ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11.01.2017р. Справа №905/293/15

за скаргою: №14/2-1710В від 05.09.2016р. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь

про стягнення 11541425,13 грн

за участю органу виконання судового рішення: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від стягувача (позивача, заявника): не зявився

від боржника (відповідача): не зявився

від органу виконання судового рішення: не зявився

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.08.2015р. по справі №905/293/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» позовні вимоги про стягнення 11541425,13 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 7297213,09 грн інфляційних втрат, 744303,95 грн 3% річних, 50922,14 грн судового збору.

07.09.2015р. на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду зі скаргою №14/2-1710В від 05.09.2016р. про:

- визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення 22.08.2016р. постанови №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- визнання недійсною постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 від 22.08.2016р. №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обґрунтування скарги стягувач зазначав, що оскаржувана постанова була винесена з посиланням на приписи п.9 ч.1 ст.47, п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», які за своєю суттю є взаємовиключними та передбачають різні процесуальні наслідки (закінчення або повернення). Разом з цим, постанову від 22.08.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачеві було прийнято з посиланням на чергову сплату/погашення частини заборгованості (а не всіє заборгованості), що, за твердженням заявника, є протиправним оскільки рішення у повному обсязі не виконано. Також, стягувач вказував на фактичну відсутність підстав, з наявністю яких п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повязує можливість повернення виконавчого документа стягувачу.

Боржник у письмових поясненнях №636/01 від 05.12.2016р. зазначав, що оскільки станом на 22.08.2016р. заборгованість по сплаті простроченого платежу згідно ухвали про надання розстрочки у розмірі 674369,93 грн була відсутня, постановою від 22.08.2016р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було правомірно повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47, п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у діючій на момент повернення редакції).

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у запереченнях на скаргу №101/5-16П/8145 від 30.11.2016р. посилався на відповідність дій державного виконавця приписам п.1 ч.2 ст.22, ч.2 ст.30, ч.4 ст.36, п.9 ч.1, ч.5 ст.47, ч.1 ст.50, ч.6 ст.52, ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №14/2-1710В від 05.09.2016р. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вказувалось вище, на виконання рішення господарського суду Донецької області від 25.08.2015р. по справі №905/293/15 господарським судом Донецької області було видано наказ від 07.09.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.12.2015р. відстрочено виконання рішення від 25.08.2015р. по справі №905/293/15 на 6 місяців, а саме до 21.06.2016р. включно.

Згідно з ухвалою від 18.07.2016р. розстрочено виконання вказаного судового акту на 12 місяців, починаючи з 19.07.2016р. по 18.07.2017р. включно з щомісячним платежем з першого по одинадцятий місяць у розмірі 674369,93 грн, а дванадцятий місяць в сумі 674369,95 грн.

В силу норм ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Як свідчать матеріали розгляду скарги, наказ господарського суду Донецької області від 07.09.2015р. був предявлений до виконання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Постановою від 02.12.2015р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження №49502140 з примусового виконання наказу від 07.09.2015р., згідно з постановою від 22.08.2016р. виконавчий документ №905/293/15 від 07.09.2015р. повернуто стягувачу.

При цьому, державний виконавець керувався приписами ч.4 ст.36, п.9 ч.1 ст.47, п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», п.3.4.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України.

За висновками суду, дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2, ст.6, ч.1 ст.11 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

В силу норм п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вже зазначалось вище, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 прийнято постанову від 22.08.2016р. про повернення виконавчого виконавчого документа №905/293/15 від 07.09.2015р. стягувачеві.

В тексті вищевказаної постанови зазначено, що ухвалою господарського суду Донецької області від 18.07.2016р. у справі №905/293/15 розстрочено виконання рішення на 12 місяців, починаючи з 19.07.2016р. по 18.07.2017р. включно з щомісячним платежем з першого по одинадцятий місяць у розмірі 674369,93 грн, а дванадцятий місяць в сумі 674369,95 грн. Згідно ухвали господарського суду Донецької області від 18.07.2016р. у справі №905/293/15 заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня. За приписами ч.4 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до п.3.4.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України, у разі предявлення до виконання виконавчого документа, за яким надано розстрочку виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. На підставі наведеного та керуючись п.9 ч.1 ст.47, п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вирішено повернути виконавчий документ стягувачу.

В обґрунтування законності винесення вищевказаної постанови, державний виконавець посилається на відсутність заборгованості по сплаті чергового платежу за наказом від 07.09.2015р. на момент прийняття постанови; існування встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, оскільки суд, користуючись наданим йому правом та положеннями ст.121 Господарського процесуального кодексу України надав боржнику розстрочку виконання рішення на 12 місяців; наявність у стягувача права на повторне предявлення виконавчого документа на виконання у межах простроченого платежу.

Відповідно до рішення №5-рп/2013 від 26.06.2013р. Конституційного Суду України у справі №1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», суб?єкт права на конституційне звернення порушив питання стосовно того, чи є ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення суду окремим виконавчим документом, на підставі якого може бути відкрито окреме виконавче провадження у порядку, встановленому Законом.

За результатами розгляду цього звернення Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Аналіз положень статей 116, 121 Господарського процесуального кодексу України і статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов?язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження. Таким чином, врахувавши стадійність господарського процесу, процедуру виконання рішення господарського суду на підставі наказу, юридичну природу ухвали господарського суду про розстрочку виконання судового рішення, Конституційний Суд України дійшов висновку, що така ухвала не є підставою для відкриття нового виконавчого провадження, а підлягає виконанню у раніше відкритому на підставі судового наказу виконавчому провадженні як процесуальний акт (документ), яким лише розстрочується виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, Конституцій Суд України встановив, що єдиним актом для відкриття виконавчого провадження є наказ суду, виданий на підставі судового рішення, а розстрочка виконання рішення суду є наслідком розглянутих у справі питань щодо ускладнення або неможливості виконання боржником цього рішення, а отже така ухвала є лише процесуальним документом, який визначає яким чином має виконуватись рішення у єдиному відкритому виконавчому провадженні, а тому розбивання виконавчого провадження на стадії, а саме вимагання від стягувача звертатися до виконавчої служби за фактом невиконання ухвали суду про розстрочку з заявою про відкриття виконавчого провадження в частині простроченого боржником платежу не передбачено ані в Законі України «Про виконавче провадження», ані в Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015р. ВП №49502140, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду від 07.09.2015р. №905/293/15 про стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7297213,09 грн інфляційних втрат, 744303,95 грн 3% річних, 50922,14 грн судового збору.

Таким чином, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №49502140 на всю суму, яка підлягає стягненню відповідно до наказу господарського суду Донецької області від 07.09.2015р. №905/293/15.

За таких обставин, з огляду на прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016р. ВП №49502140 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.09.2015р. №905/293/15 про стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7297213,09 грн інфляційних втрат, 744303,95 грн 3% річних, 50922,14 грн судового збору, державний виконавець повинен згідно приписів діючого законодавства та з огляду на вищевказане рішення Конституційного Суду України, виконувати вищевказаний наказ суду в порядку, визначеному в ухвалі господарського суду Донецької області №905/293/15 від 18.07.2015р. про розстрочку виконання рішення.

Разом з цим, суд вважає помилковим посилання державного виконавця на приписи п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, по-перше, це суперечить вимогам діючого законодавства, по-друге, вказана норма передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду (тоді як рішення в повному обсязі не виконано), а по-третє, в цьому випадку виконавчий документ повертається саме до суду або іншого органу, який якого видав (ч.2 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»), а не стягувачу, що було зроблено державним виконавцем.

Також, суд зазначає про безпідставність посилання державного виконавця на п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, з огляду на те, що надання судом розстрочки виконання рішення суду в будь-якому випадку не може розцінюватись як заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, в розумінні вищевказаної норми, а ухвала суду про надання розстрочки виконання рішення є лише документом, який встановлює порядок його виконання.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, скарга №14/2-1710В від 05.09.2016р. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №14/2-1710В від 05.09.2016р. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про:

- визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення 22.08.2016р. постанови №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- визнання недійсною постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 від 22.08.2016р. №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення 22.08.2016р. постанови №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 від 22.08.2016р. №49502140 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття та згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою на всій території України.

Суддя Ю.О.Паляниця