник практично сухий, що свідчить про досягнення ним дозрівання. На полях наявні сліди крадіжок соняшнику в невеликій кількості, охорона полів відсутня.

За фактом огляду Майна 21.09.2016 позивачем складено відповідний акт, яким встановлено, що поле розташоване на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 34 га посівів соняшнику повністю скошене, посіви відсутні. Поле розташоване на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 10 га посівів соняшнику скошене частково; по периметру поля на відстані приблизно 20 м від краю поля до посівів соняшник скошений; залишено приблизно 5 га незібраних посівів соняшника. Посіви соняшнику розташовані на території с. Кальченки, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 48 га - в наявності.

Пунктом 4.5 розділу IV Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 570, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1849/24381, передбачено, що у разі пошкодження, втрати (нестачі) безхазяйного майна, переданого на відповідальне зберігання, орган доходів і зборів відповідно до умов договору про відповідальне зберігання безхазяйного майна протягом трьох робочих днів від дати виявлення пошкодження, втрати (нестачі) направляє, суб'єкту господарювання претензію з вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості такого майна або суми, на яку знизилась його вартість, за цінами, вказаними в акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна.

Відповідно до п. 2.2.4. Договору позивач письмово протягом трьох робочих днів від дати виявлення пошкодження, втрати (нестачі) направляє відповідачу претензію з вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості такого майна або суми, на яку знизилася його вартість, за цінами, визначеними у звіті про експертну оцінку мана.

Згідно п. 4.2. Договору відповідач несе відповідальність перед позивачем у випадку втрати, знищення , псування або пошкодження Майна у розмірі повної вартості майна, або суми, на яку знизилась вартість майна, яка буде визначена у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна. Зазначені суми розраховуються виходячи із вартості майна, визначеного у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 № 4/17-2.22.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, заперечення відповідача щодо відсутності законних підстав у позивача стягувати збитки на свою користь є необґрунтованими.

Так, 26.09.2016 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 43513/10/18-19-17-033, в якій зазначив, що ним виявлено 35,02 га скошених посівів, чим нанесено йому збитки в сумі 192610 грн., а тому вимагав від відповідача терміново відшкодувати збитки у розмірі вартості майна, якого не вистачає, сплативши кошти в сумі 192610 грн. на відповідний рахунок.

Відповідно до наказу ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області від 26.09.2016 № 873 про проведення інвентаризації безхазяйного майна, позивачем була проведена інвентаризація посівів соняшнику, що є предметом Договору.

В ході вищезазначеної інвентаризації встановлено: 1) при огляді посівів, розташованих в с. Кальченки Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області на полі площею 48 га - такі посіви є в наявності; 2) посіви соняшнику на полі площею 34 га, розташовані в с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області відсутні повністю - скошені; 3) на полі розташованому в с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області площею 10 га - посіви соняшнику скошені частково. З метою визначення площі посівів соняшнику, які залишились нескошеними, ДПІ в м. Сумах був направлений лист від 22.09.2016 № 43255/10/18-19-17-017 про проведення обстеження даної земельної ділянки та надання висновку (а.с. 31). Листом від 26.09.2016 № 990 ПП «Мегаполіс» повідомив позивача, що при дослідженні даної земельної ділянки виявлено 8,98 га нескошених посівів соняшнику. Таким чином, загальна площа скошених посівів соняшнику становить 35,02 га. Позивачем враховано, що згідно акту опису і попередньої оцінки від 25.07.2016 № 4/17-2.22 вартість одного га посівів визначена в сумі 5500 грн. за 1 га посівів, а загальна сума заборгованості відповідача за неналежне виконання умов Договору становить 192610 грн. і порядок такого розрахунку сторонами спору встановлено самостійно у пункті 4.2. Договору.

Таким чином, вище зазначене спростовує заперечення відповідача щодо некоректного розрахунку позивачем суми завданих збитків та невідповідності оцінки майна його ринковій вартості, оскільки згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, сторони у даній справі у договорі від 25.07.2016 № 4/17-2.15 самостійно визначили свої права та обов'язати, розрахунки та свою відповідальність тощо.

28.09.2016 цінним листом з описом вкладення ( а.с. 19-20) позивачем на адресу відповідача був надісланий лист № 43201/10/18-19-17-033 з наміром про розірвання Договору та пропозицією повернення Майна, у зв'язку з чим позивач пропонував прибути відповідачу 23.09.2015 за місцем розташування земельних ділянок для складання акту приймання-передачі Майна. До такого листа ним додано акт приймання-передачі майна від 27.09.2016 та угода про розірвання договору в двох екземплярах кожний із документів.

11.10.2016 позивач отримав від відповідача лист № 92, у якому останній повідомляв що претензія позивача ним розглянута та відхилена як безпідставна та пропонував укласти угоду з розірвання Договору. До такого листа ним були додані Додаткова угода № 1 про розірвання Договору, акт надання послуг від 11.10.201 № 9 та рахунок на оплату в сумі 395000 грн.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 192610 грн. збитків, спричинених неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань згідно Договору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог ч.1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи між сторонами були укладені договори, відповідно до яких, відповідач зобов'язався зберігати передане йому майно, згідно акту опису і попередньої оцінки майна, що перейшло у власність держави.

Відповідно до п. 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вжити всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернута поклажедавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 Цивільного кодексу України), а збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, згідно з вимогами ст. 951 Циві льного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України: - у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості; - у разі пошкодження речі у розмірі суми на яку знизилася її вартість.

Таким чином, приписами вищезазначених правових норм передбачено обов'язок відповідача повернути позивачу Майно (саме посіви соняшнику), яке було прийняте на зберігання, а в разі втрати (нестачі) або його пошкодження, відшкодувати збитки, завдані позивачу.

Згідно п. 4.7 Наказу Міністерства Доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 570, у разі невідшкодування суб'єктом господарювання збитків протягом місяця від дати отримання претензії орган доходів і зборів у десятиденний строк після вказаної граничної дати відшкодування збитків звертається до суду щодо стягнення суми збитків.

З огляду на викладене, судом встановлено, що на підставі Договору, позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання Майно. Стосовно збирання соняшнику позивач відповідача не уповноважував, проте 26.09.2016 за результатами проведеної інвентаризації безхазяйного майна, переданих на відповідальне зберігання відповідачу, було встановлено нестачу такого Майна на суму 192610 грн., що підтверджується актом опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 № 4/17-2.22, протоколом інвентаризаційної комісії від 26.09.2016 та актом інвентаризації безхазяйного майна від 26.09.2016 і розрахунок таких збитків здійснений відповідно до вимог п. 4.2 Договору.

Станом на день розгляду справи, відповідач не надав суду доказів відшкодування ним позивачу вартості переданого на відповідальне зберігання майна, нестачу якого виявлено на суму 192610 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги, заявлені позивачем про стягнення з відповідача 192610 грн., які є вартістю втраченого майна, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, отже підлягають задоволенню, а заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не беруться судом до уваги.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд відшкодовує позивачеві суму сплаченого судового збору в розмірі 2889 грн. 15 коп. за рахунок відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофермпостачання» (40000, м. Суми, вул. Горобинова, 15, ) на користь Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40030, м. Суми, пл. Покровська, 2, ) 192610 грн. 00 коп. вартості втраченого майна за договором про відповідальне зберігання безхазяйного майна та іншого майна, що переходить у власність держави від 25.07.2016 № 4/17-2.15, а також 2889 грн. 15 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.01.2017.

Суддя Ю.А. Джепа