РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017Справа №910/6238/16
за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

"Державне підприємство "Донецька залізниця"

про стягнення 14379 грн. 55 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 14379 грн. 55 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідно до Договору поставки № 2013-003/О/78 від 24.12.2013 на адресу позивача (одержувача вантажу) у вагонах № 60033511 та № 53125001 надійшов вантаж - обкотиші (окатки) залізорудні офлюсовані, вантажовідправником якого було Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». На станції призначення (Маріуполь-Сортувальний) Донецької залізниці було виявлено недостачу у вагоні № 60033511 у кількості 4950 кг, за результатами чого було складено комерційний акт БН№724269/1169 від 04.10.2015, та у вагоні № 53125001 у кількості 9210 кг, за результатами чого було складено комерційний акт БН№724270/1170 від 04.10.2015.

Таким чином, на думку позивача, перевезення вантажу було здійснено Державним підприємством "Донецька залізниця", у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця", збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у загальному розмірі 14379 грн.55 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 (суддя Привалов А.І.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, у позові Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 скасовано, справу № 910/6238/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу № 910/6238/16 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 справу № 910/6238/16 прийнято до провадження суддею Отрош І.М., залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача "Державне підприємство "Донецька залізниця"; розгляд справи призначено на 13.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 10.01.2017.

14.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що він не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Укрзалізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604. Крім того, відповідно до цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено та про необхідність затвердження якого йдеться у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", однак передавальний акт між ДП "Донецька залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" відсутній, а отже, як стверджує відповідач, Державне підприємство "Донецька залізниця", яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ "Укрзалізниця" не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність і нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

19.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач, зокрема, зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником "Державного підприємства "Донецька залізниця", з огляду на що саме Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" повинно відшкодувати позивачу збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 14379 грн. 55 коп.

Представник позивача у судове засідання 10.01.2017 не з'явився, 10.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи, призначений на 10.01.2017, за відсутності представника позивача, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 793.

Представник відповідача у судове засідання 10.01.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 807.

Щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду судового засідання, призначене на 10.01.2017, суд зазначає наступне.

Як вбачається з інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження третьої особи є: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/606 від 08.06.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі, м. Донецьк.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 10.01.2017, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздрукована сторінка наявна у справі).

Крім того, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в розділі інформація про здійснення зв'язку з юридичною особою вказано номери телефону для здійснення зв'язку з юридичною особою (ДП «Донецька залізниця»), однак за вказаними номерами телефону відповіді не було, що підтверджується телефонограмою від 16.12.2016.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення третьої особи, а отже остання вважається повідомленою про судове засідання, призначене на 10.01.2017, належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та 3 особи та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 10.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) укладено Договір поставки № 2013-003/О/78, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця обкотиш залізорудний, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.

Відповідно до накладної № 47895081 від 01.10.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (відповідно до статуту позивача Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") зі станції відправлення «Рядовая» Придніпровської залізниці до станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було відправлено, зокрема, вагони № 60033511 та № 53125001 з вантажем обкотиші залізорудні офлюсовані, вантажовідправником якого є Публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (копія накладної долучена до позовної заяви).

Судом встановлено, що відповідно до комерційного акту БН№724269/1169 від 04.10.2015, складеного щодо вагону № 60033511, маса нетто вантажу, що зазначена у документі, становить 69450 кг, а в дійсності маса нетто вантажу при прибутті становила 64500 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: вагон № 60033511 прибув в технічному стані несправний, при перезважуванні виявилось нетто вантажу 64500 кг, що на 4950 кг менше від вказаної у документах; при повторному перезважуванні недостача вантажу 4950 кг підтвердилась (оригінал комерційного акту БН№724269/1169 від 04.10.2015 долучений до позовної заяви).

Судом встановлено, що відповідно до комерційного акту БН№724270/1170 від 04.10.2015, складеного щодо вагону № 53125001, маса нетто вантажу, що зазначена у документі, становить 68450 кг, а в дійсності маса нетто вантажу при прибутті становила 59240 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: вагон № 53125001 прибув в технічному стані несправний, при перезважуванні виявилось нетто вантажу 59240 кг, що на 9210 кг менше від вказаної у документах; при повторному перезважуванні недостача вантажу 9210 кг підтвердилась (оригінал комерційного акту БН№724270/1170 від 04.10.2015 долучений до позовної заяви).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до Договору поставки № 2013-003/О/78 від 24.12.2013 на адресу позивача (одержувача вантажу) у вагонах № 60033511 та № 53125001 надійшов вантаж - обкотиші (окатки) залізорудні офлюсовані, вантажовідправником якого було Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». На станції призначення (Маріуполь-Сортувальний) Донецької залізниці було виявлено недостачу у вагоні № 60033511 у кількості 4950 кг, за результатами чого було складено комерційний акт БН№724269/1169 від 04.10.2015, та у вагоні № 53125001 у кількості 9210 кг, за результатами чого було складено комерційний акт БН№724270/1170 від 04.10.2015.

Таким чином, на думку позивача, перевезення вантажу було здійснено Державним підприємством "Донецька залізниця", у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця", збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у загальному розмірі 14379 грн.55 коп.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, у позові Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що ПАТ "Українська залізниця" є неналежним відповідачем у заявленому позові. Суди зазначили, що у справі відсутні дані про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Державного підприємства "Донецька залізниця", а тому ПАТ "Українська залізниця" не є правонаступником ДП "Донецька залізниця".

Втім, постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 скасовано, справу № 910/6238/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у постанові від 14.11.2016 зазначив, що при прийнятті рішення у справі суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки змісту ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, та не звернули увагу на те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які за змістом ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", презюмуються достовірними, ПАТ "Українська залізниця" визначене правонаступником у тому числі і ДП "Донецька залізниця".

При цьому Вищим господарським судом України було вказано на те, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

За таких обставин, Вищий господарський суд України у постанові від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16 зазначив, що для правильного вирішення спору у даній справі судам першочергово необхідно встановити, чи перейшли всі права та обов'язки ДП "Донецька залізниця" до його правонаступника - ПАТ "Українська залізниця", зважаючи, насамперед, на положення ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", дії щодо реєстрації ПАТ "Українська залізниця" та зміст ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", які визначають положення щодо правонаступництва. Крім того судам слід встановити, яке саме підприємство надавало позивачу послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення спору судом з у рахуванням можливого внесення змін до відповідних договорів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14379 грн. 55 коп. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що договір перевезення вантажу (накладна № 47895081 від 01.10.2015) був укладений між Публічним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Державним підприємством "Донецька залізниця"; вагони із вантажем № 60033511 та № 53125001 були прийняті до перевезення Державним підприємством "Донецька залізниця" (зокрема, на накладній № 47895081 від 01.10.2015 міститься відбиток штампу ДП «Донецька залізниця» та про те, що послуги з перевезення вантажу у вагонах № 60033511 та № 53125001 надавались саме ДП «Донецька залізниця» зазначає позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 19.12.2016), однак у зв'язку з недостачею вантажу 04.10.2015 були складені відповідні комерційні акти БН№724269/1169 від 04.10.2015 та БН№724270/1170 від 04.10.2015.

При цьому, позивач є одержувачем вантажу, який відповідно до п. 130 Статуту має право на подання позову.

В той же час, суд відзначає, що позов про стягнення збитків, завданих позивачу Державним підприємством "Донецька залізниця", заявлено до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що, як зазначає позивач, є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця".

З цього приводу (враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", позивач визначений правонаступником, зокрема, Державного підприємства «Донецька залізниця».

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" як юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому,відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Державне підприємство «Донецька залізниця» включено до вказаного переліку.

Суд зазначає, що статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735. Відповідно до п. 2 статуту відповідача, останній утворений як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство (Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця") є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця", що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та послідовність дій зі створення ПАТ "Українська залізниця", визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, дає підстави вважати, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися ПАТ "Українська залізниця" (у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду) мало хронологічно передувати державній реєстрації їх правонаступника (ПАТ "Українська залізниця"), тобто, моменту набуття ним статусу суб'єкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16.

Однак, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, вказана постанова Кабінету Міністрів України фактично передбачає часткове правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" (в частині активів) щодо ДП "Донецька залізниця", розташованого на тимчасово окупованій території та на території проведення антитерористичної операції), оскільки зобов'язання ДП "Донецька залізниця" не відображаються як в балансі правонаступника, так і не включаються до переліків і зведених актів інвентаризації майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 у справі № 910/11196/16 та у постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2016 у справі № 905/1774/15.

При цьому, суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 28.11.2016 та від 13.12.2016 зобов'язував відповідача та третю особу надати суду копію передавального акту майна (прав та обов'язків) від "Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", складеного у зв'язку із реорганізацією.

Однак, відповідач та третя особа копію вказаного передавального акту суду не надали.

При цьому, у письмових поясненнях, поданих до суду 14.12.2016, відповідач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" відсутній передавальний акт, який підтверджує перехід від третьої особи до позивача всіх прав, активів, боргів і зобов'язань третьої особи.

Втім, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 у справі № 910/12685/16 (за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"), яке набрало законної сили 18.10.2016, судом було встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" було складено передавальний акт від 05.08.2015, в якому зазначено, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Укрзалізниця» на підставі господарського відання до проведення його інвентаризації і оцінки, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 7 жовтня 2014 року N 33/6/а визначено райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, а саме: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Суд зазначає, що Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" відсутні, з огляду на що суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником в частині зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, та не ставить факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" прав та обов'язків визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкової попередньої державної реєстрації припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

Однак, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено. Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Втім, як встановлено судом, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" відсутні.

Крім того, суд зазначає, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.03.2016 №78 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій» було анульовано ліцензії на право провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів залізничним транспортом, надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом, згідно з переліком, до якого включено, зокрема, ліцензію третьої особи № 118/1.1 від 29.06.2011 (вид діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом), що дає підстави для висновку, що станом на 01.10.2015 (дата здійснення перевезень у вагонах № 60033511 та № 53125001) третя особа здійснювала приймання вантажів для перевезення та, власне, їх перевезення за накладною № 47895081 від 01.10.2015 на підставі чинної в цей період ліцензії № 118/1.1 від 29.06.2011 як самостійний суб'єкт господарювання, який здійснював ліцензовану діяльність з перевезення.

При цьому, 19.12.2016 через канцелярію суду позивачем було долучено до матеріалів справи копію Договору № 227/4477 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 02.12.2011, який укладено позивачем саме з Державним підприємством «Донецька залізниця», а письмових поясненнях, поданих до суду 19.12.2016, позивач зазначив, що перевезення вантажу у спірних вагонах (№ 60033511 та № 53125001) здійснювалось ДП «Донецька залізниця» саме на підставі вказаного договору.

Доказів укладення договору про організацію перевезень вантажу саме з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на дату здійснення перевезення за накладною № 47895081 від 01.10.2015, та, відповідно, здійснення перевезення саме відповідачем, - позивачем суду не надано.

Так само, позивачем не надано суду доказів внесення змін до Договору № 227/4477 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 02.12.2011, зокрема копій відповідних додаткових угод, якими б вносились зміни до вказаного договору щодо особи, яка надає послуги за договором (з ДП «Донецька залізниця» на ПАТ «Українська залізниця»).

При цьому, відповідач у письмових поясненнях, поданих до суду 14.12.2016, зазначив, що на його рахунок не надходили від позивача кошти за організацію перевезень вантажу у вагонах № 60033511 та № 53125001 за накладною № 47895081 від 01.10.2015, а відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» № 512-Ц/од від 30.11.2015 «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» датою початку господарської діяльності ПАТ «Українська залізниця» є 01.12.2015, та до цього часу відповідач не здійснював господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів переходу в порядку правонаступництва обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та, відповідно, порушення прав Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 14379 грн. 55 коп. збитків не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.01.2017

Суддя І.М. Отрош