ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р.Справа № 922/4307/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго", смт. Слобожанське
до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Будинок-104", смт. Слобожанське
про стягнення 271339,99 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 447/22 від 13.12.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Будинок-104" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 90 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2004 р. в розмірі основного боргу - 192079,14 грн., пені - 31353,25 грн., інфляційних витрат - 43378,52 грн., 3% річних - 4529,08 грн.

Ухвалою суду по справі від 13.12.2016 р. порушено провадження у справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.01.2017 р. о 10:30.

Представник позивач надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 800 від 12.01.2017 р.), яка судом була задоволена.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 12.01.2017 р. за вх. № 796, надав письмові пояснення по справі з додатком, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник позивача вказував, що помилково в розрахунках вказані номери рахунків-фактур: № 0126155 від 31.12.2015 р., замість № 0126114 від 31.12.2015 р.; № 0126125 від 31.01.2016 р., замість № 0126261 від 31.01.2016 р.; № 0126154 від 30.04.2016 р., замість № 0126302 від 30.04.2016 р.; номер акту виконаних робіт № 399 від 31.05.2015 р., замість № 400 від 31.05.2015 р.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 10.01.2017 р. за вх. № 293, надав письмові пояснення по справі з додатком, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них відповідач вказував, що сума основної заборгованості по комунальним послугам (тепло та гаряча вода) складає 93116,42 грн., та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягненні пені, інфляційних та 3% річних.

Також, відповідач, через канцелярію господарського суду 12.01.2017 р. за вх. № 776, надав заяву про проведення судового засідання по справі без участі представників відповідача. Дана заява судом була задоволена та долучена до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

01 квітня 2004 року між сторонами був укладений договір № 90 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі - договір), згідно з якими позивач (енергопостачальна організація) зобов'язувався постачати відповідачу (споживачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) (додаток № 4) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.5. договору відповідач (споживач) за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує позивачу 100% вартості зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п. 7.2.3 договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором платежів - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Згідно позову позивач вказує, що свої обов'язки щодо своєчасного розрахунку за користування послугами відповідач належним чином не виконує, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2016 року становить 192079,14 грн. Відповідач письмово був повідомлений про виникнення простроченої заборгованості - претензія про сплату № 25/753-6137 від 07.09.2016 року.

В підтвердження позовних вимог позивачем були надані до суду копії актів здачі-прийому послуг за договором: № 3522 від 31.03.2015 р., № 3378 від 31.03.2015 р., № 155 від 30.04.2015 р., № 018 від 30.04.2015 р., № 400 від 31.05.2015 р., № 280 від 31.05.2015 р., № 725 від 31.07.2015 р., № 802 від 31.08.2015 р., № 1173 від 31.10.2015 р., № 1431 від 30.11.2015 р., № 1719 від 31.12.2015 р., № 1560 від 31.12.2015 р., № 101 від 31.01.2016 р., № 002 від 31.01.2016 р., № 395 від 29.02.2016 р., № 585 від 31.03.2016 р., № 539 від 31.03.2016 р., № 954 від 30.04.2016 р., № 804 від 30.04.2016 р., № 1231 від 31.05.2016 р., № 1097 від 31.05.2016 р., № 1381 від 30.06.2016 р., № 1535 від 31.07.2016 р., № 1647 від 31.08.2016 р., № 1782 від 30.09.2016 р. Також, позивачем були надані до суду копії рахунків-фактур за договором: № 0126143 від 31.03.2015 р., № 0126153 від 31.03.2015 р., № 0126112 від 30.04.2015 р., № 0126150 від 30.04.2015 р., № 0126141 від 31.05.2015 р., № 0126053 від 31.05.2015 р., № 0126208 від 31.07.2015 р., № 0126024 від 31.08.2015 р., № 0126110 від 31.10.2015 р., № 0126114 від 30.11.2015 р., № 0126160 від 31.12.2015 р., № 0126114 від 31.12.2015 р., № 0126156 від 31.01.2016 р., № 0126261 від 31.01.2016 р., № 0126141 від 29.02.2016 р., № 0126165 від 31.03.2016 р., № 0126318 від 31.03.2016 р., № 0126105 від 30.04.2016 р., № 0126302 від 30.04.2016 р., № 0126100 від 31.05.2016 р., № 0126261 від 31.05.2016 р., № 0126131 від 30.06.2016 р., № 0126128 від 31.07.2016 р., № 0126111 від 31.08.2016 р., № 0126116 від 30.09.2016 р.

Судом встановлено, що між сторонами за договором був складений акт звірки відповідно до якого станом на 30.09.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем складала 192079,14 грн.

31 жовтня 2016 року згідно платіжного доручення № 118 відповідачем були оплачені на загальну суму 9500,00 грн. наступні рахунки-фактури позивача: № 0126143 від 31.03.2015 р., № 0126112 від 30.04.2015 р. 30 листопада 2016 року згідно платіжного доручення № 129 відповідачем були оплачені на загальну суму 8462,72 грн. наступні рахунки-фактури позивача: № 0126112 від 30.04.2015 р., № 0126141 від 31.05.2015 р., № 0126208 від 31.07.2015 р., № 0126024 від 31.08.2015 р., № 0126110 від 31.10.2015 р.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що станом на момент подання позову до суду - 08 грудня 2016 року (згідно опису вкладення у цінний лист на адресу господарського суду Харківської області та поштового конверту (том 1 а.с.81-82)) сума основного боргу відповідача за договором складала 174116,42грн.

В процесі розгляду справи відповідачем згідно платіжного доручення № 142 від 28.12.2016 р. були оплачені на загальну суму 51000,00 грн. наступні рахунки-фактури позивача: № 0126110 від 31.10.2015 р., № 0126114 від 30.11.2015 р., № 0126160 від 31.12.2015 р. Також, в процесі розгляду справи відповідачем згідно платіжного доручення № 4 від 04.01.2017 р. були оплачені на загальну суму 30000,00 грн. наступні рахунки-фактури позивача: № 0126160 від 31.12.2015 р., № 0126156 від 31.01.2016 р.

З огляду на вищевикладене провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 81000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що сума основного боргу за договором у розмірі 93116,42 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 4529,08 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши розрахунок позивача інфляційних витрат за договором та перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних витрат, суд встановив, що позивачем не вірно були нараховані відповідачу інфляційні витрати на загальну суму 43378,52 грн. З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача інфляційних витрат за договором, судом було проведено перерахунок заявлених до стягнення суми інфляційних витрат та встановлено, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 15691,56 грн.

Щодо стягнення пені у розмірі 31353,25 грн. суд зазначає, наступне.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-100 цс 14).

На підставі викладеного, враховуючи предявлення позивачем позову 08.12.2016 р., те, що нарахування пені у відповідності з умовами договору припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та те, що пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня згідно розрахунку позивача за періоди починаючи з 08.12.2015 р. За таких обставин, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача пені за договором, судом було встановлено, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 21720,21 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за договором у розмірі 93116,42 грн., пені у розмірі 21720,21 грн., інфляційних витрат у розмірі 15691,56 грн. та 3% річних у розмірі 4529,08 грн.

Враховуючи те, що з вини відповідача спір було доведено до суду, та те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 3240,86 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 258, 509, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 81000,00 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Будинок-104" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, вул. Спортивна, 14, ідентифікаційний код 25617411, п/р № 9412 у ПАТ "Креді ОСОБА_2" МФО 300614) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. Козацька, 120/4 "є"; ідентифікаційний код 22927045; п/р № 2 в ПАТ „Державний ощадний банк України" м. Києва МФО 300465) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, ідентифікаційний код 05471247) суму основного боргу за договором № 90 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2004 р. у розмірі 93116,42 грн.; пеню у розмірі 21720,21 грн.; інфляційні витрати у розмірі 15691,56 грн.; 3% річних у розмірі 4529,08 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3240,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 17.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3