КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа№ 910/17912/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін:

- позивача: Біла О.В., за довіреністю № б/н від 17.10.2016;

Лебедєв О.Ю., за довіреністю № б/н від 17.10.2016;

- відповідача -1: Печерський П.М., за довіреністю № 1 від 03.01.2017;

- відповідача -2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс" на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс", м. Київ

до 1) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, м. Київ

2) публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"

про витребування майна

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» ( надалі-ТОВ ««Лізингфінанс» / позивач/апелянт) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.11.2016) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (надалі- відповідач-1) та публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (на далі- відповідач) про:

- витребування у Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича майна, а саме Банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць;

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича повернути Позивачу майно, а саме: Банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 6, в робочий час з 09-00 до 18-00 годин.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014, та у зв'язку з неналежним виконання - розірванням цього договору за ініціативою позивача та отже виникненням у відповідача-1, в особі відповідача-2, обов'язку повернути майно з фінансового лізингу позивачу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16 (суддя Сташків Р.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем -2 не було порушено зобов'язання щодо сплати лізингового платежу, оскільки у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" було введено тимчасову адміністрацію, а враховуючи приписи п. 1 ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порушення умов договору з боку відповідача не було, так як невиконання вимог кредитора (позивача) відбулося не з волі відповідача-2, а в силу зобов'язань, покладених на нього п. 1 ч. 5 статті 36 вказаного Закону, та як наслідок договір фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014 не є розірваним.

Також місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинфінанс» про забезпечення позову, оскільки останнім всупереч ст.ст. 66-67 Господарського процесуального кодексу України, не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Крім того, судом першої інстанції також було відхилено клопотання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про припинення провадження у справі № 910/17912/16 на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу щодо останнього, оскільки з урахуванням поданої товариством з обмеженою відповідальністю «Лізинфінасн» 04.11.2016 та прийнятої судом заяви про уточнення формулювання (деталізацію) позовних вимог, позивач заявляє вимоги до відповідача-2 в особівВідповідача-1 про витребування майна та зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс" на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16 та призначено її до розгляду.

27.12.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду, апелянтом були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16, в яких останній зазначає, що позивач не є кредитом банку у розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо вимог про повернення предмету лізингу, адже правовідносини щодо лізингу (оренди) не пов'язані з банківською діяльністю та банківськими операціями. Крім того, як зазначає позивач, що правовідносини які виникли між сторонами договору фінансового лізингу є суто господарськими правовідносинами, а предмет лізингу є майном, що здійснює технічну підтримку здійснення банківських операції. Таким чином, як зазначає апелянт договір фінансового лізингу можна віднести до договорів, що забезпечують господарські операції банку.

12.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду відповідачам-1 було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники скаржника в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014 (далі - договір) з урахуванням договорів про внесення змін від 21.03.2014 та від 15.08.2014 позивачем, як лізингодавцем, було передано відповідачу-2, як лізингоодержувачу, за актом приймання-передачі від 21.03.2014 обумовлене Договором та додатками до нього майно - банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць (далі - Банкомати).

Предметом цього договору є надання лізингодавцем в тимчасове платне користування лізингоодержувачу майна (неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства України до основних фондів), яке лізингодавець має набути у власність у продавця/ виробника, далі- продавець, відповідно до встановлених, лізингоодержувачем специфікацій та умов (додаток № 14 до договору), найменування, кількості, рік випуску, вартість якого, а також найменування виробника, вказані у замовленні (додаток -1 до договору) та специфікацій, що є додатком -2 до договору (далі за текстом договору «Майно» або «предмет лізингу») для підприємницьких цілей та визначений договором строк, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів ( п. 1.1. договору).

У пункті 1.2. спірного договору сторони погодили, що протягом усього строку дії даного договору майно є власністю лізингодавця.

Строк, на який майно передається у фінансовий лізинг, становить 36 (тридцять шість) місяців з моменту підписання сторонами акту прийняття -передачі майна ( пункт 2.1 договору).

Згідно з п. 3.1. договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю нараховані лізингові платежі відповідно до графіку нарахування та сплати лізингових платежів ( додаток № 3 до договору).

Частиною 1 ст. 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3.2. договору вартість майна складає: без ПДВ - 4 501 250, 00 грн. (чотири мільйони п'ятсот одна тисяча двісті п'ятдесят грн. коп.), ПДВ- 900 250,00 грн. (дев'ятсот тисяч двісті п'ятдесят грн. 00 коп.), разом з ПДВ - 5 401 500,00 грн. (п'ять мільйонів чотириста одна тисяча п'ятсот грн. 00 коп.).

Лізингові платежі за договором здійснюються в національні валюті України (гривні) в безготівковій формі. Якщо строк оплати чергового лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодепржувач зобов'язаний сплатити таких платіж не пізніше наступного робочого дня (пункт 3.4. спірного договору).

Відповідно до п. 4.4. договору, прийняття лізингоодержувачем майна в лізинг оформлюється шляхом складання акту прийняття- передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність і відповідність майна техніко- експлуатаційним показникам та умовам договору. Акт прийняття- передачі підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін.

Лізингодалавець має право у межах строку дії цього договору вимагати дострокового повернення майна в разі дострокового розірвання договору відповідно до умов цього договору ( п. 10.1. договору).

У пункті 10.2. договору сторони погодили, що в разі дострокового розірвання даного договору відповідно до п. 16.1 даного договору, сторони в додатковій угоді повинні визначити строк, на протязі якого предмет лізингу повинен бути повернений лізингодавцю лізингоодержувачем та місце такого повернення майна.

Згідно з пунктом 16.1. даний договір може бути достроково розірваний (припинений) за згодою сторін.

Відповідно до п.п. 16.2. 16.2.2. договору на вимогу лізигодавця цей договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку у випадках коди лізингоодержувач несплачує лізингові платежі протягом одного місяця з дня настання строку платежу, встановленого в графіку нарахування та сплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору).

Як зазначає позивач публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" не було перераховано позивачу 27й Лізинговий платіж за договором у сумі 254875,68 грн. згідно додатку №3 (а.с.22).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що для 27го лізингового платежу за договором у сумі 254875,68 грн. термін оплати настав 08.06.2016, а для наступного 28го платежу - 08.07.2016, однак 27й платіж станом на 08.07.2016 та після цього сплачений не був; матеріали справи не містять доказів протилежного.

З огляду на прострочення сплати 27го лізингового платежу на 1 місяць, позивач звернувся до відповідача-2 08.07.2016 з повідомленням про розірвання договору на підставі його п. 16.2 та у зв'язку з розірванням договору вимагав повернути предмет лізингу - банкомати (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 6, в робочий час з 09-00 до 18-00 годин.

У зв'язку з невиконанням відповідачем-2 вимоги позивача добровільно повернути майно, останній звернувся до суду з даним позовом про витребування майна - повернення банкоматів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", яким було запроваджено тимчасову адміністрацію з 23.05.2016 до 22.06.2016 включно.

13.06.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на дату настання строку сплати 27го лізингового платежу за договором у сумі 254875,68 грн. (08.06.2016), та станом на дату звернення (08.07.2016) позивачем до відповідача-2 з повідомленням на підставі п. 16.2 договору про його розірвання з огляду на прострочення сплати 27го лізингового платежу на 1 місяць, у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Питання виведення неплатоспроможного банку з ринку урегульоване положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізинфінанс» у розумінні ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з огляду на укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» договір фінансового лізингу є кредитором банку по невиконаним за цим договором лізингу зобов'язанням.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наслідки запровадження тимчасової адміністрації указаного Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю та фонд набуває всі ці повноваження з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини 4 цієї статті.

Частиною 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір фінансового лізингу у розумінні ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є договором, який забезпечує господарську діяльність банку, оскільки ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до таких договорів відносить договори про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони, а тому встановлене обмеження у п. 1 ч. 5 вказаної статті Закону, яким під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог інших кредиторів банку, поширюється на зобов'язання банку, як лізингоодержувача, за договором лізингу.

Отже, враховуючи відсутність вини відповідача зі сплати 27-го лізингового платежу, оскільки несплата такого платежу відбулась банком в силу зобов'язань, покладених на нього п. 1 ч. 5 статті 36 вказаного Закону, яким прямо вказано, що під час тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів банку не здійснюється, тому розірвання договору за ініціативою Позивача є таким, що не відбулось, а відтак, оскільки Договір фінансового лізингу не є розірваним (розірвання у встановленому п. 16.2 Договору випадку не відбулось), то підстави для витребування предмет лізингу та зобов'язання Відповідача-2 в особі Відповідача-1 повернути предмет лізингу (банкомати (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць) відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Лізиингфінас» звернулося із заявою від 25.07.2016 вих. № 1607-140 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання вимог кредитора на суму 2 505 172,53 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Як встановлено судом першої інстанції, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" був наданий витяг з переліку акцептованих вимог кредиторів банку, відповідно до якого Фондом вже було акцептовано кредиторські вимоги позивача у сумі 2505172,53 грн. (дорівнює заявленій сумі вимог) на підстави заяви позивача № 73-РК/П від 12.08.2016 та договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції приписів ст. ст. 7, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» є не обґрунтованими, оскільки згідно з п. 8 Розділ Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, а як зазначалось вище несплата банком лізингового платежу не відбулась в силу зобов'язань передбачених п. 1 ч. 5 ст. вказаного Закону, який був прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про Фінансовий лізинг».

Крім того є також безпідставними посилання скаржника у додаткових поясненнях до апеляційної скарги на Наказ Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», оскільки відповідно до ч. 4 ч. 5. ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначений перелік договорів, які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

Разом з тим, вказане Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 14 «Оренда» визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про оренду необоротних активів та її розкриття у фінансовій звітності.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі та в доповненнях до неї стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв