РІШЕННЯ

12 січня 2017 року Справа № 913/1372/16

Провадження №33/913/1372/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м.Сєвєродонецьк Луганської області

про про стягнення 84950 грн 00 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: Білоножко Г.С., юрисконсульт 2 категорїї Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", довіреність посвідченна приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. від 25.10.2016, зареєстровано в реєстрі за №2050;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" про стягнення штрафу в розмірі 84950 грн 00 коп. за неправильно зазначену масу вантажу в накладних.

Господарський суд звертає увагу на те, що у вступній частині позовної заяви зазначено, що позивачем є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця". Водночас позов підписано представниками Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Полягай М.А. та Губорєвою Я.А., повноваження яких підтверджуються долученими копіями довіреностей, посвідченими 25.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., зареєстрованими у реєстрі за № 2091 та за №2048, які видані безпосередньо Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на представництво інтересів. За таких обставин суд вважає, що позивачем у справі є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Як вбачається, позовні вимоги з посиланням на статтю 307 Господарського кодексу України, статті 118, 122 Статуту залізниць України обґрунтовані неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у вагонах №60725918 та №56863855 за накладними №49570534 та №49570716 від 18.07.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області 19.12.2016 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12.01.2017.

В судове засідання 12.01.2017 прибув лише представник позивача, який позов підтримав повністю, просив його задовольнити, надав на виконання вимог ухвали суду додаткові документи, необхідні для розгляду справи, які судом розглянуті та долучені до матеріалів справи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі свого представника в судовому засіданні, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Однак, відповідачем через канцелярію суду 10.01.2017 подано відзив на позовну заяву від 06.01.2017 № 12/3, в якому останній не заперечує факт невідповідності маси вантажу зазначеної в накладних, однак послався на необхідність врахування тієї обставини, що відправлення вантажу здійснювалося у вологому стані згідно позначки, проставленої в п.7 накладних. Відповідач зауважує про те, що контрольне зважування проводилось через 10 днів після відвантаження вантажу, вологість вантажу суттєво зменшилася, що могло призвести до зменшення маси вантажу на час його прибуття на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.

Крім того, відповідач просив зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій до однієї гривні з посиланням на ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України та ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача заперечив проти задоволення заяви про зменшення штрафу до однієї гривні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, а також те, що на адресу суду не надходило обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, ухвалою суду явка не визнавалася обов'язковою, відповідачем надано відзив із викладенням правової позиції, а позивачем надано документи, необхідні для вирішення спору, за висновком суду неприбуття представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

У судовому засіданні 12.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" (надалі - ПрАТ "Краснодонвугілля", відповідач у справі) у липні 2016 року зі станції відправлення Краснодон Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці за накладними №49570534, №49570716 відправило вантаж (концентрат вугільний) у вагонах №60725918, №56863855, одержувачем вантажу за накладними відповідачем зазначено ПАО МК "Азовсталь" (а.с.14-15 ).

Під час контрольного зважування на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеної у перевізних документах.

В накладній № 49570534 зазначено, що у вагоні № 60725918 нетто вантажу становить 70000 кг. Натомість за результатами перевірки, проведеного контрольного зважування вантажу на вагонних вагах станції Запоріжжя-Ліве №87, державна повірка проведена 01.02.2016, виявлено, що маса вантажу в зазначеному вагоні становила 64550 кг, що на 5450 кг менше ваги вантажу, вказаного в залізничній накладній.

В той же час, в накладній № 49570716 зазначено, що у вагоні № 56863855 нетто вантажу становить 69000 кг. Натомість за результатами перевірки маса вантажу в зазначеному вагоні становила 64000 кг, що на 5000 кг менше.

По даному факту складено комерційні акти РА № 014070/966 та РА № 014071/967 від 24.07.2016 та акти загальної форми № 34496, №18097, № 34495, № 18098 від 24.07.2016 (а.с.18-19).

В комерційних актах РА № 014070/966 від 24.07.2016 та РА № 014071/967 від 24.07.2016, в розділі Д, зокрема, містяться відомості про те, що завантаження здійснено на рівні бортів, шапкоподібне, ущільнена катком, що відповідає перевізному документу. Маркування не порушено, виїмки та поглиблення відсутні. Вагон в технічному відношенні справний, без дверей, люки закриті щільно, течі вантажу немає (а.с.18, 19).

Враховуючи вищевикладене, позивачем на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України нараховано відповідачу штраф у сумі 84950 грн 00 коп. за невірне зазначення маси вантажу в залізничних накладних, за стягненням якого він звернувся до суду із відповідним позовом.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази в обґрунтування власних позицій, суд дійшов висновку про наступне.

Спір між сторонами цієї справи виник з договору перевезення, у зв'язку з порушеннями, допущеними відповідачем при оформленні перевізних документів.

Правовідносини між сторонами, що пов'язані з перевезенням, регулюються Цивільним кодексом України (далі по тексту ЦК України); Господарським кодексом України (далі по тексту ГК України); Статутом залізниць України (далі по тексту Статут залізниць); Правилами перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 14.10.2014 № 513), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.11.2014 за № 1395/26172 (далі по тексту Правила перевезення вантажів).

Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць визначає права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Статтею 23 Статуту залізниць та Правилами оформлення перевізних документів, які є розділом 3 Правил перевезення вантажів, передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Накладна згідно з Правилами перевезення вантажів може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Статутом, а саме статтею 24, передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у накладній.

Статтею 56 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).

Відповідно до п. 2.1 Правил перевезення вантажів, графи „Маса вантажу, визначена відправником, кг та „Спосіб визначення маси заповнюються вантажовідправником.

Згідно п. 1.3 Правил усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, у разі зміни відомостей, внесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ.

В обох залізничних накладних (вагони №60725918, №56863855) вантажовідправником вказана маса вантажу 70000 кг та 69000 кг, спосіб визначення маси - на електронних вагах, заводський №386, у графі "Відправник" вказано найменування відправника - ПрАТ "Краснодонвугілля", тобто відповідача у справі.

Представник відправника у графі 55 залізничних накладних своїм електронним цифровим підписом підтвердив правильність внесених у накладні відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів.

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів (розділ 1 Правил перевезення вантажів) вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наведена норма свідчить про те, що залізниця не зобов'язана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Згідно ч. 3 п. 3.19 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 (зі змінами) не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу на око.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Як свідчать матеріали справи, контрольне переважування вантажу проводилось на станції Запоріжжя-Ліве на вагонних вагах №87 (держповірка яких проводилась 01.02.2016).

Таким чином, матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт невідповідності маси вантажу у вагоні №60725918, що була зазначена відповідачем у перевізних документах в розмірі 70000 кг, фактичній масі вантажу 64550 кг та у вагоні №56863855, що була зазначена відповідачем у перевізних документах 69000 кг, фактичній масі вантажу 64000 кг.

Згідно ст. 129 Статуту, акти загальної форми та комерційні акти складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Акти загальної форми № 34496, №18097, № 34495, № 18098 від 24.07.2016 та комерційні акти РА № 014070/966 та РА № 014071/967 від 24.07.2016 складені з дотриманням вимог чинного законодавства та підписані уповноваженими на це посадовими особами.

Відповідно до ст. 921 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що виникають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача, з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності зі ст. 118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань

При чому штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Провізна плата за вагони №60725918, №56863855 становить 8495 грн 00 коп. за кожний вагон, яка розрахована позивачем на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіціентів, що застосовуються до Збірника, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356. Враховуючи розмір провізної плати, позивачем визначено розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничних накладних маси вантажу, що складає загалом 84950 грн 00 коп. (8495 грн 00 коп. * 5 * 2).

З приводу доводів відповідача про те, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані і є вантажем, маса якого внаслідок його властивостей зменшується під час перевезення, відповідно виявлена різниця в вазі на час прибуття вантажу свідчить про втрату його частини під час тривалого перевезення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Аналогічна норма міститься в п. 27 Правил видачі вантажів, відповідно до якого вантаж вважається доставленим без втрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно, для визначення правильної маси вантажу необхідно враховувати норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто, при цьому, згідно 1 ст.10 Закон України "Про метрологію та метрологічну діяльність" результати вимірювань можуть бути використані за умови, якщо відомі відповідні характеристики похибок або невизначеності вимірювань.

При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані (п. 27 Правил).

Відповідно, у встановлений відсотковий показник входить не тільки природна втрата, а й граничне розходження у визначенні маси нетто (похибка вагів), а отже недостача маси вантажу, за які нараховується штраф, в усіх випадках обчислюється з урахуванням такого граничного розходження.

За таких обставин, сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагонах №60725918, №56863855, з урахуванням вимог п. 27 Правил видачі вантажів, становить 1400 кг (70000 х 2 %) та 1380 кг (69000 х 2%), що на 4050 кг менше виявленого недовантаження 5450 кг у вагоні №60725918 та на 3620 кг менше виявленого недовантаження 5000 кг у вагоні №56863855.

З огляду на вищевикладене, суд визнає доводи відповідача про істотність зменшення ваги вантажу під час його тривалого перевезення, необґрунтованими та до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 921 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що виникають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, зокрема, відповідно до договору.

Враховуючи викладені приписи законодавства та обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу в заявленому розмірі.

Вирішуючи заявлене клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до однієї гривні, господарський суд виходить з наступного.

В обґрунтування поданої заяви відповідач послався на скрутне фінансове становище підприємства пов'язане із вимушеним призупиненням виробничої діяльності, збитковості господарської діяльності та порушення провадження про банкрутство відносно відповідача.

Крім того, відповідач вказує на те, що за надані послуги з перевезення вантажу відповідачем був проведений розрахунок та позивачем отримано провізну плату в повному розмірі, а перевезення вантажу у вазі меншій, ніж було вказано в залізничних накладних, сприяло відповідній економії витрат перевізника на паливо та призвело до зменшення зносу рухомого складу позивача. Натомість, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій є неспіврозмірним за заподіяне правопорушення, а враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, стягнення штрафу в повному обсязі призведе до поглиблення вже наявних фінансових проблем.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Підпунктом 6.4 п.6 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею передбачено, що відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи зі змісту ст.233 ГК України, ст.83 ГПК України, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Суд враховує, що відносно відповідача, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, порушена справа про банкрутство. Наданими документами на обґрунтування заявленого клопотання, відповідачем підтверджено складнощі в господарській діяльності підприємства; знаходження на території зони проведення антитерористичної операції, яка триває; на підприємстві наказом №97 від 01.04.2016 внесено зміни в організацію виробництва та праці, введено режим неповного робочого часу, тривалістю не більше 60% місячного балансу робочого часу.

Згідно доводів відповідача, з листопада 2014 року по теперішній час структурні підрозділи перебувають у простої, неодноразово зупинялася виробнича діяльність, підприємство фактично призупинило відвантаження товару споживачам, а також отримання обладнання та інших засобів необхідних для господарської діяльності. Збитки у діяльності підприємства згідно даних бухгалтерської звітності, звіту про фінансові результати за підсумком роботи у 2015 році склали 970016 тис. грн.; станом на 01.07.2016 - 393865 тис. грн., на підтвердження чого відповідачем надані копії Балансу, Звіту про фінансовий стан.

Судом приймається до уваги також те, що позивач не зазнав збитків від неправильного зазначення маси вантажу в залізничних накладних (яка є фактично меншою, ніж вказано в накладних), встановлений факт недовантаження не завдав загрози залізничному руху, відповідач повністю розрахувався з позивачем за надані послуги, а скрутне фінансове становище відповідача у справі документально підтверджене.

Враховуючи загальні засади законодавства, встановлені у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу частково та реалізувати своє право на зменшення розміру штрафних санкцій, застосованих позивачем відповідно до ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, зменшивши його розмір на 50%, тобто до 42475 грн 00 коп.

На підставі викладеного, господарський суд визнає позов обґрунтованим повністю. Однак, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу, а тому позов слід задовольнити частково у розмірі 42475 грн 00 коп., в іншій частині позову - відмовити.

У резолютивні частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (абз. 4 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Судовий збір в сумі 1378 грн покладається на відповідача згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.33-34, 44, 49, 82, п.3 ст.83, ст.ст.84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" про стягнення 84950 грн 00 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 54, ідентифікаційний код 32363486, на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680 м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Дніпропетровьска область, 49602 м.Дніпро , пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ідентифікаційний код 40081237, штраф у сумі 42475 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.01.2017

Суддя О.В. Драгнєвіч