ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа № 921/375/16-г/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 31 жовтня 2016 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року (підписане 05.09.2016 року), суддя Хома С.О.

у справі №921/375/16-г/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська», с. Постолівка Тернопільської області

про стягнення 3 000 000 грн. заборгованості за договором від 22.05.2013 року

в с т а н о в и в :

30 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором від 22.05.2013 року в розмірі 3 000 000 грн., з яких: 1 499 993,10 грн. заборгованість за кредитом та 1 500 006,90 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» 1 499 993,10 грн. заборгованості по кредиту. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення 1 500 006,90 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом) суд відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» за договором від 22.05.2013 року в розмірі 1 499 993,10 грн. підставна, обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд у рішенні зазначає, що підписавши Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач дав згоду на ведення з позивачем документообігу, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних і інших документів, як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису, отриманого в порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг; своїм підписом відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах позивача - договорі банківського обслуговування. Суд також дійшов висновку, що за своєю правовою природою договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

В частині відмови в позові, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитними коштами є недоведеною, оскільки у розрахунку заборгованості станом на 03.06.2016 року позивачем вказано іншу суму процентів за користування кредитом, а саме: 1 509 189,27 грн., при цьому суд неодноразово зобов'язував позивача надати пояснення щодо вказаних розбіжностей, однак, останнім не надано відповідних пояснень щодо сум процентів за користування кредитом. Суд у рішенні зазначає, що станом на день прийняття рішення позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності боргу по процентах в сумі 1 500 006,90 грн., зокрема: розрахунку заборгованості; банківських виписок на підтвердження нарахування процентів, сплати процентів, залишку заборгованості по процентах станом на 03.06.2016 року; банківських виписок станом на час розгляду справи в суді на підтвердження сплати (відсутності сплати) по процентах після 03.06.2016 року та станом на час слухання справи в суді; меморіальних ордерів на підтвердження виносу сум процентів на прострочку (з прізвищами, підписами відповідальних осіб банку); письмових пояснень щодо періодів виникнення заборгованості по процентах та сумах процентів, адже при зверненні з позовом до суду мало місце розходження між зазначеною в позовній заяві сумою процентів на кредит та сумою процентів на кредит, вказаною в розрахунку. З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що сплата відповідачем процентів за користування коштами передбачена п.3.2.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, до яких відповідач приєднався 22.05.2013 року шляхом підписання заяви. Скориставшись послугою банку «Гарантований платіж» (п.3.2.2 Умов), що собою являє надання кредиту, відповідач зобовязався повернути надані кошти та сплатити відсотки за користування такими коштами (в розмірі 56% - за заявками, ініційованими до 01.02.2016 року та в розмірі 64% - за заявками, ініційованими з 01.02.2016 року). При цьому, апелянт вважає безпідставне посилання місцевого господарського суду на розбіжності в сумах нарахованих процентів, що зазначені у розрахунку заборгованості та у позовній заяві, оскільки наведене не спростовує наявність заборгованості у відповідача. Поряд з тим, скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права та безпідставно не взято до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке останній надіслав на електронну адресу суду, з тих підстав, що останнє не містить цифрового підпису особи, яка його подала. Апелянт зазначає, що таке клопотання було прийнято судом та зареєстровано у канцелярії суду, відтак, суд повинен був його розглянути. При цьому, вважає, що Інструкція з діловодства в господарських судах України, на яку суд посилається у оскаржуваному рішенні не поширюється на учасників судового процесу, відтак, її вимоги не є обовязковими для позивача.

Судові засідання з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 проводились в режимі відеоконференції на підставі заяви відповідача та положень ст.74-1 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти вимог апеляційної скарги заперечив, однак, просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позову, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 02 грудня 2016 року). Зокрема зазначав, що сторонами не узгоджено строк повернення кредитних коштів, а також наголошував, що позивачем не доведено отримання відповідачем вимоги щодо сплати заборгованості.

Представник позивача (скаржника) в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвали суду від 12 грудня 2016 року, що знаходяться у матеріалах справи.

З огляду на належне повідомлення учасників судового процесу про розгляд апеляційної скарги, оскільки явка представника позивача не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2013 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг (що знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом з даною анкетою складають Договір банківського обслуговування.

У відповідності з п.3.1.3.1 Умов і правил надання банківських послуг, останні і Заява на банківське обслуговування, належним чином заповнена і підписана клієнтом, у сукупності є укладеним між клієнтом суб'єктом господарювання та ПАТ КБ «ПриватБанк» договором банківського обслуговування суб'єктів господарювання.

На підставі заяви відповідача, останньому відкрито поточний рахунок в гривнях у ПАТ КБ «ПриватБанк» за №1875.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано Заявки в системі Internet Banking Приват 24 офіційний канал зв'язку між банком та клієнтом, відповідно до яких відповідач просив здійснити гарантовані платежі, а саме: Заявку №1145 на гарантований платіж від 10.01.2014 року на суму 23628,77 грн. (призначення платежу: за дизпаливо згідно рах. NСФ -002 від 10.01.2014 року в сумі 19690,64 грн., ПДВ 20% - 134323,65 грн.); Заявку №1165 на гарантований платіж від 23.01.2014 року на суму 805941,90 грн. (призначення платежу: за дизпаливо згідно рах. NСФ-0010 від 23.01.2014 року у сумі 671618,25 грн., ПДВ 20% - 115675,20 грн.); Заявку №1166 на гарантований платіж від 23.01.2014 року на суму 694051,20 грн. (призначення платежу: за дизпаливо згідно рах. NСФ-0011 від 23.01.2014 року у сумі 578376 грн., ПДВ 20% - 3938,13 грн.).

Відповідно до п.3.1.1.73 Умов і правил надання банківських послуг банк надає послугу гарантованих платежів для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і банком (далі послуга). Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів (далі «Гарантований платіж» або «заявка»), згідно якої клієнт - платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача в сумі і в дату, зазначені при створені заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Так, пунктом 3.1.1.76.2 Умов і правил надання банківських послуг передбачалось, що при прийнятті позитивного рішення банку про надання послуги, останній здійснює наступні дії: якщо надання послуги здійснюється за рахунок кредитних коштів, банк надає платникові кредит у розмірі, передбаченому в Заявці (в межах встановленого ліміту) шляхом зарахування їх на рахунок 3648. Порядок надання банком кредиту та його порядок погашення платником здійснюється згідно п.3.2.2 Умов та правил надання кредиту.

Згідно з п.3.2.2.1 Умов і правил надання банківських послуг банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заявці на договірне списання коштів (надалі гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі кредит) надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк «Приват24») шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648 з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці.

У п.3.2.2.2 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що термін повернення кредиту зазначений в заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш, ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року в розмірі 36% від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому, за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до довідки №08.7.0.0.0/53 від 06 червня 2016 року про розміри встановлених кредитних лімітів, що надана клієнту ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська», останньому встановлено наступні кредитні ліміти: 10.01.2014 року 1 500 000 грн.; 04.08.2014 року 1 499 993,10 грн.; 27.08.2015 року 0,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання та своєчасно надавав відповідачу кошти для проведення «Гарантованих платежів» на загальну суму 1 523 621,87 грн. згідно поданих Заявок, що підтверджується: банківською випискою за період з 22.05.2013 року по 06.06.2016 року по рахунку №1218; меморіальним ордером №1145 від 10.01.2014 року на суму 23628,77 грн.; меморіальним ордером №1166 від 23.01.2014 року на суму 694 051,20 грн.; меморіальним ордером №1165 від 23.01.2014 року на суму 805 941,90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив на погашення основної суми кредиту лише 23 628,77 грн., що підтверджується меморіальним ордером №HSAV5BHH7W від 15.01.2014 року (призначення платежу: погашення по кредитному договору б/н від 22.05.2013 року).

Враховуючи наведене вище, непогашеною залишилася основна заборгованість за наданим кредитом (за послугою «гарантовані платежі») в розмірі 1 499 993,10 грн.

10 квітня 2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію №40110TEROS08B від 06 квітня 2015 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 492 929,93 грн., в тому числі і 1 499 993,10 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту та 519 860,49 грн. прострочена заборгованість за відсотками. Надіслання вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується списком згрупованих поштових відправлень, фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.05.2013 року вбачається наявність у відповідача станом на 03 червня 2016 року поряд із заборгованістю за тілом кредиту, також заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 1 509 189,27 грн.

У звязку з невиконанням клієнтом обовязку щодо повернення наданих банком коштів та сплати відсотків за користування такими коштами, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором від 22.05.2013 року в розмірі 3 000 000 грн., з яких: 1 499 993,10 грн. заборгованість за кредитом та 1 500 006,90 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно з ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України).

Так, в силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 ст.633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Поряд з тим, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

Слід зазначити, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» 22.05.2013 року підписало Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та як вбачається із даної Заяви, погодилось із Умовами та Правилами надання банківських послуг (що знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом з даною анкетою складають Договір банківського обслуговування, а також зобов'язалося виконувати зобов'язання, передбачені даними Умовами стосовно повернення наданих кредитних коштів.

При цьому, підписавши вказану Заяву, в порядку діючого законодавства відповідач дав згоду на ведення з позивачем документообігу, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних і інших документів, як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису, отриманого в порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах позивача.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України), а відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведені вище положення, відповідач зобовязаний повернути суму кредиту, надану йому банком на підставі заявок відповідача на гарантовані платежі.

Твердження відповідача про те, що сторони не погодили терміну повернення кредиту спростовується даними, що містяться у заявках на гарантовані платежі, оскільки в кожній такій заявці, поряд з іншими даними, зазначено строк повернення кредиту.

Також відповідач заперечує отримання ним претензії позивача про сплату заборгованості, однак, в матеріалах справи містяться докази направлення такої претензії на адресу відповідача, а саме: список згрупованих поштових відправлень, фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа. Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку має значення факт надіслання такої претензії на адресу відповідача, а не факт отримання претензії відповідачем. Більше того, в даному випадку не підлягає застосуванню положення ч.2 ст.530 ЦК України, оскільки сторонами погоджено конкретний строк повернення кредиту.

Зважаючи на все наведене вище, беручи до уваги невиконання відповідачем в повному обсязі взятих на себе зобовязань щодо повернення наданих банком кредитних коштів (в межах послуги «гарантований платіж»), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 499 993,10 грн. заборгованості по кредиту.

Разом з тим, місцевий господарський суд відмовив в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 006,90 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. Однак, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, зважаючи на наступне:

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Слід зазначити, що сторонами погоджено сплату процентів за користування кредитом, зокрема, у п.3.2.2.2 Умов і правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, передбачено, що за користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року в розмірі 36% від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому, за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не доведено протилежного, неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, наданим в межах послуги банку «гарантований платіж» за відповідними заявками відповідача, відтак, колегія суддів вважає вимоги позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем наявності у відповідача заборгованості щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, наведене спростовується зазначеним вище. Разом з тим, саме лише зазначення позивачем у позовній заяві іншого розміру заборгованості по процентах за користування кредитом ніж того, який визначений у розрахунку заборгованості станом на 03.06.2016 року, не спростовує існування такої заборгованості у відповідача та не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Більше того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем у позовній заяві визначено менший розмір заборгованості по процентах за користування кредитом, ніж той, який зазначено у розрахунку заборгованості станом на 03.06.2016 року, відтак, дії позивача щодо звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості в меншому розмірі, ніж тому, що визначений у розрахунку є його правом, та вказана обставина не може свідчити про недоведеність позовних вимог в даній частині.

Статтею 103 ГПК України передбачено право апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, серед іншого, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на наведене вище, рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 слід скасувати в частині відмови в позові та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, а саме: стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 500 006,90 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 слід залишити без змін.

Щодо посилань скаржника на безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке надіслано на електронну адресу суду, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.1.5.6 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації №28 від 20.02.2013 року, надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу , скріпленого електронним цифровим підписом.

Поряд з тим, пунктом 1.5.17 наведеної вище Інструкції передбачено, що документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного звязку (в даному випадку отримане судом електронною поштою клопотання позивача) не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Зважаючи на наведені положення, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки як вбачається з матеріалів справи, клопотання позивача надійшло на електронну адресу суду без цифрового підпису, а оригінал такого клопотання в паперовій формі суду надано не було.

Крім того, враховуючи задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів проводить новий розподіл судових витрат, відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 94 500 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, з яких: 45 000 грн. за подання позову та 49 500 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 скасувати в частині відмови в позові.

Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (48236, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Постолівка, і.к. 30787770) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, і.к. 14360570) 1 500 006,90 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.

В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016 року по справі №921/375/16-г/16 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (48236, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Постолівка, і.к. 30787770) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, і.к. 14360570) 94 500 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 45 000 грн. за подання позову та 49 500 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги).

На виконання постанови місцевому господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/375/16-г/16 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 18.01.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_3