РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017Справа №910/22880/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп»
простягнення 2435378 грн. 13 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шемідько Г.В. - представник за довіреністю б/н від 14.12.2016;

від відповідача: Калініченко Т.Г. - представник за довіреністю № 0117-01 від 06.01.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» про стягнення 2435378 грн. 13 коп., з яких 2128756 грн. 50 коп. основного боргу, 97597 грн. 09 коп. пені, 127725 грн. 40 коп. штрафу (1% штрафу у сумі 21287 грн. 57 коп. та 5% штрафу у сумі 106437 грн. 83 коп.), 10294 грн. 81 коп. 3% річних та 71004 грн. 33 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № ПГ-Т/16-009/25 купівлі-продажу природного газу від 29.08.2016 не здійснив оплату за поставлений позивачем у вересні 2016 року природний газ, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 2128756 грн. 50 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 97597 грн. 09 коп. за період з 15.10.2016 по 12.12.2016, штраф у розмірі 127725 грн. 40 коп. (1% штрафу у сумі 21287 грн. 57 коп. та 5% штрафу у сумі 106437 грн. 83 коп.), 3% річних у розмірі 10294 грн. 81 коп. та інфляційні втрати у розмірі 71004 грн. 33 коп. за період з 15.10.2016 по 12.12.2016.

Крім того, позивачем було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на все майно та грошові кошти відповідача у розмірі 2435378 грн. 11 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22880/16; розгляд справи призначено на 10.01.2017.

У судовому засіданні 10.01.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що 28.12.2016 відповідачем була сплачена позивачу сума основного боргу у розмірі 2128756 грн. 50 коп., та просив суд не приймати до розгляду подану 13.12.2016 заяву про забезпечення позову.

З огляду на те, що позивач не підтримав подану ним заяву про забезпечення позову, суд не приймає до розгляду вказану заяву.

У судовому засіданні 10.01.2017 представник відповідача подав письмові пояснення по справі (по суті, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій), в яких просив суд, зокрема, зменшити нараховані позивачем штрафні санкції на 70%.

Представник позивача у судовому засіданні 10.01.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечив, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (за винятком стягнення з відповідача суми основного боргу).

Представник відповідача у судовому засіданні 10.01.2017 подав додаткові документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій просив задовольнити.

У судовому засіданні 10.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2016 між Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» (покупець) укладено Договір № ПГ-Т/16-009/25 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ (газ).

Відповідно до п. 1.3 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 плановий обсяг газу, який продавець зобов'язується передати у звітному місяці - вересні 2016 року, а покупець - прийняти і оплатити, складає 325,000 тис. куб.м.

Відповідно до п. 1.4 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 загальна вартість газу, який продавець передає покупцю, визначається загальною вартістю обсягу фактично переданого газу на підставі актів приймання-передачі газу, вказаних у п. 3.3 договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 загальна вартість газу, що передається згідно з п. 1.3 договору, становить 1773963 грн. 75 коп., крім того ПДВ - 354792 грн. 75 коп., разом з ПДВ - 2128756 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 3.3 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформлюється сторонами актом прийому-передачі газу.

Згідно з п. 5.10 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 пеня, передбачена даним договором, нараховується за весь період прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 8.1 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 вказаний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 30.09.2016 включно в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016, поставивши у вересні 2016 року відповідачу природний газ обсягом 325,000 тис. куб.м. на суму 2128756 грн. 50 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2016, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.4 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 оплата загальної вартості газу проводиться на поточний рахунок продавця наступним чином: 100% загальної вартості газу - до 14-го жовтня включно.

Згідно з п. 2.5 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів приймання-передачі, вказаних у п. 3.3 договору, в яких зазначається фактично переданий обсяг газу та його загальну вартість, але не пізніше 15-го числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до п. 1.3 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 плановий обсяг газу, який продавець зобов'язується передати у звітному місяці - вересні 2016 року, а покупець - прийняти і оплатити, складає 325,000 тис. куб.м.

З огляду на те, що сторони у Договорі № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 фактично встановили два різні строки здійснення відповідачем оплати за природний газ (до 14-го жовтня (п. 2.4 договору) та не пізніше 15-го числа місяця, що слідує за звітним (п. 2.5 договору), враховуючи складений між сторонами акт приймання-передачі природного газу (відповідно до п. 3.3 договору) та беручи до уваги положення п. 2.5 договору (остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів приймання-передачі, вказаних у п. 3.3 договору, в яких зазначається фактично переданий обсяг газу та його загальну вартість), суд дійшов висновку, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за поставлений природний газ позивачем у вересні 2016 року відповідач повинен був здійснити не пізніше 15-го числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до п. 1.3 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 плановий обсяг газу, який продавець зобов'язується передати у звітному місяці - вересні 2016 року, а покупець - прийняти і оплатити, складає 325,000 тис. куб.м.

Таким чином, звітним місяцем є вересень 2016 року.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на те, що 15 число місяця, наступного за звітним (тобто, 15 жовтня 2016 року) припало на вихідний день (суботу), беручи до уваги положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений позивачем у вересні 2016 року природний газ на суму 2128756 грн. 50 коп. у строк до 17.10.2016 (включно).

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (13.12.2016 відповідно до вхідного реєстраційного штампу Господарського суду міста Києва на позовній заяві) відповідач не здійснив оплату за природний газ, поставлений позивачем у вересні 2016 року на суму 2128756 грн. 50 коп.

Разом з тим, у судовому засіданні 10.01.2017 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що 28.12.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 2128756 грн. 50 коп. (вартість поставленого у вересні 2016 року природного газу).

При цьому, позивачем було долучено до матеріалів справи у судовому засіданні 10.01.2017 копію платіжного доручення № 188 від 28.12.2016 на суму 2128756 грн. 50 коп. (призначення платежу - оплата природного газу (ресурс вересня 2016 року) згідно з Договором № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016).

Крім того, у судовому засіданні 10.01.2017 представник відповідача долучив до матеріалів справи оригінал вказаного платіжного доручення та акт звірки взаємних розрахунків станом на січень 2017 року (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача), в якому відображено, що 28.12.2016 відповідач здійснив оплату у розмірі 2128756 грн. 50 коп.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, оскільки грошові кошти у розмірі 2128756 грн. 50 коп. (сума основного боргу) були сплачені відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2128756 грн. 50 коп. (суми основного боргу).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого позивачем у вересні 2016 року природного газу, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 97597 грн. 09 коп. за період з 15.10.2016 по 12.12.2016.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.4 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 за порушення покупцем грошових зобов'язань згідно з п.п. 2.4, 2.5 договору покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, та додатково штраф у розмірі 1% від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування пені з 15.10.2016, в той час як встановлено судом відповідач повинен був здійснити оплату в строк до 17.10.2016 (включно), з огляду на що обґрунтованим періодом нарахування пені є з 18.10.2016 по 12.12.2016 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн) - за актом приймання-передачі від 30.09.2016Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
2128756.518.10.2016 - 27.10.20161015%17448.82
2128756.528.10.2016 - 08.12.20164214%68399.39
2128756.509.12.2016 - 12.12.2016414%6514.23
Всього:92362,44
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача, є 92362 грн. 44 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» пені у розмірі 97597 грн. 09 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 92362 грн. 44 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 127725 грн. 40 коп. (1% штрафу у сумі 21287 грн. 57 коп. та 5% штрафу у сумі 106437 грн. 83 коп.).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 за порушення покупцем грошових зобов'язань згідно з п.п. 2.4, 2.5 договору покупець сплачує на користь продавця додатково штраф у розмірі 1% від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Як встановлено судом, відповідач прострочив оплату поставленого позивачем у вересні 2016 року природного газу, з огляду на що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1% від простроченого платежу.

Крім того, оскільки прострочення відповідачем здійснення оплати становить більше 10 календарних днів (відповідач повинен був здійснити оплату в строк до 17.10.2016 включно, а сплатив позивачу грошові кошти 28.12.2016), суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача додатково штрафу у розмірі 5% від простроченого платежу.

При цьому, суд зазначає, що стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1% від простроченого платежу та 5% від простроченого платежу не є подвійною відповідальністю за порушення виконання одного й того самого зобов'язання, так як, по суті, як вбачається з аналізу п. 5.4 Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016, штраф у розмірі 1% від простроченого платежу сплачується відповідачем у випадку прострочення виконання зобов'язання до 10 календарних днів, а штраф у розмірі 5% від простроченого платежу - у випадку прострочення виконання зобов'язання у строк понад 10 календарних днів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки штрафу, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» штрафу у розмірі 127725 грн. 40 коп. (1% штрафу у сумі 21287 грн. 57 коп. та 5% штрафу у сумі 106437 грн. 83 коп.) підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 70% відсотків, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Так, обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач зазначив, що він не є кінцевим споживачем природного газу, який поставлявся позивачем за Договором № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016, та передав весь отриманий від позивача обсяг природного газу у вересні 2016 року кінцевому споживачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат». Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» несвоєчасно здійснило розрахунки з відповідачем, з огляду на що відповідач не мав можливості своєчасно оплатити позивачу поставлений у вересні 2016 року природний газ на суму 2128756 грн. 50 коп.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу була сплачена відповідачем під час розгляду справи, заборгованість виникла у зв'язку з неналежним виконанням контрагентом відповідача своїх зобов'язань з оплати природного газу, розмір пені не відповідає наслідкам порушення виконання зобов'язання, відповідач просив суд зменшити штрафні санкції на 70%.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами винятковості випадку, невідповідності розміру стягуваних штрафних санкцій (пені у сумі 92362 грн. 44 коп., штрафу у розмірі 127725 грн. 40 коп.) розміру завданих збитків (суми основного боргу у сумі 2128756 грн. 50 коп.).

Так, за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.

До того ж, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» пені задоволено судом частково.

При цьому, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України одним із принципів підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

За таких обставин, посилання відповідача на ту обставину, що несвоєчасна оплата ним поставленого позивачем природного газу була зумовлена неналежним виконанням контрагентом відповідача своїх зобов'язань як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій є необґрунтованою.

Крім того, частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, умови Договору № ПГ-Т/16-009/25 від 29.08.2016 щодо нарахування пені та штрафу визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10294 грн. 81 коп. за період з 15.10.2016 по 12.12.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування 3% річних з 15.10.2016, в той час як встановлено судом відповідач повинен був здійснити оплату в строк до 17.10.2016 (включно), з огляду на що обґрунтованим періодом нарахування 3% річних є з 18.10.2016 по 12.12.2016 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн) - за актом приймання-передачі від 30.09.2016Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
2128756.518.10.2016 - 12.12.2016563%9771,34
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 9771 грн. 34 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» 3% річних у розмірі 10294 грн. 81 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 9771 грн. 34 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 71004 грн. 33 коп. за період з 15.10.2016 по 12.12.2016.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування інфляційних втрат з 15.10.2016, в той час як встановлено судом відповідач повинен був здійснити оплату в строк до 17.10.2016 (включно), з огляду на що обґрунтованим періодом нарахування інфляційних втрат є з 18.10.2016 по 12.12.2016 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат.

Період заборгованостіСума боргу (грн.) - за актом приймання-передачі від 30.09.2016Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
18.10.2016 - 12.12.6.51.01838317.622167074.12
Таким чином, обґрунтованим розміром інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача, є 38317 грн. 62 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» інфляційних втрат у розмірі 71004 грн. 33 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 38317 грн. 62 коп.

Крім того, позивачем було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову (позивач у судовому засіданні 10.01.2017 не підтримав вказану заяву, у зв'язку з чим суд не прийняв до розгляду подану позивачем заяву про вжиття заходів до забезпечення позову), та при цьому позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 13042 від 13.12.2016.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, з огляду на те, що подана позивачем заява про вжиття заходів до забезпечення позову не була прийнята судом до розгляду, у випадку подання позивачем клопотання про повернення судового збору, йому з Державного бюджету України буде повернуто судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, оскільки відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 2128756 грн. 50 коп. після порушення провадження у даній справі, суд покладає судовий збір на відповідача в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку припинити провадження у справі (в частині суми основного боргу).

В іншій частині, згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» суми основного боргу у розмірі 2128756 грн. 50 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Альянс Груп» (03110, м. Київ, вул. Олександра Пироговського, буд. 19, корпус 4; ідентифікаційний код: 39377647) на користь Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (01014, м. Київ, вул. Сергія Струтинського, буд. 6; ідентифікаційний код: 33152471) пеню у розмірі 92362 (дев'яносто дві тисячі триста шістдесят дві) грн. 44 коп., штраф у розмірі 1% у сумі 21287 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 57 коп., штраф у розмірі 5% у сумі 106437 (сто шість тисяч чотириста тридцять сім) грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 9771 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 38317 (тридцять вісім тисяч триста сімнадцять) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 35954 (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.01.2017

Суддя І.М. Отрош