РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/19192/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-експертний центр радіоелектроніки»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»

про стягнення 68 847,61 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Камінська А.А., представник за довіреністю;

Від відповідача - Песиголовець Я.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-експертний центр радіоелектроніки» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» в якому просить суд стягнути суму заборгованості в розмірі 68 847,61 грн., з яких: 58 287,04 грн., основний борг, 1 195,98 грн. 3% річних, 2 311,45 грн. інфляційних втрат та 7 053,14 грн. пеня.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" зобов'язань за договором поставки №2799АГ від 25.10.2011.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив повністю, з тих підстав, що будь-якої заборгованості у ТОВ «Епіцентр К» за договором поставки №2799АГ від 25.10.2011 немає, з огляду на погодження сторонами моменту настання обов'язку по оплаті покупцем поставленого товару - після його реалізації споживачам, один раз на тиждень. ТОВ «Епіцентр» вказує на те, що товар на заявлену суму позовних вимог, нереалізований.

Позивачем 12.01.2017 подані письмові пояснення.

У судовому засіданні 12.01.2017 позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечив повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення порти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-експертний центр радіоелектроніки» (далі - постачальник) укладено договір поставки №2799 АГ (надалі - Договір), відповідно до п.п. 1.1.-1.2. якого, постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного договору. Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у Специфікаціях та/або інших документах згідно умов договору, підписаних постачальником та покупцем.

Поставка товару здійснюється постачальником на умовах DDP (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2000) - склад покупця згідно заявок останнього (п. 2.1. Договору).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору передбачено, що загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, визначаються Специфікацією за згодою сторін. Специфікація після погодження сторонами є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, поставка товару здійснюється на підставі попередньої письмової заявки покупця, оформлення якої проводиться покупцем у порядку, визначеному договором.

Згідно з п. 4.2 Договору заявка надсилається Покупцем засобами факсимільного зв'язку на телефон/факс Постачальника, або електронного зв'язку (за допомогою мережі Інтернет).

Відповідно до п. 4.10 Договору товар вважаться зданим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання повноважними представниками сторін накладних.

Ціни на товар вказуються у Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень (п.п. 8.1., 9.1., 9.2. Договору).

Термін дії договору поставки №2799АГ від 25.10.2011 року визначений до 31.12.2012 (п. 12.1 Договору).

Згідно додаткової угоди від 28.11.2012 до договору поставки №2799 від 25.10.2011, якою у п. 1 сторони продовжили термін дії договору поставки №2799АК від 25.10.2011 до 31 грудня 2014 року. Також сторони домовилися, що у випадку, якщо за один місяць до зазначеної дати ні одна зі сторін не заявить про намір розірвання договору, то договір автоматично (без укладення додаткової угоди) продовжує свою дію на наступний календарний рік.

Враховуючи, що сторонами за один місяць не було заявлено про намір розірвання договору, його дія була продовжена наступний календарний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, в межах дії договору, протягом листопада 2011 року - липня 2014 року позивачем було поставлено товар на загальну суму 5 147 670,51 грн., що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" має заборгованість перед позивачем за поставлений товар в розмірі 58 287,04 грн.

16.02.2016 позивач листом №12/2 від 12.02.2016 направленим на адресу відповідача просив припинити дію договору вищезазначеного договору, повернути нереалізовану частину товару, провести оплату за реалізований товар, підписати акт звірки.

27.07.2016 позивач направив до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" вимогу про оплату заборгованості, відповідно до якого, позивач по справі вимагав від відповідача сплатити заборгованість в розмірі 77 487,04 грн. грн.

Спір у справі, як вбачається з позовної заяви, виник у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки №2799АГ від 25.10.2011.

Суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" суми заборгованості в розмірі 58 287,04 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 311,45 грн., 3% річних в розмірі 1 195,98 грн. та 7 053,14 грн. пені задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а саме ст. ст. 655-697 ЦК України, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Господарський кодекс України чітко вказує, що сторонами договору постачання можуть бути лише суб'єкти господарювання в розумінні статті 55 ГК України. Таким чином, законодавець визначив відповідно до вимог частини 6 статті 265 ГК України чим різниться договір поставки від договору купівлі-продажу. Сторони судового процесу є суб'єктами господарювання відповідно до вказаних вимог.

Так, згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціні. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст.ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-експертний центр радіоелектроніки" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" при укладанні договору поставки №2799АГ дійшли згоди щодо порядку розрахунків за договором.

Так, у розділі 9 правочину сторони визначили, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договором поставки сторони погодили оплату товару з настанням такої події як реалізація товару споживачам.

При цьому, умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов'язку відповідача оплачувати отриманий від позивача нереалізований товар.

Положеннями статті 212 Цивільного кодексу України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Тобто, сторонами обумовлена відкладальна обставина здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар, яка напряму залежить від реалізації відповідачем товару, і тому зобов'язання відповідача з оплати поставленого позивачем товару виникає саме після реалізації товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2016 у справі № 910/8664/16.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

При цьому, у частині 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що Договір, в тому числі в частині порядку оплати поставленого товару, підписаний відповідачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому договорі.

Враховуюче викладене право вимоги оплати вартості поставленої продукції виникає у постачальника у разі реалізації її покупцем, а у випадку нереалізації поставленого товару покупець наділений правом на повернення поставленого товару (п.п. 4.12, 12.7 Договору).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, твердження позивача про те, що Договір не містить конкретного строку оплати товару, а тому оплата мала бути здійснена відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України є помилковими та суперечать умовам укладеного Договору.

Також, позивач зазначає, що право постачальника вимагати оплати переданого товару виникло з наступного дня після прийняття товару покупцем. Проте, враховуючи той факт, що п. 4.12 Договору передбачено право покупця повернути нереалізований товар в період дії Договору, то обов'язок покупця з оплати виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення вимоги. При цьому, позивач посилається на позицію, викладену зокрема у постанові Вищого господарського суду України у справі № 911/2950/15 від 12.10.2016.

Однак, суд зазначає, що вказані твердження позивача та посилання на зазначену постанову є помилковими, оскільки у вказаній постанові умови договору, укладеного між сторонами, є іншими, а також є відмінними фактичні обставини справи. Так, у зазначеній постанові № 911/2950/15 від 12.10.2016 зазначено, що у постачальника право вимагати оплати переданого товару виникає не з наступного дня після прийняття товару покупцем, а із спливом 30-ти денного строку, оскільки у п. 2.13 договору сторони передбачили можливість повернення нереалізованого товару у цей строк.

Однак, сторонами погоджено момент настання обов'язку по оплаті - після його реалізації споживачам, один раз на тиждень. При цьому, спірний Договір поставки містить умови про те, що у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії Договору (п. 4.12 Договору), а у випадку припинення дії договору, Покупець має право повернути постачальнику товар, що залишається нереалізованим через торговельну мережу покупця на умовах п. 4.12 Договору.

Позивач по справі, на підтвердження своїх позовних вимог посилається на Акти звірки взаємних розрахунків від 31.03.2016 та від 30.04.2016.

Вказані позивачем Акти звірки взаємних розрахунків виконані станом на 31.03.2016 та 30.04.2016 і в яких встановлено, що сума різниці між вартістю поставленого товару та оплатами становить 79 084,60 грн. (станом на 31.03.2016) та 58 287,04 грн. (станом на 30.04.2016).

Наданий до матеріалів справи акт звірки розрахунків між сторонами від 30.04.2016 свідчить про наявність у відповідача товару загальною вартістю 58 297,04 грн., але не визначає настання строку оплати, оскільки обов'язок відповідача по оплаті поставленого товару виникає лише з моменту його реалізації споживачам. В Актах звірки взаємних розрахунків жодних посилань на кількість реалізованого та/або нереалізованого товару немає.

Позивачем не було надано доказів реалізації поставленого товару, у зв'язку з чим факт реалізації товару є недоведеним суду.

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" до матеріалів справи в якості письмових доказів було долучено Довідку щодо залишків нереалізованого товару постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-експертного центру радіоелектроніки" за період з 25.10.2011 по 02.12.2016 року (підписана фінансистом відділу «Інструменти» (відділ який реалізовує шумоізоляційні товари для автомобілів) та головним бухгалтером ТОВ "Епіцентр К", згідно якої сума поставленого та нереалізованого товару становить 58 541,88 грн.

Посилання позивача на нікчемність п. 4.12 Договору не заслуговують на увагу, в силу наступного.

Відповідно до п. 4.12 Договору у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії договору. Постачальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту пред'явлення письмової вимоги Покупцем забрати цей товар та/або замінити його (рішення за вибором покупця). Товар при такому поверненні має відповідати вимогам якості і маркування. Крім того, Покупець має право повернути Постачальнику товар, що не відповідає вимогам якості та маркування, а також товар у неналежній/відсутній упаковці (тарі), у кількості, що не перевищує 20% від загальної вартості товару у кожній поставленій партії. У випадку порушення Постачальником строків повергнення товару, встановленого цим пунктом, Постачальник зобов'язаний сплатити на користь Покупця штраф в розмірі вартості товару, що підлягає поверненню.

Згідно з п. 12.7 Договору у випадку припинення дії договору, Покупець має право повернути Постачальнику товар, що залишається нереалізованим через торговельну мережу покупця на умовах п. 4.12 Договору

Отже, як вбачається з викладеного, договором встановлено процедуру повернення товару покупцем.

Вищевказаний погоджений сторонами порядок повернення товару покупцем за Договором поставки не суперечить жодній імперативній нормі цивільного законодавства та цілком відповідає принципам свободи договору, розумності та справедливості.

Зазначений порядок здійснення розрахунків за договором поставки, хоч і прямо не передбачений нормами розділів 52-54 ЦК України, проте є допустимим з огляду на положення ч. 3 ст. 6 ЦК України, яка передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За умовами укладеного між сторонами договору поставки, у відповідача виникає обов'язок оплатити поставлений товар лише після його фактичної реалізації споживачам. Оскільки товар на суму 58 287,04 грн. не було реалізовано, тоді і строк оплати не настав, а порядок розрахунків Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" порушено не було.

Суд дійшов висновку, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" відсутня заборгованість за договором поставки №2799АГ перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-експертний центр радіоелектроніки», тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 58 287,04 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 1 195,98 грн. 3% річних, 2 311,45 грн. інфляційних втрат та 7 053,14 грн. пені є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені також задоволенню не підлягають.

Згідно положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Також витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.01.2017

Суддя І.І. Борисенко