ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2017 року Справа № 904/5305/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

При секретарі Ковзиков В.Ю.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Кривий Ріг

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016року у справі № 904/5305/16

за позовом приватного підприємства "Фантом", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Кривий Ріг

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_1, м.Кам"янське

про визнання договору поруки припиненим

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016року у справі №904/5305/16 ( суддя Мартинюк С.В.) позовні вимоги приватного підприємства "Фантом" задоволено.

Суд визнав припиненим договір поруки №5707Р131 від 26.09.2007р., укладений між публічним акціонерним товариством (далі-ПАТ) "Державний експортно-імпортний банк України" та приватним підприємством "Фантом".

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - приватне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що подання позову про визнання договору поруки припиненим розцінюється як спроба боржника та поручителя затягнути чи унеможливити повернення кредитної заборгованості державному банку, 100% акцій якого належать державі в особі Кабінету Міністрів України.

Апелянт посилається на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки він просив визнати припиненим договір поруки, а правильним способом захисту є визнання поруки припиненою.

Крім того, апелянт вважає, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач просив визнати договір поруки припиненим з 15 червня 2009 року, в той час як суд при винесенні рішення змінив предмет позову самостійно, та визнав договір поруки припиненим.

У доповненнях до апеляційної скарги відповідач зазначив, що реально обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором не збільшився, а зменшився, що також свідчить про те, що порука не припинилась.

Всі ці обставини на думку скаржника, є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Фантом».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 вересня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 25 жовтня2016 року колегією суддів у складі : головуюча суддя - Кузнецова І.Л.( доповідач), судді: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 17 листопада 2016 рік колегією суддів у складі : головуюча суддя - Кузнецова І.Л.( доповідач), судді: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

В судовому засіданні колегіє суддів було оголошено перерву до 24 листопада 2016 року.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв"язку з непрацездатністю судді Кузнецової І.Л., відбулась зміна колегії суддів, розгляд справи № 904/5305/16 визначено колегією суддів у складі головуючого судді та доповідача: Березкіна О.В., суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2016 року справу було прийнято до свого провадження колегіє суддів у складі головуючого судді та доповідача: Березкіна О.В., суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П. та призначено до розгляду на 20 грудня 2016 рік об 10 годині.

20 грудня 2016 року судове засідання не відбулося у зв'язку з лікарняним судді-доповідача Березкіної О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 05 січня 2017 рік колегією суддів у складі : головуюча суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (далі-Банк) та ОСОБА_1 (далі-Боржник) 26 вересня 2007року був укладений кредитний договір № 5707С108 (далі Кредитний договір), згідно якого остання отримала грошовий кредит в розмірі 3 500 000,00 гривень. Строк погашення кредиту сторонами визначений 25 вересня 2014 року.

Згідно з п.1.1 кредитного договору, на дату його укладання ставка НБУ становить 8.0 відсотків річних.

Відповідно п.2.2.1 Кредитного договору Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: ставка НБУ +10,5% річних, але не менше 18,5% річних.

Згідно п.2.5.1 Кредитного договору Банк нараховує проценти за зміненою процентною ставкою з дати затвердження облікової ставки рішенням Правління Національного банку України. Про зміну облікової ставки, що спричинила зміну процентної ставки за кредитом для Боржника, Банк повідомляє його протягом 7 днів з дня такої зміни.

Відповідно п.6.3 Кредитного договору будь-яке повідомлення, що надсилається згідно з цим договором, повинно подаватися у письмовій формі з дотриманням відповідних процедур при доставці особисто, поштою, телексом чи факсом на адресу відповідної сторони.

Згідно графіку погашення кредиту, який визначений в Додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно бути здійснено з 01 числа місяця до 15 числа цього ж місяця, в строк до 25 вересня 2014 року.

Додатковим договором від 30.01.2008 року № 5707С108-1 до Кредитного договору від 26.09.2007 року № 5707С108 внесені зміни до п.2.2.1, згідно якого Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 18,5% річних.

Додатковим договором від 12.12.2008 року № 5707С108-2 до Кредитного договору від 26.09.2007 року № 5707С108 внесені зміни до п.2.2.1, згідно якого Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 22,5% річних.

У разі невиконання Боржником будь-яких умов, визначених п.п.2.8.3,2.8.4 та 3.3.2 цього договору (щодо страхування та надання звітності), ненадання до Банку документів щодо цільового використання кредиту (частини кредиту) відповідно до п.3.3.1 цього договору, якщо таке цільове використання кредиту передбачено умовами цього договору, з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому Боржником порушено або виконано вище зазначені умови, процентна ставка за кредитом збільшується на 2% річних від ставки, визначеної цим пунктом, у порядку, визначеним цим договором.

Звертаючись до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" із позовом про визнання договору поруки припиненим, позивач - Приватне підприємство "Фантом" посилався на те, що відповідачем (банком) без згоди позивача, як поручителя, було змінено розмір зобов'язань позичальника перед банком, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів, що має наслідком припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Також позивачем зазначено, що відповідач не звернувся до позивача з відповідною вимогою у строки, зазначені в ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що укладенням Додаткового договору від 12.12.2008 року № 5707С108-2 до Кредитного договору від 26.09.2007 року № 5707С108 відбулося збільшення процентної ставки за кредитним договором до 22,5 %, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.07 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Приватним підприємством "Фантом" (Позивач, поручитель), Банком (відповідач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поруки № 5707Р131 від 26.09.07, за умовами якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань фізичної особи ОСОБА_1 (позичальник) по кредитному договору № 5707С108 від 26.09.07.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Тобто, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно ч.ч.1,2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

У ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що порука припинилась у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності без згоди поручителя.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з п.2.2.1 Кредитного договору Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: ставка НБУ +10,5% річних, але не менше 18,5% річних.

Пунктом 1.1 договору визначено, що на дату його укладання ставка НБУ становить 8.0 відсотків річних, таким чином, на дату укладання кредитного договору і договору поруки сторонами фактично погоджено розмір процентної ставки, яка змінюється із зміною облікової ставки НБУ ( облікова ставка НБУ на дату укладання кредитного договору = 8% + 10,5 % річних = 18,5%).

Додатковим договором від 30.01.2008 року № 5707С108-1 до Кредитного договору від 26.09.2007 року № 5707С108 внесені зміни до п.2.2.1, згідно якого Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 18,5% річних.

Тобто, з огляду на узгодження сторонами у п. 2.2.1 кредитного договору формули визначення процентів за користування кредитом, її визначення на рівні 18,5 % річних узгоджується із умовами п. 2.2.1 кредитного договору.

Додатковим договором від 12.12.2008 року № 5707С108-2 до Кредитного договору від 26.09.2007 року № 5707С108 внесені зміни до п.2.2.1, згідно якого Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 22,5% річних.

Як вбачається з офіційних даних НБУ, облікова ставка НБУ з 30.04.2008 року складає 12%, а тому внесення змін до п.2.2.1 договору, згідно якого Боржник щомісячно сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 22,5% річних, відповідає узгодженій сторонами в момент укладання кредитного договору і договору поруки формулі розрахунку процентної ставки за користування кредитом = облікова ставка НБУ на 12.12.2008 року = 12% + 10,5 % річних = 22,5%).

Зазначене свідчить про те, що збільшення обсягу відповідальності поручителя укладенням додаткового договору від 12.12.2008 року № 5707С108-2 не відбулося, оскільки цим додатковим договором була визначена процентна ставка, яка відповідала узгодженій сторонами формулі розрахунку процентів за користування кредитом.

Крім того, до кредитного договору був підписаний додатковий договір № 3 від 25.03.2010 року, яким відсоткова ставка за кредитом зменшилася до 0,1 % річних, і діє до теперішнього часу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя ПП « Фантом» за умовами кредитного договору, на який він дав згоду згідно договору поруки складає: основний борг - 3 402 777,78 грн., обсяг відповідальності поручителя ПП « Фантом» за умовами кредитного договору з урахуванням додаткових договорів № 1, 2,3 - 3 402 777,78 грн.;

Відсотки за кредитом - 2 635 290,07 грн., відсотки за кредитом з урахуванням додаткових договорів № 1, 2,3 - 1 805 743,61 грн.

Усього заборгованість - 6 038 067,85 грн., з урахуванням додаткових договорів № 1, 2,3 - 5 208 521,39 грн.

Таким чином, реально обсяг відповідальності поручителя - позивача по справі з урахуванням додаткових договорів № 1,2,3 зменшився порівняно із наданою ним порукою, а тому висновки суду першої інстанції про збільшення обсягу відповідальності поручителя не відповідають обставинам справи, та наданим доказам.

Надання кредитних канікул позичальнику також не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки період нарахування не збільшився.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015р. у справі №6-701цс15, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання, а також за умови, що ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

ВСУ роз'яснив, що закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна не призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таким чином, припинення поруки на підставі частини 1 ст. 559 ЦК можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди.

У зв'язку з цим надання банком позичальникові кредитних канікул на один рік без продовження терміну дії кредитного договору хоча і є зміною зобов'язань, але не припиняє поруки, оскільки не збільшує розміру відповідальності самого поручителя.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, резюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Таким чином, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України.

Оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, дав неналежну правову оцінку доказам по справі, неправильно застосував норми матеріального права, то у відповідності до ст. 104 ГПК України зазначене є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103- 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Кривий Ріг - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016року у справі № 904/5305/16 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог приватного підприємства "Фантом" до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10 січня 2017 року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя Л.П.Широбокова

Суддя Е.В.Орєшкіна