ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Справа № 922/4689/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

прокурор - Ногіної О.М., за посвідченням від 11.12.2015 р. № 032167;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю від 30.12.2015 р. № 08-11/7818/2-15;

третя особа - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. № 2617 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 06.09.16 р. у справі № 922/4689/15

за позовом Заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова

до Харківської міської ради, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив "Павлівський", м. Харків

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Дзержинського району міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 8 додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів" від 25.11.09 р. № 274/09.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.01.2016 р. у справі № 922/4689/15 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 р. рішення господарського суду першої інстанції від 18.01.2016 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2016 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 р. та рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2016 р. у справі № 922/4689/15 скасовано, а справу скеровано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.09.2016 р. у справі № 922/4689/15 (суддя Денисюк Т.С.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням господарського суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016 р. у справі № 922/4689/15 в частині вирішення по суті позовних вимог про визнання незаконним та скасування п. 8. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів" від 25.11.2009 р. № 274/09 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги заступник прокурора Харківської області посилається на помилковість висновку господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову на підставі ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України за спливом позовної давності, в обгрунтування якого суд послався на обізнаність прокурора міста Харкова про спірне рішення з дати його прийняття, у звязку із його присутністю на сесії Харківської міської ради, на якому було прийнято рішення, й відповідно про обізнаність всіх прокурорів, в тому числі позивача - заступника прокурора Дзержинського району.

При цьому заступник прокурора Харківської області зазначає зокрема на неврахування місцевим господарським судом обставин, які заслуговують на увагу та свідчать про наявність обєктивних перешкод, які заважали подати заступнику прокурора Дзержинського району м. Харкова позов у визначений строк, зокрема: наявність великого обсягу документів, які необхідно дослідити на предмет додержання Обслуговуючим кооперативом «Павлівський» вимог законодавства в частині дотримання порядку створення кооперативу з огляду на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 17.06.2014 р. у справі № 21-195а14 та інформаційному листі від 19.08.2014 р. № 05/1/1-86; велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням відповідачем аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але повязаних між собою; складнощі, повязані із створенням відповідачем прокурору штучних перешкод у проведенні відповідної перевірки і т. ін.

Прокурор в судовому засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Харківська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області з мотивів та підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів" від 25.11.2009 року № 274/09 було надано Обслуговуючому кооперативу "Павлівський" дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоду на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів щодо земельної ділянки площею орієнтовно 1,2000 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови на вул. Софіївській, ріг вулиці Павлівської (пункт 8 додатку 1 до рішення). Цим рішенням було передбачено розробку та погодження проектів землевідведення до 25.11.2010 року.

Заступник прокурора Дзержинського району м. Харкова звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування пункту 8 додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів" від 25.11.09 р. № 274/09, посилаючись на його невідповідність вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985 року.

При цьому прокурор зазначає про те, що ОК Павлівський» створено всупереч вимогам Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу; фактично ОК Павлівський є не житлово-будівельним, а обслуговуючим кооперативом; під час прийняття оспорюваного рішення Харківська міська рада мала зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, отже, зазначене рішення вважає незаконним та таким, що має бути скасовано в частині пункту 8 додатку 1.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень Харківської міської ради, зокрема, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За змістом оспорюваного рішення, правовими підставами його прийняття зазначено, зокрема, приписи статей 41, 116, 123, 151, 186 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до приписів ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, наведеними нормами передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України, кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію", (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно зі статтями 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Відповідно до статті 135 Житлового кодексу УРСР, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186 ( в подальшому Примірного статуту ЖБК, також встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до пункту 3 Примірного статуту ЖБК, при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше п'яти чоловік.

Згідно з абз. 2 п.4 Примірного статуту ЖБК, рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з абз. 2 пункту 5 Примірного статуту ЖБК, він діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Примірного статуту ЖБК, до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

За змістом абз.1 п.8 Примірного статуту ЖБК, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 1 пункту 45 Примірного статуту ЖБК, громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у звязку з потребою у поліпшенні житлових умов.

При цьому, при вирішенні питання щодо того, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово-будівельного кооперативу, а саме, чи Законом України Про кооперацію чи Житловим кодексом Української РСР та Примірним статутом ЖБК, враховується, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (Житловий кодекс УРСР та Примірний статут ЖБК), у звязку з чим застосовуються норми спеціальних нормативно - правових актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2013 у справі № 5002-22/1870-2012.

Дослідженням наявних матеріалів справи, а також доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, з урахуванням приписів законодавства, що регулює мету та порядок створення ЖБК, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом першої інстанції правомірно встановлено обставини щодо створення ОК Павлівський» з порушенням вищезазначених норм.

Так, всупереч ч. 6 ст. 137 ЖК УРСР та абз. 2 п. 4 Примірного статуту, рішення про створення Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" (протокол загальних зборів засновників №1 від 04.11.2009 року) та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що Статут кооперативу зареєстровано саме у цій міській раді.

Відповідно до статуту Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" та протоколу загальних зборів засновників №1 від 04.11.2009 р., кооператив не створено при виконавчому комітеті міської ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст. 137 ЖК УРСР.

Разом з тим, всупереч вимогам ст. ст. 133, 135 ЖК УРСР та абз. 1 п. 8 Примірного статуту ЖБК, члени кооперативу (на момент створення), а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не потребували поліпшення житлових умов. На момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради вказані особи не перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, що також підтверджується самим Статутом ОК "Павлівський".

Крім того, всупереч п. 5 Примірного статуту ЖБК, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом загальних зборів засновників №1 від 04.11.2009 року, в списку його членів лише три особи.

Статут Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" також не відповідає вимогам Примірного статуту ЖБК. Зокрема, пунктом 5.1. Статуту ОК "Павлівський", всупереч ст. ст. 133, 135 ЖК УРСР та абз. 1 п. 8 Примірного статуту ЖБК, передбачено можливість юридичних осіб бути членами кооперативу, а пунктом 5.2. Статуту ОК "Павлівський", всупереч абз. 1 п. 45 Примірного статуту, передбачено можливість членів кооперативу бути членами кількох кооперативів.

Крім того, в статуті ОК "Павлівський" не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку), що суперечить ст. 133 ЖК УРСР та абз. 1 п. 8 Примірного статуту ЖБК.

Також, на момент створення Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" три члени кооперативу були у віці понад 30 років, що суперечить абз. 2 п. 7 Примірного статуту ЖБК.

Пунктом 1.1. Статуту зазначено, що за організаційно - правовою формою Обслуговуючий кооператив "Павлівський" є обслуговуючим кооперативом, а за напрямом діяльності, є житлово-будівельним кооперативом,. Метою його діяльності є забезпечення житлом членів кооперативу, яке здійснюється шляхом будівництва багатоквартирних багатоповерхових житлових будинків та будинків садибного типу.

Поряд з цим, у Статуті Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" не визначено кількість квартир у житловому будинку, які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить його меті.

Пославшись на наведені обставини, господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що пункт 8 додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів" від 25.11.09 №274/09 прийнято з порушенням вимог ст. 41 ЗК України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту ЖБК, які є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі, оскільки на час прийняття зазначеного рішення Харківська міська рада при вирішенні питання про надання ОК "Павлвський" безоплатно земельної ділянки зобов"язана була зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу.

Відповідно до абз.1 п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470, облік таких громадян здійснюється виконавчим комітетом саме Харківської міської ради; статут Обслуговуючого кооперативу "Павлівський" зареєстрований саме в цьому виконавчому комітеті під номером 0045359 від 05.11.2009 року.

Таким чином, Харківська міська рада мала усі можливості для перевірки кооперативу.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на наведені обставини та норми, незаконне відчуження землі на підставі оспорюваного рішення ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та відповідно інтереси держави у сфері земельних відносин, тобто внаслідок прийняття зазначеного рішення наявне порушення інтересів держави та територіальної громади міста Харкова, у звязку з чим господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність порушеного права територіальної громади міста Харкова.

Проте, встановивши зазначені порушення, господарський суд першої інстанції відмовив в позові за спливом позовної давності.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобовязаннях, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом статті 256, частини першої статті 261 та частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується та обчислюється щодо сторони у спорі.

Разом з тим, у даній справі прокурором подано позов від свого імені (прокурор є позивачем).

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

У разі, коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 статті 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як було наведено вище, внаслідок прийняття спірного рішення виявлено порушення прав і інтересів держави та територіальної громади міста Харкова.

Господарський суд першої інстанції в обґрунтування висновку про відмову в позові зазначив, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 25.11.2009, починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалося безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до ст. 257 ЦК України, позовна давність за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинула 25.11.2012 р.

Натомість прокурор, як на підставу поважності причин пропуску позовної давності в поясненнях (т. 1 а.с. 144-146)зазначив, що про факт порушення інтересів територіальної громади та, відповідно, держави, прокуратурі Дзержинського району м. Харкова стало відомо лише за наслідками перевірки,проведеної за дорученням прокуратури Харківської області, яке надійшло у квітні 2015 року.При цьому прокурор зазначає про те, що на виконання зазначеного доручення прокуратурою Дзержинського району вивчено дані офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщення рішень сесій упродовж 2008-2015 років та здійснено ознайомлення з правовстановлювальними документами ОК "ЖБК "Ермітаж" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського МУЮ та реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню, складнощі повязані із штучними перешкодами у проведенні відповідної перевірки, велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням Харківською міською радою аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але повязаних між собою, заслуговують на увагу і свідчать про наявність обєктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

Більш того, у відповідний період прокурор не був наділений повноваженнями звернення з позовом у спірному випадку від власного імені, як позивач.

В силу частини четвертої та п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові; проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Враховуючи, що прокурор який звернувся з позовом про захист права власності територіальної громади на землі комунальної власності, є самостійним учасником процесу, наділеним усіма правами сторони процесу, а також те, що доводи прокурора заслуговують на увагу і свідчать про наявність обєктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк колегія суддів дійшла висновку, що позовну давність було пропущено з поважних причин.

Крім того, приймаючи до уваги, що прокурор довів порушення права територіальної громади щодо належного використання земель комунальної власності, а Харківська міська рада, якою як відповідачем заявлено про позовну давність у спірних правовідносинах, одночасно є як органом, який прийняв незаконне рішення, так і органом, через який територіальна громада реалізує своє право на землі комунальної власності; під час прийняття спірного рішення в силу покладених на неї функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади мала можливість та обов'язок з'ясувати правовий статус Кооперативу, переконатись у меті його створення та відповідності вимогам чинного законодавства, чого здійснено не було, а враховуючи, що господарський суд першої інстанції, правильно та повно встановивши всі обставини справи, безпідставно застосував норми права, що стало підставою та наслідком відмови в позові. У звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною зокрема в постанові від 24.112016 р. у справі № 922/4175/15.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016 р. у справі № 922/4689/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 8 додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів" від 25.11.09 р. № 274/09.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7) на користь прокуратури Харківської області (61050 м. Харків, вул. Богдана Хмельницького,4) 1515 грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Білецька А.М.