ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 р. Справа № 917/1802/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 49051

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_3

про стягнення 284 208,00 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_3, ордер № ДП 000007 від 08.12.16р.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 284 208,00 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 1 КП від 22.08.2016р.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Крім того, позивач просить суд стягнути 4 400,00грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідач відзив на позов не надав. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює неявку представника відповідача, неподання ним відзиву як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

З огляду на надані позивачем в матеріали справи докази в обгрунтування позовних вимог, керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами, у зв"язку з чим відхиляється клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи 22 серпня 2016 року між фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_1 (Позивач, Продавець) та фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_2 (Відповідач, Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 1 КП від 22.08.2016 року (Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- продавець зобов"язується передати у визначений Договором строк у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти пиломатеріали необрізної породи дубу (надалі - Товар), за ціною, якістю, кількістю та на умовах, узгоджених з покупцем (п.1.1 договору);

- розмір оплати узгоджується сторонами у Специфікаціях до даного Договору у відповідності до кількості у пункті приймання Товару та згідно ціни вказаної в Договорі (п.3.3 Договору);

- оплата вартості Товару, що відвантажується відповідно до умов даного Договору, здійснюється Покупцем шляхом перерахування оплати в українських гривнях на поточний рахунок Постачальника по факту поставки (п.5.1 Договору).

Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов'язань позивач за Актом приймання-передачі №1 від 06.09.2016 року здійснив поставку товару на суму 284 208,00грн. Даний Акт підписані сторонами без зауважень.

Відповідач гарантійним листом від 07.09.2016р. за вих. №07/09/16-1 гарантував оплатити товар до 15.09.2016 року.

Як стверджує позивач, поставлений ним за Актом приймання-передачі №1 від 06.09.2016 року товар відповідач не оплатив.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 284 208,00грн.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено факт отримання відповідачем від позивача товару на виконання умов договору згідно Акту приймання-передачі №1 від 06.09.2016 року

Сторони у п.5.1 договору узгодили, що оплата вартості товару здійснюється по факту поставки. Докази того, що відповідач здійснив оплату поставленої позивачем продукції у визначені договором строки в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 284 208,00грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Позивач наполягає на відшкодуванні за рахунок відповідача понесених ним судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 4400,00 грн.

При розподілі судових витрат зі справи суд керується наступним.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов"язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов"язаних з розглядом справи. Таким чином, суд виходить з того, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені саме адвокату, та їх сплата підтверджується відповідними документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Таким чином, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, лише адвокатам, а не будь-яким представникам. Позивач в підтвердження своїх вимог надав договір про надання юридичних послуг №10/10-2016 від 10.10.2016р., додаток №1 від 10.10.2016 року до договору про надання юридичних послуг, а саме: Акт прийому передачі виконаних робіт, Ордер 000007 від 08.12.2016р. та виписку банку про сплату 4400,00 грн. не адвокату, а ТОВ "ЮК"Екстра Джуз".

За даних обставин, витрати позивача на оплату правової допомоги в сумі 4400 грн. не є адвокатськими витратами та не можуть бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер ФОП ЄДР: НОМЕР_1), місце реєстрації: 37822, АДРЕСА_4, банківські реквізити: п/р НОМЕР_3 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 331401) на користь фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 (реєстраційний номер ФОП ЄДР: НОМЕР_2), 49051, м. Дніпро, Україна, АДРЕСА_2, банківські реквізити: п/р № НОМЕР_4 в ПАТ КБ "ПриватБанк" МФО 320649) суму основного богу у розмірі 284208,00грн. та судовий збір у розмірі 4263,12грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 12.01.2017р.

Суддя Киричук О.А.