ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2017 р. Справа № 925/1403/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Монастирищенський машинобудівний завод"

до Монастирищенської міської ради Черкаської області

про стягнення 403565 грн. 76 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 07.10.2016.

від відповідача: не зявився.

Публічне акціонерне товариство "Монастирищенський машинобудівний завод" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення 403565 грн. 76 коп., у тому числі: 309336 грн. боргу за продане позивачем відповідачу майно, 63163 грн. 87 коп. пені, 22581 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 8484 грн. 36 коп. три проценти річних.

У позові позивач також просить судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказав на не виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за укладеними між сторонами договором купівлі-продажу від 31.01.2014 та додатковою угодою до цього договору від 03.09.2015 щодо оплати проданого позивачем відповідачу майна.

Ухвалою від 11.11.2016 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву публічного акціонерного товариства "Монастирищенський машинобудівний завод" до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її до розгляду в судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 06.12.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою від 06.12.2016 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 11 год. 00 хв. 05.01.2017 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 05.01.2017 за участю представника позивача, останній підтримав позов з викладених у ньому підстав.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, призначеного ухвалою від 06.12.2016 на 11 год. 00 хв. 05.01.2017, проте його представник у це судове засідання не зявився і не повідомив господарський суд про причини незявлення.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши при цьому у поданому до господарського суду письмовому запереченні, що він 07.06.2016 розрахувався з позивачем за придбане у нього за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 майно.

Незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2014 року публічне акціонерне товариство "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод", перейменоване в подальшому у публічне акціонерне товариство "Монастирищенський машинобудівний завод", як продавець і Монастирищенська міська рада Черкаської області як покупець уклали між собою договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязався передати у власність покупцю обладнання, змонтоване в будівлі котельні, теплотраси по вул. Леніна, 120і у місті Монастирище Черкаської області згідно з переліком, що є невідємною частиною цього договору (далі майно), а покупець зобовязався прийняти майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 право власності на майно переходить до покупця з моменту його приймання передачі.

У п. 1.4 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 його сторони визначили ціну майна у сумі 309336 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 покупець зобовязався протягом шести з моменту підписання цього договору сплатити за придбане майно кошти у сумі, визначеній у п. 1.4 даного договору.

Пункт 3.1 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 передбачає, що передача майна здійснюється продавцем покупцю в 10 денний строк після повної оплати вартості майна, визначеної у п. 1.4 цього договору.

У п. 3.2 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 його сторони вказали, що передача майна продавцем і прийняття його покупцем засвідчується актом приймання-передачі, який підписується сторонами.

Згідно з п. 7.1 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 у разі порушення покупцем строків оплати за майно, він сплачує пеню від суми заборгованості, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У додатку до договору купівлі-продажу від 31.01.2014 сторони визначили перелік майна, що підлягає передачі продавцем покупцю за цим договором.

3 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство "Монастирищенський машинобудівний завод" і Монастирищенська міська рада Черкаської області уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу від 31.01.2014, якою пункти 2.1 та 3.1 цього договору виклали у наступній редакції:

"2.1. Покупець зобовязаний не пізніше 30 грудня 2015 року сплатити за придбане майно кошти у сумі, визначеній в п. 1.4 даного договору.

3.1. Право власності на придбане майно у покупця виникає з моменту фактичної передачі продавцем покупцю.".

За підписаним представниками обох сторін актом приймання-передачі основних засобів (машин та обладнання), здійсненого на виконання умов додаткової угоди від 03.09.2015 до договору купівлі-продажу від 31.01.2014, публічне акціонерне товариство "Монастирищенський машинобудівний завод" передало Монастирищенській міській раді Черкаської області, а остання прийняла у комунальну власність передбачений додатком до договору купівлі-продажу від 31.01.2014 перелік майна загальною вартістю 309336 грн.,

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Монастирищенська міська рада Черкаської області у в порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження вказаних нею у запереченні проти позову обставин оплати купленого у публічного акціонерного товариства "Монастирищенський машинобудівний завод" за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 та додатковою угодою до цього договору від 03.09.2015 майна господарському суду не надала.

Представник позивача доводи відповідач про проведення ним 07.06.2016 розрахунку з позивачем за придбане у нього за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 майно заперечив.

Отже, господарський суд при прийнятті даного рішення виходив з того, що відповідач не доказав виконання ним своїх зобовязань перед позивачем за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 та додатковою угодою до цього договору від 03.09.2015 щодо оплати купленого у позивача майна.

За прострочення оплати проданого за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 майна позивач нарахував відповідачу до сплати 63163 грн. 87 коп. передбаченої п. 7.1 договору купівлі-продажу від 31.01.2014 пені за 182 дня прострочення з 31.12.2015 по 30.06.2016, а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування у сумі 22581 грн. 53 коп. за період прострочення з січня по вересень 2016 року і 3% річних у сумі 8293 грн. 39 коп. за 311 днів прострочення з 31.12.2015 по 07.11.2016.

На день прийняття господарським судом цього рішення доказів сплати стягуваних сум боргу, пені, інфляційних нарахувань і 3% річних відповідач господарському суду не надав.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного субєкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства Господарський суд Черкаської області дійшов до таких висновків.

Відповідач не виконав свої грошові зобовязання за договором купівлі-продажу від 31.01.2014 та додатковою угодою до цього договору від 03.09.2015 щодо оплати у строк до 31.12.2015 купленого ним у позивача майна вартістю 309336 грн. і тим самим порушив право позивача на своєчасне одержання цієї суми коштів.

Відтак позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем вказаних грошових зобовязань в натурі шляхом стягнення з відповідача на свою користь 309336 грн. боргу, а також передбачених п. 7.1 вказаного договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Згідно з розрахунком пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, здійсненим за допомогою калькулятора компютерної програми ЛІГ:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1, суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, на стягнення яких з відповідача позивач має право за вказані у розрахунках позивача періоди прострочення оплати майна становлять: 63764 грн. 60 коп., 19830 грн. 58 коп. і 7957 грн. 99 коп. відповідно.

Отже, внаслідок помилок, допущених при розрахунку стягуваних сум інфляційних нарахувань та 3% річних, позивач безпідставно завищив їх розмір відповідно на 2750 грн. 95 коп. і 335 грн. 40 коп.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення 309336 грн. боргу, 63163 грн. 87 коп. пені, 19830 грн. 58 коп., інфляційних нарахувань та 7957 грн. 99 коп. три проценти річних.

Позивач за подання позову за платіжними дорученнями від 02.11.2016 №2494 та від 07.11.2016 №1325 сплатив 6054 грн. 48 коп. судового збору, з якого 6004 грн. 33 коп. відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Монастирищенської міської ради Черкаської області (вул. Соборна, буд. 117, м. Монастирище, Черкаська область, 19100, ) на користь публічного акціонерного товариства "Монастирищенський машинобудівний завод" (вул. Соборна, буд. 122, м. Монастирище, Черкаська область, 19100, ) 309336 грн. боргу, 63163 грн. 87 коп. пені, 19830 грн. 58 коп., інфляційних нарахувань, 7957 грн. 99 коп. три проценти річних та 6004 грн. 33 коп. витрат на сплату судового збору

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 11.01.2017.

СУДДЯ М.В. Дорошенко