УХВАЛА

13.01.2017Справа № 910/21375/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3

третя особа 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4

третя особа 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"

про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та вчинення дій

Суддя: Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Таболін О.С. - представник за довіреністю б/н від 14.12.2016;

Шутов О.О. - представник за довіреністю б/н від 14.12.2016;

від відповідача: Андреєв О.В. - представник за довіреністю б/н від 22.03.2016;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: ОСОБА_8 - представник за довіреністю № 18-0009/64641

від 02.08.2016;

від третьої особи 3: не з'явились;

від третьої особи 4: ОСОБА_9 - представник за довіреністю б/н від 04.01.2013;

від третьої особи 5: ОСОБА_9 - представник за довіреністю б/н від 24.01.2013;

від третьої особи 6: ОСОБА_10 - представник за довіреністю б/н від 12.10.2016

від третьої особи 7: ОСОБА_10 - представник за довіреністю № 1 від 07.01.2017.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та вчинення дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 порушено провадження у справі № 910/21021/16 та розгляд справи призначено на 09.12.2016. До участі у справі залучено третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"; третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України; третю особу 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1; третю особу 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2; третю особу 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3; третю особу 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 ; третю особу 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр".

07.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи 4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із відрядженням представника.

07.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи 5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із відрядженням представника.

09.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

09.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 розгляд справи відкладено на 23.12.2016, з огляду на обґрунтованість клопотань представника позивача, третьої особи 4 та третьої особи 5 про відкладення розгляду справи, неявку представників третіх осіб 3, 4, 5, 6, 7 у судове засідання та необхідність подання доказів у справі.

23.12.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові документи по справі.

У судове засідання 23.12.2016 з'явились представники позивача та третіх осіб 1, 2, 4, 5, 7. Представник позивача подав суду додаткові пояснення, представник третіх осіб 4, 5 подав суду відзив, а представник третьої особи 7 - пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 розгляд справи відкладено на 13.01.2017, з огляду на неявку у судове засідання представників відповідача та третіх осіб 3, 6 та необхідність подання доказів.

12.01.2017 відділом діловодства Господарського суду міста Києва отримано від третьої особи 1 пояснення по справі.

13.01.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов та документи по справі, а від позивача - заперечення на відзиви третіх осіб.

У судове засідання 23.12.2016 з'явились представники позивача та третіх осіб 2, 4, 5, 6, 7. Представник позивача подав суду додаткові документи по справі, клопотання про призначення колегіального розгляду справи, про продовження строку розгляду справи, про призначення експертизи та додаткові пояснення щодо необхідності призначення експертизи. Представник третьої особи 6 подав суду пояснення по справі.

У судовому засіданні представники позивача підтримали клопотання про призначення судової експертизи. Так, дане клопотання обґрунтоване необхідністю застосування спеціальних знань з метою встановлення обставин реальної вартості права вимоги, відступлення якого є предметом оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, укладеного між сторонами. При цьому, відповідно до поданих у судовому засіданні пояснень, представники позивача просили суд доручити проведення судової експертизи Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Представники відповідача, третіх осіб 4, 5, 6, 7 заперечили проти клопотання позивача про призначення експертизи. Представник третьої особи 2, в свою чергу, підтримав клопотання позивача про призначення експертизи.

Відповідно до норм статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 № 4, відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Так, позовні вимоги у даній справі про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та вчинення дій обґрунтовано, в тому числі, тими обставинами, що у зв'язку з укладенням між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, на підставі якого відповідачу передано права вимоги до боржників (треті особи 4, 5, 6) за кредитним договором №481/ПВ-06 від 01.11.2006, кредитним договором №480/ПВ-06 від 01.11.2006 та кредитним договором №479/ПВ-06 від 01.11.2006 відповідно, банком (позивачем) було здійснено відчуження майна (майнових прав вимоги) за цінами, нижчими від звичайних, що, як зазначає позивач, свідчить про нікчемність такого правочину в силу п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, вказаний нікчемний, за твердженням позивача, правочин відступлення права вимоги було виявлено під час виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №67 від 11.03.2015 щодо здійснення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) АТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок чого укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014 було віднесено до нікчемних на підставі, зокрема, пункту 3 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону (протокол№79 від 28.09.2015).

Судом встановлено, що 03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку. Тимчасову адміністрацію запроваджено на строк 3 місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова Владислава Володимировича. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку.

В подальшому Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення № 71 від 08.04.2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"). Згідно з даним рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "ДЕЛЬТА БАНК", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

За змістом ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції від 16.07.2015, чинній на дату проведення перевірки на предмет виявлення нікчемних правочинів, укладених ПАТ «Дельта Банк», а саме оспорюваного договору, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

При цьому, як встановлено приписами п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції від 16.07.2015, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з тих підстав, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Таким чином нікчемність правочинів, з огляду на положення п. 3 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ставиться в залежність від звичайної вартості майна та порівнюється з відповідною вартістю, яка визначена сторонами в договорі та має бути вищою або нижчою на 20 %.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, вартість відступлених банком на користь відповідача прав вимоги до боржників (треті особи 4, 5, 6) за кредитним договором №481/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 13538013,14 грн.), кредитним договором №480/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 13818645,70 грн.) та кредитним договором №479/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 7796546,41 грн.) складає 30000,00 грн.

За наведених обставин, до предмету доказування в межах заявлених в цій частині підстав позову входять обставини щодо визначення ринкової (звичайної) вартості майнових прав вимоги до боржників за кредитними договорами, які становлять предмет спірного договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, з метою встановлення в подальшому обставин (відповідності вартості відступлених за спірним договором прав вимоги їх реальній (ринковій, звичайній) вартості), з якими чинне законодавство, а саме стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пов'язує нікчемність правочину, враховуючи що дана обстава є однією з підстав позову.

Суд зазначає, що до матеріалів справи учасниками судового процесу долучено звіти від 06.02.2014 з оцінки майна - майнових прав за кредитними договорами №481/ПВ-06 від 01.11.2006, №480/ПВ-06 від 01.11.2006 та №479/ПВ-06 від 01.11.2006, однак позивач, власне, заперечує визначену даними звітами та вказану серед умов оспорюваного договору вартість майнових прав, уступлених відповідачу.

За змістом ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як передбачено п. 14.1.71. ст. 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на дату запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

З огляду на вищенаведене, з метою визначення ринкової (звичайної) вартості майнових прав вимоги за кредитними договорами, які становлять предмет оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014 (кредитні договори №481/ПВ-06 від 01.11.2006, №480/ПВ-06 від 01.11.2006, №479/ПВ-06 від 01.11.2006), суд дійшов висновку щодо необхідності призначення у справі № 910/21375/16 судової експертизи, проведення якої доручає Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Розглянувши також клопотання позивача про продовження строку розгляду спору, суд зазначає, що згідно із частиною 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо обґрунтованості клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

З огляду на те, що підпунктом 1.13 пункту 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено, що строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах: понад 90 календарних днів - якщо експертиза, зокрема, є особливо складною чи багатооб'єктною, потребує вирішення питань, які потребують декількох досліджень, чи є комплексною, з урахуванням передбаченого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України двохмісячного строку розгляду спору судом, з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду спору, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 910/21375/16 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України до надання висновків судової експертизи, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності (або висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи).

Керуючись ст.ст. 41, 69, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/21375/16 судову експертизу.

2. Проведення судової експертизи доручити Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф. 501).

3. Попередити експерта, що за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи експерт несе кримінальну відповідальність, відповідно до статей 384 та 385 Кримінального кодексу України

4. На вирішення експертизи поставити питання:

4.1. Яка ринкова вартість майнових прав вимоги (уступлених за договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») до боржників за кредитним договором №481/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_13, кредитним договором №480/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, кредитним договором №479/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, станом на 26.03.2014 (з урахуванням договорів, укладених в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами (іпотечний договір №479/480/481/Zфквіп-07 від 30.03.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Відкритим акціонерним товариством «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр»; договір застави транспортного засобу №479-480-481Z/ПВ-06 від 30.03.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Відкритим акціонерним товариством «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр»; договір застави цінних паперів №480/Zквцп-06 від 01.11.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3; договір застави цінних паперів №480/Zквцп-06-1 від 01.11.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1) та без урахування укладених договорів забезпечення)?

5. Витрати на проведення експертизи покласти на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

6. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» провести попередню оплату експертизи, про що повідомити Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

7. У разі необхідності зобов'язати сторін подати на вимогу експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності всі документи, необхідні для проведення судової експертизи.

8. Зобов'язати судового експерта, згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, направити сторонам копію висновку судової експертизи.

8. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, викласти свої міркування щодо цих обставин.

9. Матеріали справи № 910/21375/16 направити Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф. 501).

10. Продовжити строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

11. Зупинити провадження у справі № 910/21375/16 до проведення Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності судової експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи).

Суддя І.М. Отрош