ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" січня 2017 р.Справа № 916/3024/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Метабуд";

про стягнення 12 664,86 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-10 від 14.01.2015р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метабуд", в якій просить стягнути з останнього 12 664,86 грн., з яких 11 281,64 грн. пені; 769,20 грн. 3 % річних та 614,01 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу № 5247/15-ТЕ-23 від 30.10.2015р. в частині повної та своєчасної оплати природного газу, в результаті чого позивачем було нараховано 3% річних, пеню та інфляційні втрати у розмірах, про стягнення яких він і звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2016 року порушено провадження по справі № 916/3024/16 із призначенням розгляду у засіданні суду 07.12.2016р.

Ухвалою суду від 07.12.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та у звязку із нез`явленням в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, невиконання сторонами вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження матеріалів справи, розгляд справи було відкладено на 11.01.2017р.

У судове засідання 11.01.2017р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метабуд" про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом надсилання на його адресу вищевказаних судових ухвал, у судові засідання не зявлявся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи, що судом було ретельно дотримано вимоги закону щодо надсилання судової кореспонденції, а також з урахуванням отримання відповідачем ухвали про порушення провадження у справі від 11.11.2016р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.33), та повернення судової ухвали від 07.12.2016р. з відміткою у довідці пошти „фірма вибула (а.с.42-45), суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, надані в ході розгляду справи, суд встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метабуд" (Споживач) було укладено договір постачання природного газу № 5247/15-ТЕ-23 (а.с.10-17), згідно п. 1.1 якого Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2015р. природний газ, а Споживач зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору Продавець передає Споживачу з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. (включно) природний газ обсягом до 190 тисяч куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: жовтень до 35 тисяч, листопад до 75 тисяч, грудень до 80 тисяч, ІV квартал до 190 тисяч.

Порядок та умови передачі газу визначені у 3 розділі договору № 5247/15-ТЕ-23.

Згідно п. 3.5 договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобовязується надати Постачальнику підписані та скріплені печатками Споживача газорозподільного /газо видобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає Споживачу та газорозподільному/газо видобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно підпункту 6 п. 7.2 договору Споживач зобовязаний своєчасно сплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 8.2 договору сторони узгодили, що у разі невиконання Споживачем умов п. 6.1 договору, він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 10.3 договору).

Згідно розділу 12 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2015р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здіснення.

Як встановлено судом, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" належним чином виконало умови договору № 5247/15-ТЕ-23, а саме, передало у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Метабуд" природний газ на загальну суму 257 410,98грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу (а.с.20,21).

Проте, з огляду на прострочення відповідачем сплати вартості отриманого газу, сплата якого з таким простроченням підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.56-68), позивачем у відповідності до п. 8.2 договору було нараховано пеню у розмірі 11 281,64 грн., а також 3 % річних у сумі 769,20 грн. та інфляційні втрати у розмірі 614,01 грн. (ст. 625 ЦК України).

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання Споживачем умов п. 6.1 договору, він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України прямо вказано на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с.18-19), встановив правильність її нарахування у розмірі 11 281,64 грн., у звязку із чим вимоги про її стягнення у вказаній сумі є такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.18-19), встановив правильність їх нарахування у сумі 769,20 грн., у звязку із чим вимоги про їх стягнення у вказаному розмірі є також такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 614,01 грн., суд вказує наступне.

Дійсно, відповідно до вищезгаданої ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем безпідставно нарахована сума втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції на заборгованість розмірі 83 403,23 грн., яка мала місце в межах одного місяця, враховуючи наступне.

Так, передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Таким чином, інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно за період повних календарних місяців прострочки платежів, а не за кожний день окремо, оскільки Держкомстат не визначає індекс інфляції на кожен день місяця чи на його частину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.01.2011 року у справі № 4/54-10-1818.

Таким чином, позивачем при здійсненні нарахування інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 83 403,23 грн., за період з 15.12.2015р. по 31.12.2015р., не було враховано вищевказані вимоги, що в свою чергу виключає можливість її нарахування за вказаний період.

Водночас, з урахуванням здійснення часткової оплати боргу на суму 30 000 грн. 05.01.2016р. та на суму 20 000 грн. 15.01.2016р., вірним є нарахування інфляційних втрат на залишок боргу - 33 403,23 грн. за період з 15.12.2015р. по 31.01.2016р.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованості Сума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
15.12.2015 - 31.01.201633403.231.016536.5633939.79

Таким чином, сума інфляційних втрат в межах даного позову, яка підлягає задоволенню, становить 536,56 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню, а судові витрати, згідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метабуд" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 31, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз Україна (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) пеню у сумі 11 281 /одинадцять тисяч двісті вісімдесят одна/ грн. 64 коп.; 3 % річних у розмірі 769 /сімсот шістдесят девять/ грн. 20 коп.; інфляційні втрати у сумі 536 /пятсот тридцять шість/ грн. 56 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 369 /одна тисяча триста шістдесят девять/грн. 57 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 січня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська