РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017№910/21270/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/21270/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техенерго», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», м. Київ,

про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов'язання її спростувати,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Фокіна С.О. (довіреність від 01.11.2015 №б/н).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенерго» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недостовірною інформації відносно Товариства, поширеної товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - Студія) у вечірньому ефірі національного телеканалу « 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:00 год. в телепрограмі «ГРОШІ» в сюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- зобов'язання Студії спростувати недостовірну інформацію, поширену у вечірньому ефірі національного телеканалу « 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:00 год. в телепрограмі «ГРОШІ» в сюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_2», тим же способом, в ефірі вечірньої телепрограми «ГРОШІ» на національному телеканалі «1+1» о 22:00 год. в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Позов мотивовано тим, що вказана інформація є недостовірною та дискредитує відповідача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2016 порушено провадження у справі.

Студія 12.12.2016 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що оскільки записи, надані до позовної заяви, завантажено з мережі Інтернет, то такі записи не можуть бути доказом сповіщення спірного сюжету в ефірі телеканалу « 1+1»; позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна інформація є недостовірною; у сюжеті жодного разу не згадувався позивач.

10.01.2017 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують факт надсилання позивачу копії відзиву.

У судовому засіданні 10.01.2017 представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду не виконав.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано позивачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 10.01.2017 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:00 год. в ефірі телевізійної програми «ГРОШІ» телеканалу « 1+1» відповідачем було розповсюджено недостовірну інформацію, яка, на думку Товариства, полягає у таких висловлюваннях:

«Продавці наче забули про те, що працюють на скандальний ОСОБА_3»;

«Насправді суди в ЖК Олімпійське містечко зовсім не через парк, а через те що впритул до ЖК Знаходиться ядерний реактор і будівництво на цій території заборонено взагалі».

Позивач вказує, що вказаний сюжет і висловлювання кореспондента віднесли житловий комплекс «Олімпійське містечко» (далі - ЖК) до будівництва громадянина ОСОБА_2 та до його скандальної групи компаній.

Крім того, кореспондент висловився про наявність документів, які свідчать про заборону будівництва на земельній ділянці, на якій здійснюється будівництво ЖК.

Позивач зазначає, що інформація, поширена Студією, є недостовірною, оскільки Товариство не має жодного відношення до ОСОБА_3 та Укобуду; позивач користується земельною ділянкою на АДРЕСА_1, а саме на підставі рішення Київської міської ради (далі - КМР) від 26.07.2007 № 97/1931 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Техенерго» земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з діловим і культурним центром та підземною автостоянкою на АДРЕСА_1» та договору оренди.

Разом з тим, позивачем не подано ні рішення КМР, ані відповідного договору оренди земельної ділянки.

Позивач не вживав заходи досудового врегулювання даного спору та відповідачу відповідну вимогу про спростування недостовірної інформації не надсилав.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - постанова Пленуму № 1) .

У пункті 9 постанови Пленуму № 1 зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Судом встановлено, що на Телеканалі « 1+1» транслювалася програма «ГРОШІ», в одному із сюжетів якої йшла мова про ЖК.

Доводи відповідача про те, що позивачем не подано суду доказів сповіщення спірного відеосюжету саме в ефірі телеканалу « 1+1» спростовуються таким.

До матеріалів справи долучено диск із записом вказаної телепередачі та з якого вбачається, що протягом всього запису наявний логотип телеканалу.

Разом з тим, доказів того, що відповідачем вказана телепередача транслювалася саме ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:00год., суду не подано.

Відповідач не надав витяг з журналу обліку телепередач за ІНФОРМАЦІЯ_1, з якого б вбачалося, що о 22:00год. в ефірі телеканалу «1+1» не транслювалася передача «ГРОШІ».

У судовому засіданні 10.01.2017 господарським судом міста Києва було оглянуто відеозапис, поданий Товариством.

У результаті вказаного огляду судом встановлено таке:

- у сюжеті за участю кореспондента та продавця квартир йде обговорення про строки будівництва та ціни;

- на 24 хвилині програми кореспондент вказує, що продавці наче забули про те, що працюють на скандальний Укобуд ОСОБА_3;

- на 25 хвилині кореспондент зазначає, що насправді суди в ЖК зовсім не через парк, а через те, що впритул до ЖК знаходиться ядерний реактор і будівництво на цій території заборонено взагалі.

Таким чином, зі змісту сюжету вбачається, що ні кореспондент, ані учасники сюжету не згадують Товариство.

Позивач документально не підтверджено, що Товариство має відношення до ЖК та здійснює будівництво за адресою: АДРЕСА_1

У пункті 15 постанови Пленуму № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач документально не підтвердив, що інформація, яка була викладена у сюжеті, безпосередньо відноситься до Товариства, є недостовірною та завдає шкоди діловій репутації саме позивача.

Позивач вказує на те, що не має жодного відношення до Укобуду та Громадянина ОСОБА_3.

Разом з тим, Товариством подано статут, затверджений загальними зборами учасників (протокол від 08.11.2016 № 9) та протокол загальних зборів учасників Товариства від 26.09.2016 № 8, з яких вбачається, що:

- станом на 26.09.2016 єдиним учасником позивача є товариство з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД»;

- станом на 08.11.2016 учасниками Товариства є такі фізичні особи: ОСОБА_4; ОСОБА_5.

Отже, позивач документально підтвердив склад учасників Товариства лише на дві дати, проте, документально не спростував того, що його учасником ніколи не був сам ОСОБА_3 чи компанія, власником якої була вказана фізична особа.

Що ж до тверджень про причини виникнення спорів (парк чи ядерний реактор) і існування заборони будувати поблизу ядерного реактора, то слід вказати таке.

Позивачем не спростовано те, що будівництво ЖК здійснюється поблизу ядерного реактора; чинним законодавством України не передбачено заборони здійснювати будівництво житла поблизу ядерних реакторів, тощо.

Крім того, слід звернути увагу, що кореспондент висловлювала оціночні судження, які полягали у тому, що, на думку журналіста, на території, яка розміщена біля ядерного реактора, будівництво заборонено.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

З висловлювань кореспондента вбачається, що вказана особа пов'язує існування спорів, які розглядаються судами, не у зв'язку із парком, а саме через те, що ЖК будується неподалік ядерного реактора.

Таким чином, позивач не довів поширення відповідачем недостовірної інформації та завдання шкоди діловій репутації, а тому підстав для притягнення до відповідальності Студії немає.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували поширення відповідачем недостовірної інформації та завдання його діями шкоди діловій репутації Товариству.

З огляду на наведене відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.01.2017.

Суддя О. Марченко