УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.01.2017Справа № 910/145/17
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» до публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича про визнання зобов'язань припиненими,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича про визнання зобов'язань припиненими.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява від 28.12.2016 № б/н і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

При поданні позову товариством з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» допущено порушення вимог, встановлених розділом VIII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Так, виходячи зі змісту позовної заяви, товариством з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» заявлено вимоги про:

- визнання припиненими зобов'язання за генеральним кредитним договором № 88ВКЛ- ГЕН-13 від 24 жовтня 2013 року та додатків, додаткових договорів до нього;

- визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором № 88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015, укладеного в межах генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24 жовтня 2013 року;

- визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором № 88ВКЛ-13-1 від 24.10.13 року, укладеного в межах генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24 жовтня 2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-1 від 24.10.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-2 від 24.10.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-3 від 30.10.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-4 від 08.07.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 988ВКЛ-ГЕН-13-3-1 від 24.10.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-2 від 24.10.2013;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-4 від 08.07.2015;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав № 88ВКЛ- ГЕН-13-3-6 від 04.02.2016;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-3 від 26.03.2015;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави автотранспортного засобу № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-5 від 15.07.2015.

У відповідності до ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

При цьому ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України визначає тільки можливість, а не обов'язковість об'єднання кількох вимог в одній позовній заяві.

Під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, об'єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.

Доказами відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України визнаються будь - які фактичні дані, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відтак, допускається можливість об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об'єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки при вирішенні спору судом має бути досліджено тринадцять окремих договорів. При вирішенні спору судом також мають бути оцінені всі докази для дослідження наявності чи відсутності у відповідачів заборгованості по кожному з перелічених вище договорів, а відтак ст. 58 ГПК України в даному випадку не може бути застосована.

При цьому, господарському суду не надано права роз'єднати поєднані в одне провадження позовні вимоги.

Таким чином, для встановлення обставин справи, судом має бути досліджено тринадцять окремих спорів, підставами виникнення яких є різні перераховані вище господарські договори, а судовий збір повинен сплачуватися за кожну вимогу, по кожному договору окремо за ставками, встановленими законодавством України.

Якщо суд, вирішуючи питання про прийняття справи до розгляду, встановить, що порушено правила поєднання вимог чи об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, він відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

При цьому, суд враховує, що навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 пункту 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду міста Києва №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Відтак, оскільки сумісний розгляд заявлених позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та може суттєво утруднити вирішення спору, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, що є підставою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

З огляду на викладене, позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню для усунення допущеного порушення.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" від 05.03.2009 р. № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг, надані в оригіналі.

В якості доказу направлення позовної заяви відповідачу позивачем додано опис вкладення у цінний лист та поштовий чек.

Судом встановлено, що юридичною адресою публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК», згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8А, тоді як копія позовної заяви з додатками направлена на адресу: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 8.

За таких обставин, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо того, що на адресу відповідача надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів, та вважає, що позивач не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву з доданими до неї документами повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Я.А. Карабань