РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/21812/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Купній В.В.

розглянувши справу № 910/21812/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ербек»;

до приватного акціонерного товариства «РЕКОНСТРУКЦІЯ»;

про стягнення 347 876,76 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Стельмах Ю.М., довіреність б/н від 28.11.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Ербек» (надалі - позивач) з позовом до приватного акціонерного товариства «РЕКОНСТРУКЦІЯ» (надалі - відповідач) про стягнення 347 876,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору підряду № 03/08-4 від 03.08.2012р. щодо оплати виконаних позивачем роботи, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016р. по справі № 910/865/15-г. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 318 806,30 грн. - інфляційних втрат та 29 070,46 грн. - 3% річних за період прострочення з 09.12.20146р. по 20.10.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р. порушено провадження у справі № 910/21812/16 та призначено її розгляд на 12.01.2017р.

Присутній у судовому засіданні 12.01.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 30.11.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав. При цьому, 12.01.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю явки представника відповідача в судове засідання.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарським судом враховано, що представник позивача у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив про поважність причин неявки в судове засідання та не надав на підтвердження цього відповідних доказів, а також не вказав причини, з яких не було подано витребувані судом докази, хоча ухвала про порушення провадження у справі була отримана відповідачем завчасно до судового засідання - 06.12.2016р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи.

Також суд враховує, що відповідач не обмежений колом осіб для направлення в судове засідання для захисту його прав та інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРБЕК» (далі - позивач або підрядник) та приватним акціонерним товариством «РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - відповідач або замовник) договір підряду № 03/08-4 по об'єкту: «реконструкція адміністративно-виробничий комплекс» в м. Києві по вул. Ф. Ернста, 3-Б, умовами пункту 1.1. якого передбачено, що замовник доручає, а підрядник зобов'язується своїми або залученими силами і засобами виконати і здати у визначеним строк за завданням і проектною документацією замовника (ALC11/01-11-АР, ALC11/01-11-ОВ, ALC11/01-11-ВК, ALC11/01-11-КС, ALC11/01-11-СС, ALC11/01-11-ЕО) будівельно-монтажні роботи по об'єкту: «Реконструкція адміністративно-виробничого комплексу», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3-Б», а замовник зобов'язується прийняти їх та оплатити згідно умов даного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року по справі № 910/865/15-г, залишеним без змін постановою київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р., встановлено, що позивач покладені на нього обов'язки у системі спільних зобов'язань з відповідачем виконав, а відповідач - свої зобов'язання не виконав, а саме не сплатив суму за виконані підрядні роботи, що призвело до порушення умов договору та прав позивача, станом на 08.12.2014р. розмір заборгованості відповідача перед позивачем за виконані роботи складав 518 608,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року по справі № 910/865/15-г видано наказ від 25.05.2016р. про стягнення, серед іншого, основного боргу в розмірі 518 608,00 грн.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Як зазначає позивач, відповідач рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року по справі № 910/865/15-г щодо оплати основного боргу в розмірі 518 608,00 грн. виконав лише 20.10.2016р., у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 29 070,46 грн. 3% річних та 318 806,30 грн. інфляційних втрат за період з 09.12.2014р. по 20.10.2016р.

Відповідно до ч. 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення.

Також, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених другою частиною статті 625 ЦК України (зазначена позиція також відображена у постанові ВСУ від 20.01.2011 №10/25).

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає обґрунтованими.

Суд, перевіривши період нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, що є предметом спору у даній справі, а саме з 09.12.2014 року по 20.10.2016 року, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 318 806,30 грн. інфляційних втрат та 29 070,46 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідач доказів на підтвердження протилежного суду не надав, належними засобами доказування позовні вимоги не спростував.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «РЕКОНСТРУКЦІЯ» (03048, м. Київ, вул. Ернеста Федора, буд. 3-Б; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРБЕК» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 28; ) 29 070 грн. 46 коп. - 3% річних, 318 806 грн. 30 коп. - інфляційні втрати та 5218 грн. 15 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 17.01.2017р.

Суддя А.І. Привалов