РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №910/19980/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

про визнання договору недійсним

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Матвєєва Н.Ф.; Мельник Л.О.

від відповідача: Горячев А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", в якому просить суд визнати недійсним в цілому договір фінансового лізингу № 00009095 від 20.01.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що спірний договір не містить відомостей щодо процентної ставки, за якою визначались лізингові платежі у виді процентів, а відтак - фактично не встановлено розміру лізингових платежів, що, на думку позивача, свідчить про невідповідність положень договору в частині визначення розміру лізингових платежів приписам Закону України «Про фінансовий лізинг»; також позивач зазначає, що в оспорюваному договорі не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки, останній не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставки LIBOR на певний період.

Крім того, позивач вважає, що невизначеність у договорі грошового еквіваленту ціни об'єкту лізингу та лізингових платежів в доларах США суперечить загальним засадам цивільного законодавства, та, крім того, за твердженням позивача, у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 порушено провадження у справі № 910/19980/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 05.12.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати певні документи.

У судовому засіданні 05.12.2016 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що в положеннях договору зазначено та погоджено сторонами тип процентної ставки, що застосовується при розрахунку лізингових платежів, а також розмір процентів, що підлягають сплаті; при цьому відповідач зазначає, що у правовідносинах у сфері фінансового лізингу чинним законодавством України не заборонено використовувати ставку LIBOR, яка є загальновідомою та публікується у загальнодоступних джерелах інформації.

У судовому засіданні 05.12.2016 оголошено перерву до 11.01.2017.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у даній справі продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та заявили усне клопотання про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" документального підтвердження того, що станом на момент укладення спірного договору підприємство останнього було внесено до Державного реєстру фінансових установ.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та проти задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки станом на момент укладення спірного договору його підприємство не було внесено до Державного реєстру фінансових установ, у зв'язку з чим відповідач не зможе надати відповідний документ.

Отже, заслухавши заявлене позивачем усне клопотання про витребування доказів, суд зазначає, що відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Однак, враховуючи те, що підприємство відповідача не має у наявності витребувану інформацію, відповідно, з урахуванням дослідженого, доказів зворотного суду не представлено, суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (далі - лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00009095, предметом якого є транспортний засіб (об'єкт лізингу) VW Touareg NF 3.01 V6 TDI, рік виробництва 2013, двигун № СRС 146356

Згідно договору, умовами лізингу є:

- вартість об'єкту лізингу - еквівалент 63 400, 00 $, гривень 531 292, 00;

- Авансовий платіж - еквівалент 12 680, 00 $;

- Обсяг фінансування - еквівалент 50 720, 00 $;

- Залишкова вартість - еквівалент 0,00 $;

- Кількість лізингових платежів - 60;

- Строк лізингу - 60 місяців;

- Лізинговий платіж - еквівалент 1 449, 40 $.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в дол. США, зазначених вище, відповідно до п. 6.3, та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в дол. США) лізингоодержувач на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Відповідно до п.п. 3.2. та 3.4. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - Правила), Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та даного контракту.

Після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за даним контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об'єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

Пунктом 4.2. Правил визначено, що після завершення строку дії даного контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за даним контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізенгоодержувача. З цією метою сторони укладають договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна. Положенням даного пункту застосовуються незалежно від стану об'єкта лізингу на момент сплати останнього лізингового платежу та/або інших платежів.

Згідно п. 5.4. Правил, лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкту лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі. Будь-які дефекти об'єкта лізингу фіксуються в акті прийому-передачі. Якщо з боку лізингоодержувача немає заперечень в акті прийому-передачі, об'єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього.

Відповідно до п. 6.1. Правил, для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Пунктом 6.3. вказаних Правил встановлено, що сторони погоджуються, лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання відповідачем суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долар США (яку обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України, як буде обрано за рішенням відповідача, станом на дату коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (яку обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

У разі нездійснення лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів за новим обмінним курсом банку, відповідач матиме право припинити дію даного контракту відповідно до п. 12.6.8. цього контракту.

Умовами п.6.4.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, передбачено, якщо сторони домовились про змінну процентну ставку, застосовуватимуться наступні правила: графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Тому якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки об'єктів лізингу у більше ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Згідно п. 8.3.2. правил, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, відповідач має право розірвати контракт/ відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до Графіку витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку відповідача в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до п. 6.3. та 6.3.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу) банківським переказом на банківський рахунок відповідача.

30.09.2016 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Баздугановим О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52397371 з примусового виконання виконавчого напису № 1351 від 15.09.2016 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. про повернення лізингоодержувачем ТОВ "Трансстандарт-2002" на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкта фінансового лізингу Volkswagen Touareg куз. WVGZZZ7PZED009657, 2013 р.в., білий, д.н.з. АА 6000 ОЕ, вартістю 846 788, 25 грн.

Відповідно до п. 2 постанови органу ДВС, боржнику необхідно добровільно виконати її вимоги у 7-денний термін.

Супровідним листом від 19.10.2016 вище зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана на адресу позивача.

При цьому, за твердженням позивача, 20.10.2016 об'єкт лізингу був вилучений відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір № 00009095 від 20.01.2014 має цивільно-правову природу договору фінансового лізингу.

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на принципах свободи договору.

Згідно з вимогами ст. 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що укладений сторонами договір фінансового лізингу передбачений актами цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що у даному випадку сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд в порядку ст. 6 Цивільного кодексу України, що не тягне за собою наслідком визнання вказаного договору недійсним.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як встановлено судом вище, сторони у договорі фінансового лізингу та згідно загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачили, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в дол. США, зазначених вище, відповідно до п. 6.3, та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в дол. США) відповідача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися Лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті Лізингоодержувачем.

Також сторони погодили, що лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях з обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Так, відповідно до умов договору, вартість об'єкту лізингу становить еквівалент 63 400 доларів США у гривні 531 292, 00, в т.ч. авансовий платіж на суму, що становить еквівалент 12 680, 00 доларів США, також сторони погодили лізинговий платіж, що становить еквівалент у розмірі 1 449, 40 доларів США.

Частиною 2 статті 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Крім того, відповідно до п. 6.3. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання відповідачем суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долар США (яку обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України, як буде обрано за рішенням відповідача, станом на дату коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (яку обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Проаналізувавши положення п. 6.3. договору, суд відзначає, що твердження позивача про відступіть інформації про курс валют банку, що використовує відповідач є таким, що не відповідає дійсності.

Отже, сторони правомірно погодили в договорі фінансового лізингу еквівалент об'єкту лізингу в доларах, та визначили розмір щомісячного платежу в еквіваленті доларів, а також те, що усі платежі мають сплачуватися в гривнях за обмінним курсом встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Крім того, норми чинного законодавства України не встановлюють обов'язку відповідача зазначати про максимальний розмір збільшення процентної ставки в договорі фінансового лізингу.

Разом з тим, умовами п.6.4.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, передбачено, якщо сторони домовились про змінну процентну ставку, застосовуватимуться наступні правила: графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Тому якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки об'єктів лізингу у більше ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Отже, сторонами погоджено тип процентної ставки, що застосовується при розрахунку лізингових платежів, а також розмір процентів, що підлягають сплаті.

Крім того, суд враховує, що процентна ставка LIBOR є міжбанківською та розраховується як середньоарифметичне значення індивідуальних процентних ставок пропозицій ресурсів банків-членів британської асоціації.

Відповідно до діючих норм, LIBOR застосовується як Лондонська міжбанківська ставка пропозицій. Вказана ставка застосовується для розрахунків між банками та є величиною, яка свідчить про те, під які проценти банки можуть кредитувати один одного.

Постановою правління НБУ №33 від 09.02.2005 рекомендовано банкам під час визначення ціни за залученими коштами в іноземній валюті орієнтуватися на розмір ставки LIBOR плюс 1-3 відсоткових пункти (в залежності від терміну залучення коштів).

Згідно постанови Правління Національного банку України № 363 від 03.08.2004, розмір ставки LIBOR доводиться щоденно службовим розпорядженням Національного банку України "Про офіційний курс гривні до іноземних валют", а також розміщується на офіційному web-сайті Національного банку України.

Відтак, застосування процентної ставки LIBOR передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України, а її застосування у спірному договорі не суперечить нормам діючого законодавства щодо цього виду договорів.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до п.п. 3.2. та 3.4. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, відповідач придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає позивачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та даного контракту.

Після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за даним контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припищення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об'єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

Пунктом 4.2. правил визначено, що після завершення строку дії даного контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за даним контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізенгоодержувача. З цією метою сторони укладають договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна. Положенням даного пункту застосовуються незалежно від стану об'єкта лізингу на момент сплати останнього лізингового платежу та/або інших платежів.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень договору, суд приходить до висновку, що до моменту повного виконання договору право власності на об'єкт лізингу належить відповідачу, а позивач отримує об'єкт лізингу у користування, і лише в разі належного виконання договору Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" набуває право власності на об'єкт лізингу.

Так, відповідно до умов договору строк лізингу складає 60 місяців та Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування), передбачена щомісячна сплата лізингових платежів позивачем до 2019 року.

При цьому, з наданих позивачем банківських виписок та платіжних доручень на підтвердження сплати лізингових платежів, суд не можете дійти до беззаперечного висновку про внесення/виплату позивачем лізингових платежів у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 8.3.2. правил, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, відповідач має право розірвати контракт/ відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Таким чином, вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. виконавчого напису № 1351 від 15.09.2016 про повернення лізингоодержувачем ТОВ "Трансстандарт-2002" на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкта фінансового лізингу Volkswagen Touareg куз. WVGZZZ7PZED009657, 2013 р.в., білий, д.н.з. АА 6000 ОЕ, вартістю 846 788, 25 грн. та подальше відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого напису, відбулося у відповідності до п. 8.3.2. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази повернення позивачем об'єкту лізингу.

Щодо твердження позивача, про відсутність у відповідача ліцензії (дозволу) для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів, суд відзначає наступне.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; довірче управління фінансовими активами; діяльність з обміну валют; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств; переказ коштів; послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; факторинг; адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 13) операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14) банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Пунктом 2.1. Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 № 21 встановлено, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності, зокрема: довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Так, відповідно до Довідки про взяття на облік юридичної особи Серія ФЛ № 387, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", є таким, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, дата прийняття та номер рішення про взяття на облік - 24.07.2008 № 883 (копія у матеріалах спраив).

Таким чином, враховуючи взяття на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послу підприємства відповідача як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" правомірно надавало позивачу послуги у сфері фінансового лізингу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Тож, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що в момент вчинення правочину сторонами не було додержано вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, спірний правочин не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, волевиявлення учасників правочину було вільним, відповідало їх внутрішній волі.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відзначає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним в цілому договір фінансового лізингу № 00009095 від 20.01.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 72, 00 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1 378, 00 грн., однак сплатив - 1 450 , 00 грн.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, повернути позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 72, 00 грн..

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (18019, м. Черкаси, вул. Аввтомобілістів, буд. 6, код ЄДРПОУ - 31971392) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 72 (сімдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 16.01.2017.

Суддя Пригунова А.Б.