ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Справа № 921/114/16-г/3

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства Білобожницьке, с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область, вх.№01-05/5928/16 від 19.12.2016 року

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 01.12.2016 року

по справі № 921/114/16-г/3

за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк, м. Київ

до відповідача: Приватного агропромислового підприємства Білобожницьке, с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область

про: стягнення заборгованості в сумі 359 678,98 грн

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник на підставі довіреності №09-32/322 від 01.07.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3-директор;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Тернопільської області від 01.12.2016 року у справі № 921/114/16-г/3 (суддя Боровець Я.Я.) у задоволенні заяви Приватного агропромислового підприємства Білобожницьке про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 року по справі №921/114/16-г/3 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Тернопільської області від 01.12.2016 року у справі №921/114/16-г/3, відповідач Приватне агропромислове підприємство Білобожницьке подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на недосконалість законодавства, необмеженість переліку випадків, що належать до розряду виняткових, різке скорочення площі орендованих земель, відмінність інтересів українського народу і російського капіталу.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від 01.12.2016 р. у справі № 921/114/16-г/3 та надати відстрочку виконання рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2016 року, справу №921/114/16-г/3 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Желіку М.Б. та Марку Р.І..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 28.12.2016 року.

Ухвалою суду від 28.12.2016 року розгляд справи продовжено строком на 15 днів в порядку ст.69 ГПК України та відкладено розгляд справи на 11.01.2017 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 11.01.2017 року зявився представник позивача, проти поданої апеляційної скарги заперечив, ухвалу прийняту господарським судом Тернопільської області вважає законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання 11.01.2017 року зявився, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 р. позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 185956,35 грн заборгованості по процентах, 100977,78 грн. інфляційних втрат на суму заборгованості по тілу кредиту, 72744,85 грн. інфляційних втрат на суму заборгованості по процентах та 5395,18 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення, що набули законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України і виконуються у порядку встановленому ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Із змісту п. 7.1., п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вбачається, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Із вказаного вище вбачається, що відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. Однак, судом першої інстанції не враховано, що винятковість випадку визначається з урахуванням матеріалів конкретної справи в кожному окремому випадку і не може зводитись до узагальнюючих тверджень.

Суд першої інстанції підставо зазначив, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін. Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки. Отже, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання заявнику відстрочки виконання судового рішення. При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення. Не зважаючи на це, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував зазначених положень, не мотивував презюмованого судом порушення балансу майнових інтересів сторін при дослідженні мотивів скаржника.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що скаржник є сільськогосподарським підприємством, результати діяльності якого безпосередньо залежать від площі використовуваних земель. Відбулось значене скорочення площі таких земель та, відповідно, обмежилась можливість в отриманні коштів. Зазначений випадок в світлі даної справи є винятковим для скаржника, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що такі обставини виникали раніше чи є обєктивними у процесі господарської діяльності таких підприємств. Зазначене підтверджується фінансовими звітами (баланси на 2014р., 2015р. та на 30.09.2015р. та довідка про кількісні характеристики земельних ділянок, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6-зем), які долучені до заяви про відстрочку виконання рішення суду від 04.05.2016 р..

Слід врахувати, що ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в світлі рішень Європейського суду з прав людини визначає реальність виконання остаточного судового рішення складовою частиною права на справедливий суд. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується неможливість скаржника на даний час виконати судове рішення та відсутність джерел отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. У встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення були доведені суду належними доказами.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в ній, не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а відтак, ухвала господарського суду Тернопільської області від 01.12.16 р. у справі № 921/114/16-г/3 у відповідності до ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства Білобожницьке, с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область, вх.№01-05/5928/16 від 19.12.2016 року задоволити частково.

2.Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 01.12.2016 р. у справі №921/114/16-г/3 скасувати. Заяву приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. задовольнити частково. Вістрочити виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. на 6 місяців.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються до господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 12.01.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.