РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/20410/16

За позовомКомунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської Ради
до Головного територіального управління юстиції у Київській області
простягнення 5 665,24 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача - Лазебна А.М., представник за довіреністю;

від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію №02/2013-Е від 01.03.2013 в розмірі 5 665,24 грн., (з яких 4 333,87 грн. компенсація витрат орендодавця за грудень 2014, з листопада 2015 по квітень 2016 року, 738,96 грн. пені, 111,62 грн. 3% річних, 480,79 грн. інфляційні втрати.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслані за повідомленою суду адресою відповідача, яка є також адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 5/2.

Відповідно до статті 64 ГПК України, судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача у справі.

На призначені судові засідання 06.12.2016 та 12.01.2017 представник відповідача не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний в матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про призначення судового засідання була вручена відповідачу 24.11.2016.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2013 року між Орендодавцем - Комунальним підприємством «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради та Орендарем - Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №02/2013-А (надалі - Договір).

Згідно акту прийому-передачі до Договору оренди Позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування з 01.03.2013 нежитлові приміщення загальною орендованою площею 8,7 м.2, що розміщені за адресою: Київська обл., м. Славутич, вул. Героїв Дніпра, б. 2, «Міжнародний центр розвитку бізнесу - Славутич ХХІ-століття».

Згідно з пунктом 5.1.8 Договору оренди «Орендар» зобов'язаний укласти з «Орендодавцем» договір про відшкодування витрат «Орендодавця» на утримання орендованого майна та його експлуатацію протягом 6 робочих днів з дати підписання даного Договору та забезпечити належне його виконання.

Так, на виконання п. 5.1. Договору оренди, 01 березня 2013 року між Комунальним підприємством «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради та Головний територіальним управлінням юстиції у Київській області було укладеного договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію №02/2013-Е (надалі - Договір про відшкодування).

Відповідно до п. 1.1. Договору про відшкодування витрат, орендодавець забезпечує обслуговування, експлуатацію, зданих в оренду площ по Договору оренди №02/2013-А від 01.03.2012, а Орендар відшкодовує витрати Орендодавця на виконання вказаних робіт, зазначених у Додатку №1.

В додатку № 1 до договору про відшкодування витрат наведений перелік запланованих експлуатаційних витрат.

Відповідно до пункту 2.2. Договору про відшкодування витрат, розмір відшкодування витрат Орендодавця нараховується пропорційно орендованій площі та за перший базовий місяць становить 89,52 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.3. Договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію №02/2013-Е від 01.03.2013, плата по Договору, в тому числі передплата 100% очікуваної вартості комунальних послуг, що планується отримати у наступному місяці (при отримані таких послуг через Орендодавця) розрахована пропорційно до займаної площі, вноситься безготівковими платежами на розрахунковий рахунок Орендодавця або шляхом внесення готівкових коштів в касу Орендодавця не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п. 6.1. Договору відшкодування витрат, договір набирає чинності з 01.03.2013 і діє до закінчення терміну Договору оренди №02/2013-А від 01.03.2013, в частині фінансових зобов'язань до повного їх виконання сторонами, а в частині відшкодування витрат Орендодавця - з дати прийняття майна по акту прийняття-передачі.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оренду державного, та комунального майна», оренда є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності. Орендар відповідно до cт. 19 Закон України «Про оренду державного та комунального майна» за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Тобто, орендар зобов'язаний вносити орендодавцеві платіж за користування майном. Розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Статтями 762, 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлено договором найму. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи містять виставлені рахунки - фактури на сплату відшкодування витрат орендодавця за грудень 2014 року, з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

Також, матеріали справи містять підписані позивачем та відповідачем, а також скріплені печатками господарюючих суб'єктів наступні акти наданих послуг за спірний період: Акт надання послуг № 4387 від 31.12.2014 p.; Акт надання послуг № 2755 від 30.11.2015 p.; Акт надання послуг №3009 від 31.12.2015р.; Акт надання послуг №170 від 31.01.2016 p.; Акт надання послуг №418 від 29.02.2016 p.; Акт надання послуг №683 від 31.03.2016 p.

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення відшкодування витрат за грудень 2014 року, з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат орендодавця за грудень 2014 року, з листопада 2015 року по квітень 2016 обґрунтовані та підлягають задоволенню судом в розмірі 4 333,87 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 5.2 Договору про відшкодування витрат при несвоєчасному внесенні плати, передбаченої даним Договором, Орендар сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу включаючи день оплати.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Судом здійснено перерахунок пені враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, статті 343 Господарського кодексу України і статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені більша ніж заявлена позивачем, а саме 860,89 грн., проте враховуючи те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 738,96 грн. пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 111,62 грн. 3% річних та 480,79 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 5/2, ідентифікаційний код 34481907) на користь Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (07100, Київська обл., м. Славутич, Центральна площа, буд. 5, ідентифікаційний код 32301037) 4 333 (чотири тисячі триста тридцять три) грн. 87 коп. основного боргу, 738 (сімсот тридцять вісім) грн. 96 коп. пені, 111 (сто одинадцять) грн. 62 коп. 3% річних, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 79 коп. інфляційні втрати та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.01.2017

Суддя І.І. Борисенко