ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 р. Справа № 909/966/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В. І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і

суміжними правами",

вул. Євгена Сверстюка, 23, офіс 916, м. Київ, 02002;

(юрид. адреса: вул. Микільсько-Слобідська, буд.2Б, офіс 287, м. Київ, 02002;

що звернулась на захист прав:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік",

вул.Миколи Василенка, буд. 7 А, Соломянський р-н., м.Київ, 03124

(вул. Антоновича, 48 Б, оф. 14, м.Київ, 03150;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРКТУР",

с. Поляниця м.Яремче,Івано-Франківська область,78593,

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 14 500, 00 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність від 15.06.16);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №28/11 від 28.11.16);

встановив: приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" звернулась до господарського суду Івано-Франківської області на захист прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРКТУР" про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 14 500, 00грн.

В засіданні суду 29.11.16 оголошувалась перерва до 07.12.16.

В засіданні суду 11.01.17 о 10:40 оголошувалась перерва до 11.01.17 12:30.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити, свої обґрунтування виклав у позовній заяві. При цьому вказує на те, що відповідач порушив майнові авторські права позивача (у комплексі «Буковель» використовував музичний твір "STOLEN DANCE" (виконавець - MILKY CHANCE), при цьому не маючи права використовувати цей музичний твір.

Представник відповідача позов не визнає з підстав викладених у запереченні на позовну заяву (вх.№420/17 від 11.01.17), в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими. Крім того наголошує, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують вимоги викладені у позовній заяві, а також не доведено, що спірний музичний твір звучав саме на території комплексу "Буковель".

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.11.

01.01.14 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» укладено договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами.

31.12.14 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національне музичне видавництво» (ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (ліцензіат) укладено ліцензійний договір №НЛВ-138/15, згідно умов якого особа, інтереси якої представляє позивач, отримала права на музичний твір.

Відповідно до п. 1.21 вказаного вище договору, термін дії прав на використання обчислюється з 01.01.15 та закінчується 31.12.16.

Відповідно до виписки з каталогу творів від 15.11.15 на виконання умов ліцензійного договору №НЛВ-138/15 від 31.12.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" набуло права на використання наступних музичних творів, зокрема: "STOLEN DANCE" (виконавець - MILKY CHANCE), однак тільки з 01.01.15.

Як зазначає позивач, актом фіксації №43/12/2014 від 03.12.14, складеного представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами та відеозаписом публічного виконання ОСОБА_3 встановлено, що на території комплексу "Буковель", розташованому у с.Поляниця Яремчанського р-ну Івано-Франківської області, в якому здійснює господарську діяльністю Товариство з обмеженою відповідальністю "Парктур", вільно розповсюджувався (публічно виконувався) музичний твір "STOLEN DANCE" у виконанні MILKY CHANCE, що і зафіксовано на відеокамеру. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем вказаного вище музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. «а», статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

На підтвердження факту використання відповідачем твору "STOLEN DANCE" (виконавець - MILKY CHANCE) на території комплексу "Буковель", позивачем надано відеозапис (диск без номера), акт фіксації № 43/12/2014 від 03.12.14, фіскальний чек відповідача (крісельний витяг) від 03.12.14, квиток на підйом від 03.12.14, чек Приватбанку від 03.12.14.

Представник відповідача в засіданні суду зазначає, що позивачу станом на 31.12.14 не передавались будь-які права щодо перевірки використання відповідачем музичних творів. Більше того, відповідачем не доведено, що зазначений музичний твір використовувався саме на території комплексу "Буковель". Більше того, наголошує, що музичний твір відтворено з власного мобільного телефону та записано їх на відео.

Компенсація в сумі 14 500, 00грн. визначена позивачем з урахуванням п. «г» ч. 2 Статті 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права", яку просить стягнути з відповідача.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за доцільне в позові відмовити та виходить з наступних підстав.

Відповідно до ліцензійного договору №НЛВ-138/15 від 31.12.14 особа, інтереси якої представляє позивач, отримала права на музичний твір лише з 01.01.15, про що сторонами погоджено в п.1.21 договору. Отже, станом на 03.12.14, тобто на момент фіксації використання даного твору відповідачем, позивач та особа в інтересах якого він діє, не мали на даний твір жодних прав.

Тобто, відповідач прав позивача, станом на 0312.14 не порушував.

Представником позивача, ОСОБА_3 складено акт №43/12/2014 від 03.12.14 фіксації використання музичних творів. В підтвердження змісту даного акту додано диск з відеозаписом. Даний доказ досліджено судом та встановлено, що він не може бути доказом достовірності складення акту, з тих підстав, що в акті зазначено, що відеозапис здійснювався за допомогою відеокамери SONY, оптичного диску (номери, вид та серійний номер якого встановити неможливо). Проте, до матеріалів справи , як доказ додано диск без зазначеного вище номера, більше того відеозйомка перервана в часі декілька разів.

В п.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 (із змінами і доповненнями) "Про судове рішення" зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином, достовірність - це властивість доказу, яка характеризує його точність, правильність відображення обставин, що входять до предмету доказування.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Якість запису звукової складової на диску унеможливлюють достовірне визначення джерела відтворення музичних творів, який прослуховується на окремих ділянках при відтворенні запису. Таким чином, встановити за допомогою яких саме пристроїв музичний твір звучав, що зафіксований на диску, який наданий позивачем, у якості доказу на обґрунтування позовних вимог, не виявляється можливим.

Судом перевірено достовірність доказу та виявлено невідповідність дійсності про факти та встановлено недоброякісність джерела, з якого отримано цей доказ. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відхилення даного доказу з причин його недостовірності.

Крім того, наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог акт фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань складено одноособово представником організації без залучення будь-яких інших учасників фіксації (представників громадськості, незацікавлених фізичних осіб, представників відповідача тощо); докази надсилання/вручення вказаних актів відповідачу у матеріалах справи відсутні. Таким чином, акт міг бути складений в інший час та в іншому місці. Підтвердження того, що відповідач ознайомлювався з актом немає. Всупереч інформації вказаній в позовній заяві про те, що відповідач у своєму закладі використовував способом публічного виконання музичний твір "STOLEN DANCE" (виконавець - MILKY CHANCE), позивачем не доведено.

В ч.6 ст.48 Закону України „Про авторське право та суміжні права, передбачено, що організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Системний аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку, що організація колективного управління майновими правами діє лише як представник таких суб'єктів авторських прав в межах наданих їй повноважень та не наділена функціями контролю за діяльністю суб'єктів щодо дотримання законодавства про авторське право. Такі функції згідно з Положенням про державного інспектора з питань інтелектуальної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 № 674, покладено на державного інспектора з питань інтелектуальної власності.

В п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із захистом прав інтелектуальної власності" розяснено, що під час вирішення спорів, повязаних із захистом авторських прав, позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання обєктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди розмір шкоди і причинно-наслідковий звязок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обовязок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

Таким чином, саме на позивача покладено обовязок доведення належності останньому авторського права та/або суміжних прав на спірний твір.

Позивач не довів належність Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" майнових авторських прав на спірний твір станом на 03.12.14.

Відповідно до ст.7 Закону України Про авторське право та суміжні права", субєктами авторського права є автори творів, зазначених у ч.1.ст.8 Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

У загальних положеннях Закону зазначено, зокрема, що автор це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Отже, саме фізична особа (автор) є першочерговим субєктом авторського права, яка в подальшому може передавати свої авторські майнові права, про що також зазначено в ч. 1 ст.11 Закону, відповідно до якої, первинним субєктом, якому належить авторське право, є автор твору.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із захистом прав інтелектуальної власності", організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб.

Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав субєктів авторського права суд повинен зясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та субєктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами субєкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних договорів, укладених із первинними субєктами авторських прав, якими б підтверджувалось волевиявлення авторів творів щодо передачі своїх прав іншим особам, позивачем суду не надано.

Через ненадання організацією (позивачем) доказів укладення договорів між первинними субєктами авторських прав та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" щодо передання останнім майнових авторських прав на спірні твори, позивачем не доведена належність йому авторських прав на спірний твір.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність у нього права на звернення до суду з даним позовом та факту порушення майнових авторських прав позивача.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Усі доводи позивача, викладені в позовній заяві та надані в судових засіданнях судом досліджено, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують обставин справи. Позивачем не доведено перед судом порушення відповідачем його права.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.11 р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача до уваги не приймаються, оскільки є такими, що повністю спростовуються матеріалами справи та поданими доказами. За таких обставин, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи приписи ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України, Закону України Про авторське право та суміжні права", ст.ст.33,34,43,49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" на захист прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРКТУР" про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 14 500, 00грн. - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.01.17

Суддя Булка В.І.