ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2017 Справа № 920/1203/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Демпург-М», м. Суми

про стягнення 11 446 грн. 10 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Бондаренко В.М. (довіреність №1 від 11.01.2017)

За участю секретаря судового засідання - Галашан І.В.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, у якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 11 446 грн. 10 коп. коштів, сплачених відповідачу помилково на виконання умов договору оренди № 16 від 01.01.2014, строк дії якого закінчився 31.12.2014; зобов'язати відділ ДВС Сумського міського управління юстиції надати дозвіл на повернення з розрахункового рахунку ТОВ «Демпург-М» безпідставно одержаних коштів у розмірі 11 446 грн. 10 коп. на користь позивача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, проти вимог позивача не заперечує, однак зазначає, що не має можливості перерахувати позивачу вищезазначені кошти, оскільки органом Державної виконавчої служби на рахунки відповідача накладено арешт у межах виконавчого провадження.

Позивачем була подана до суду заява від 11.01.2017 (вх. № 254) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просить суд визнати за ним право власності на грошові кошти, які були помилково перераховані відповідачу згідно квитанції № 0.0.631626025.1 від 11.10.2016 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ перерахувати з рахунку відповідача на рахунок позивача грошові кошти у сумі 11 446 грн. 10 коп.

Однак суд, розглянувши дану заяву позивача, дійшов висновку про залишення її без розгляду, оскільки із змісту даної заяви вбачається, що фактично позивачем заявлено нову вимогу про визнання за позивачем права власності на грошові кошти, а також заявлено вимогу до відповідача - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ (як зазначив позивач у своїй заяві), однак вказану юридичну особу взагалі не залучено до участі у розгляді справи. Тобто, фактично заява позивача від 11.01.2017 про уточнення позовних вимог є заявою про зміну предмета позову, яка за правилами господарського судочинства має узгоджуватись із змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Крім цього, позивачем було подане до суду клопотання від 11.01.2017 (вх. № 71к) про залучення до участі у справі другого відповідача - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Суд, розглянувши дане клопотання позивача, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, вказане клопотання про залучення до участі у справі органу державної виконавчої служби у якості другого відповідача позивач обґрунтовує наявністю вимоги щодо зобов'язання останнього перерахувати грошові кошти з рахунку відповідача на рахунок позивача.

Однак, суд наголошує, що така вимога до органу ДВС як відповідача має заявлятись у порядку позовного провадження з посиланням на норми законодавства, які регулюють відносини щодо виконання судових рішень (норми Закону України «Про виконавче провадження»), у той час як даний позов заявлений на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави), і вимога до другого відповідача (як просить позивач) у даному випадку безпосередньо не пов'язана із відносинами, що склались між сторонами справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Демпург-М» (орендодавцем, відповідачем у справі) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (орендарем, позивачем у справі) було укладено договір оренди № 16. Даний договір відповідно до його пункту 4.1 був укладений на строк до 31.12.2014 та після закінчення строку оренди він продовжений не був.

У ході судового розгляду було встановлено, що позивач 11.10.2016 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 11 446 грн. 10 коп. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції № 0.0.631626025.1 від 11.10.2016.

01.11.2016 позивач звернувся до відповідача з листом № 27, у якому просив повернути йому помилково перераховані кошти, оскільки ці кошти мали бути спрямовані на сплату орендних платежів іншій особі.

У свою чергу, листом № 94 від 07.11.2016 відповідач повідомив позивача про те, що вищезазначені кошти не можуть бути повернуті йому відповідачем через те, що на всі рахунки, відкриті підприємством, органами державної виконавчої служби було накладено арешт у зв'язку із провадженням виконавчих дій.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що 11.10.2016 позивачем на рахунок ТОВ «Демпург-М» було перераховано кошти в загальному розмірі 11446 грн. 10 коп., що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0.631626025.1. У той же час, вказані кошти повинні були бути перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Рекламно-інформаційне агентство «Україна-Інформ» як орендна плата за договором № 26 на суборенду приміщення від 01.08.2016, а договірні відносини між позивачем та відповідачем були припинені 31.12.2014 із закінченням строку дії договору оренди № 16 від 01.01.2014.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов'язання, передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов'язаннях.

З огляду на вищенаведене, у зв'язку з відсутністю доказів на спростування позовних вимог, а також беручи до уваги наявність вимоги позивача про повернення помилково перерахованих коштів в розмірі 11446 грн. 10 коп., суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми помилково сплачених коштів.

Позовну ж вимогу щодо зобов'язання відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції надати дозвіл на повернення з розрахункового рахунку відповідача безпідставно отриманих коштів у розмірі 11 446 грн. 10 коп. на користь позивача суд не розглядає як таку з тих підстав, що особа, до якої заявлено вищезазначену вимогу, взагалі не є стороною (відповідачем) у даній справі, і навіть не залучалась до участі у справі у якості третьої особи.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демпург-М» (40022, м. Суми, вул. Тополянська, 28; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 11446 грн. 10 коп. помилково перерахованих коштів, 1378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.01.2017.

Суддя Ю.А.Джепа