У Х В А Л А

10 січня 2017 року Справа № 913/1226/16

Провадження № 9/913/1226/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Медицина», м. Київ

до Державного закладу «Луганський державний медичний університет», м. Рубіжне Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 325 590 грн. 79 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 132 від 15.11.2016,

від відповідача - представник не прибув,

від 3-ої особи - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 206115,00 грн., пеню у розмірі 96764,08 грн., 3% річних у сумі 8283,66 грн. та штраф у розмірі 14428,05 грн., за неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 277 від 12.11.2013.

19 грудня 2016 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву № 143 від 09.12.2016 про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 206115,00 грн., пеню у розмірі 15830,75 грн., штраф у розмірі 14428,05 грн. та 3% річних у сумі 18550,00 грн., разом 254923,80 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому прийнята судом до розгляду.

У судове засідання прибув повноважний представник позивача, відповідач та третя особа участь своїх представників у засідання суду не забезпечили.

Відповідач, ДЗ «Луганський державний медичний університет», з позовними вимогами не погодився, про що виклав у листі б/н від 21.11.2016 (а.с. 57-58), доводи якого зводяться до неможливості перевірити дані, викладені у позові, через знаходження бухгалтерської документації на непідконтрольній Україні території.

Письмовою заявою б/н від 21.11.2016 (а.с. 78-80) відповідач просить застосувати до спірних відносин позовну давність.

Клопотаннями від 22.11.2016 та від 01.12.2016 відповідач просив розглянути справу без участі його представника.

Крім того, письмовою заявою № 1089 від 02.12.2016 відповідач просить зупинити провадження у справі у звязку з мораторієм, введеним на виконання договірних зобовязань частиною третьою статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", до зняття мораторію.

3-тя особа, Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганській області, клопотанням № 01-46/1416 від 27.12.2016 просить розглянути справу без участі її представника.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

12 листопада 2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 277 (а.с. 14-15, 18), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити у власність відповідача товар, а останній, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити цей товар.

Предмет купівлі-продажу за найменуванням, кількістю, асортиментом, комплектністю вказаний у специфікації до договору, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.3 договору відповідач мав здійснити оплату отриманого товару протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару.

На виконання спірного договору позивач 12.11.2013 передав відповідачу товар на загальну суму 206 115,00 без ПДВ грн., що підтверджується видатковою накладною № ВСВ001405 від 12.11.2013 та довіреністю на отримання товару № 001382 від 12.11.2013 (а.с. 16, 17)

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за поставлену продукцію здійснюються протягом 10 (десяти) банківських днів з дати поставки на підставі рахунку на оплату, оформленого постачальником.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати у власність майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач зобов'язання з оплати товару не виконав, заборгованість на час звернення з цим позовом до суду складає 206 115,00 грн.

Умовою п. 5.2 договору передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочення, а за порушення грошового зобовязання понад 30 днів додатково передбачений штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

За цією умовою позивач нарахував пеню у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.07.2015 по 31.10.2016 (488 днів) в сумі 96764,08 грн.

Нарахування штрафу у розмірі 7% від вартості несплаченого товару в сумі 14428,05 грн. здійснено у відповідності до умов договору (п. 5.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На суму боргу відповідача, яка склалася на час звернення з цим позовом до суду, на підставі вказаної норми позивач нарахував 3% річних в сумі 18550,00 грн. за період з 23.11.2013 по 23.11.2016.

Щодо заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

03 листопада 2016 року стаття 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 №1669-VII була доповнена частиною третьою наступного змісту:

На виконання тимчасово переміщеними вищими навчальними закладами, тимчасово переміщеними науковими установами кредитних та інших договірних зобовязань (крім договорів про надання освітніх послуг), які виникли до переміщення на підконтрольну українській владі територію у звязку із проведенням антитерористичної операції, запроваджується мораторій на період проведення антитерористичної операції.

Статтею 58 Конституції України закріплений принцип дії права у часі, відповідно до частини першої якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з нормою ч. 3 ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" вводиться мораторій на договірні зобовязання у т.ч. вищого навчального закладу, яким є відповідач за цією справою, які виникли на підставі спірного договору до переміщення на підконтрольну українській владі територію у звязку із проведенням антитерористичної операції (листопад 2013 року).

Судом встановлено, що позивач просить стягнути борг за зобовязанням, що виникло до переміщення відповідача на підконтрольну українській владі територію у звязку із проведенням антитерористичної операції.

Позивачем позовну заяву було подано 02.11.2016, про що свідчить календарний штемпель на поштовому відправленні.

Водночас, дія норми ч. 3 ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпочалась 03.11.2016, тобто після звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимоги про зупинення провадження у даній справі слід відмовити, оскільки ст.79 Господарського процесуального кодексу України не передбачає такої підстави зупинення, як запровадження мораторія на виконання зобовязань. За таких обставин провадження у справі слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Суд звертає увагу, що після зняття мораторія на виконання зобовязань згідно приписів ч. 3 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», позивач має право знову звернутися з вимогами до господарського суду у загальному порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

З урахуванням викладеного, судовий збір у розмірі 4883,86 грн. буде повернуто позивачеві з Державного бюджету України на підставі вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 22, 49, п.1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Провадження у справі № 913/1226/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Медицина» до Державного закладу «Луганський державний медичний університет», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у місті Рубіжне Луганської області про стягнення 254923,80 грн. - припинити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

Суддя А.Г. Ворожцов