ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2017 Справа № 905/2652/16 Господарський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осадчої А.М.

за участю помічника судді Сотір Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" м.Маріуполь Донецької області

до відповідача-1 Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3590,04 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: ОСОБА_1 за довіреністю № Ц/3-04/286-16 від 11.10.2016 року

СУТЬ СПРАВИ:

07.09.2016 року шляхом направлення поштового відправлення Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь (далі ПрАТ ММК ім. Ілліча) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк (далі- ДП Донецька залізниця) про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3590,04 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.09.2016 року позовна заява прийнята до розгляду, порушено справу № 905/2652/16. Розгляд справи відкладався.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання договору №УПр14/28/162 від 30.12.2013 року, укладеного між позивачем та ТОВ "ДТЕК Трейдинг", по залізничній накладній №52756152 від 16.03.2016 року на адресу ПАТ "ММК ім. Ілліча" у вагоні №61788816 надійшов вантаж - антрацит. Згідно акту загальної форми ГУ-23 №30811 від 28.03.2016 року, складеного на станції Волноваха Донецької залізниці, була здійснена перевірка маси вантажу з представниками залізниці, в результаті якої встановлено недостачу та складено комерційний акт AQ 654555/28/249 від 28.03.2016 року. У присутності комісії у вагоні №61788816 при перевантажуванні виявлено недостачу маси вантажу у кількості 3000кг. Викладені у комерційному акті обставини свідчать про доступ до вантажу при його транспортуванні сторонніх осіб, що прямо вказує на вину відповідача. У звязку з тим, що не було забезпечене належне збереження вантажу при його перевезенні, позивачу завдано матеріальні збитки в сумі 3590,04грн., що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

У клопотанні, що отримане через канцелярію суду 07.11.2016 року, позивач зазначає, що перевезення вантажу здійснювалось ПАТ "Українська залізниця". 25.12.2015 року між ПАТ "Українська залізниця" в особі начальника Регіональної філії "Донецька залізниця" та ПАТ "ММК ім. Ілліча" було укладено договір №1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги. Позивач повідомляє, що відповідно до Постанови №200 від 25.06.2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та на вимогу Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування " №4442 Кабінет Міністрів України утворив ПАТ"Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття згідно з додатком 1 до вказаної постанови. У вказаному додатку до таких підприємств віднесено Державне підприємство "Донецька залізниця". Згідно з ч. 2 п. 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків Укрзалізиці та підприємств залізничного ранспорту, враховуючи додаток №1 до постанови КМУ №200 від 25.06.2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", у тому числі Державного підприємства "Донецька залізниця".

Заявлені позовні вимоги позивач нормативно обґрунтовує статтями 16, 22, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статтями 224, 307, 314 ГК України, статтями 110, 114, 130 Статуту залізниць України, статтями 16, 54-57 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

На підтвердження зазначених у позові обставин ПрАТ ММК ім. Ілліча надало суду оригінал залізничної накладної №52756152 від 16.03.2016 року, комерційного акту AQ 654555/28/249 від 28.03.2016 року; належним чином засвідчені копії: договору №УПр14/28/162 від 30.12.2013 року, рахунку-фактури №222 від 16.03.2016 року, акту приймання-передачі вугільної продукції від 16.03.2016, довідки №MPL-52/732 від 31.05.2016року, договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015року, постанови ВГСУ від 04.08.2016 року у справі №905/1021/16, довідки УДППЗ "Укрпошта" про неможливість відправлення поштової кореспонденції ДП "Донецька залізниця", листа, направленого на елекронну адресу ДП "Донецька залізниця" 05.09.2016року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту підприємства.

Ухвалою суду від 10.11.2016 року до участі у справі залучено відповідача-2 - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця".

В запереченнях на позовну заяву, що отримані через канцелярію суду 13.12.2016року, відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність позивачем, зокрема, позивачем не надано платіжні документи, які підтверджуюь оплату рахунку-фактури №222 від 16.03.2016 року, тому твердження останнього про завдання збитків не підтверджується матеріалами справи.

27.12.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній надає письмові пояснення щодо визначення вартості 1 тонни коксу згідно з рахунком вантажовідправника.

Представник позивача у судове засідання 10.01.2017 року не з'явився, у клопотанні, що отримане господарським судом 27.12.2016 року, просить розглянути справу без його участі. Дане клопотання судом задовольняється.

Представник відповідача-2 у судове засідання 10.01.2017 року, з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у письмових запереченнях, які отримано через канцелярію суду.

Представник відповідача-1 у судове засідання 10.01.2017 року, як і у попередні судові засідання, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, про час та місце судового розгляду справи повідомлений у відповідності з рекомендаціями, що надані у п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" № 01-06/2052/14 від 01.12.2014, яким передбачено особливості повідомлення сторін судового процесу, у разі знаходження підприємства на території проведення АТО.

Адреса місцезнаходження ДП Донецька залізниця, що зазначена ЄДРПОУ: 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, будинок №68.

Як встановлено у актах канцелярії господарського суду Донецької області внаслідок того, що згідно листа Харківської дирекції УДППЗ Укрпошта №7-14-607 від 09.11.2016року відділення поштового звязку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, канцелярія суду не має можливості направити поштову кореспонденцію (ухвали суду) на юридичну адресу відповідача.

Інформація про час і місце судових засідань щодо розгляду справи №905/2636/16 розміщувалась на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). Матеріали справи містять роздруковані та оформлені належним чином сторінки з відповідним повідомленням.

З огляду на викладене, суд здійснив всі можливі дії направлені на повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду справи.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до положень статті 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу сторони до суду не звертались.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані в порядку статті 43 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зважаючи на таке.

30.12.2013 року між ПАТ "ММК ім. Ілліча" та ТОВ "ДТЕК Трейдинг" укладено договір №УПр14/28/162, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі - ресурси) по марочному складу, цінам та у кількості, вказаних у відповідних Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору та на умовах, передбачених даним договором. Обсяг та строки (періоди) поставок ресурсів узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних Специфікацій до даного договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору кількість, марочний склад та асортимент ресурсів вказуються у Специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємною частиною. Якість ресурсів повинна відповідати нормам чинних стандартів (ТУ, ГОСТ) для даного виду ресурсів, а також іншими вимогами, якщо такі встановлені домовленістю сторін, відображеними у Специфікаціях. Допустимі відхилення показників якості ресурсів від вищевказаних норм можуть бути встановлені за домовленістю сторін, що відображені у Специфікаціях та/або додаткових угодах.

Гарантія відповідності ресурсів вимогам п. 2.2 даного договору підтверджується посвідченням про якість виробника, яке направляється Покупцю на кожну партію поставки ресурсів (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 2.4 договору під партією ресурсів у відповідності з вимогами ДСТУ 4096-2002 мається на увазі кількість ресурсів, яка вироблена та відвантажена Покупцю за відповідний проміжок часу (доба, зміна і т. п.), середня якість яких характеризується однією об'єднаною пробою.

Датою поставки (передачі) вважається дата, вказана у залізничній накладній, що свідчить про приймання/здачу вантажу перевізником та узгоджена у Специфікаціях. Ресурси поставляються партіями залізничним транспортом у справних напіввагонах навалом. Мінімальна партія відвантаження - один вагон (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" тип товариства було змінено на Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", яке в свою чергу є правонаступником у повному обсязі майна, прав і обов'язків Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

За змістом статті 909 ЦК України, яка кореспондується з положеннями статті 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Загальні умови перевезення, як унормовано частиною 2 статті 908 ЦК України, визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 з відповідними змінами та доповненнями (далі - Статут), наголошується, що основним перевізним документом встановленої форми є накладна, оформлена відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і надана залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з відомостями, що містяться у залізничній накладній №52756152 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" (вантажовідправник) відправило зі станції Довжанська Донецької залізниці у пункт призначення - станція Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці для ПАТ "ММК ім. Ілліча" (вантажоодержувач) вантаж - антрацит у вагоні №61788816 в масі 69500 кг. У вагони вантаж завантажено вантажовідправником, вантаж ущільнено та марковано вапном.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому порядку та відповідно до положень частини 2 статті 307 ГК України та статті 6 Статуту залізниць України за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

З огляду на положення статей 11 ЦК України та 174 ГК України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обовязків.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (ст. 110 Статуту).

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

На станції Волноваха Донецької залізниці 28.03.2016 року складено акт загальної форми ГУ-23 №30811.

28.03.2016 року складено комерційний акт AQ 654555 (форма ГУ-22), у якому зафіксовано, що залізничний вагон №61788816 прибув на станцію Волноваха Донецької залізниці. Завантаження у вагоні нижче рівня бортів на 20-40см, розрівняне. Вантаж не марковано, в документі вказано маркування вапном. З північної сторони над 1-2 люками наявне заглиблення довжиною 2,5 м на всю ширину вагону, вглибину від 50 см до 1,20 м. Протікання вантажу відсутнє. Вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті на затворний механізм, технічно справний. Контрольним переважуванням вагону недостача підтвердилась: вага: брутто - 90100 кг, тара - 23600 кг, нетто - 66500 кг, що менше зазначеного у залізничній накладній на 3000 кг.

Наведений акт за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів ( стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855.

З огляду на наведене, суд визнає, що вищевказаний комерційний акт у відповідності до вимог частини 1 статті 26 Закону України Про залізничний транспорт засвідчує обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізника вантажу, та є належним доказом по справі.

За приписами статті 12 Закону України Про залізничний транспорт підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідкування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу при його перевезенні встановлена нормою статті 924 ЦК України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 23 Закону України Про залізничний транспорт: перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Пунктами 5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу затверджених наказом Мінтрансу України № 542 від 20.08.2001р. встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з ч.1 ст. 31 Статуту, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Пунктом 3.8 Розяснення Президії Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею №04-5/601 від 29.05.2002 зазначено, що відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Згідно з абз. 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р. встановлено що, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до накладної № 52756152 вантаж завантажено у вагони відправником, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Досліджені у судовому засіданні письмові докази свідчать про те, що нестача виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагону, вантажу та кріплення у вагоні, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу.

Зауважень з боку залізниці до стану вагонів та вантажу в ньому на станції відправлення не було.

Наявність поглиблень у навантаженні (воронок) та відсутність маркування, яке було нанесене під час приймання до перевезення, свідчить про втрату частини вантажу під час перевезення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування. Залізниця не довела, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У статті 114 Статуту залізниць України закріплено положення, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною 1 статті 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083): при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить, зокрема: 2% маси для вантажів, що перевозяться у вологому стані. За таких обставин фактична недостача вантажу у вагоні №61788816 становить 1610 кг (3000-1390).

Згідно п. 2.7 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до рахунку- фактури №222 від 16.03.2016 року, згідно якого Постачальником є ТОВ "Свердловантрацит", а платником - ТОВ "ДТЕК Трейдинг", вартість однієї тони антрациту становить 2229,84 грн.

Таким чином, вартість нестачі вказаного вантажу з урахуванням норми природної втрати становить 3590,04 грн. Представлений позивачем розрахунок розміру збитків суд визнає вірним.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2015 року № 200 прийняте рішення про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюється в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

На підставі Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно якого дане товариство є юридичною особою і правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «Українська залізниця» проведено 21.10.2015р., ідентифікаційний код юридичної особи 40075815.

Як свідчать матеріали справи, перевезення за залізничною накладною №48826945 від 14.06.2016 року здійснене на підставі договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015 року про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, що укладено між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Вантажовласник), який підписано та скріплено печатками з обох сторін, зі строком дії, у відповідності до п.7.4 до 31.12.2016 року.

Пунктом 1.1 договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015 року встановлено його предмет, яким є надання Виконавцем Вантажовласнику послуг повязаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

За визначенням п. 7.1 договору, Виконавець надає Вантажовласнику послуги на станціях регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», до яких, у тому числі, беручи до уваги п.2.3 договору, віднесено станцію Волноваха.

Спірне перевезення вантажу відбулось на станціях Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке і є фактичним перевізником у спірних правовідносинах у період здійснення перевезення.

Суд вважає доведеним факт порушення ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" своїх зобовязань з перевезення вантажу залізничним транспортом, унаслідок чого ПрАТ ММК ім. Ілліча спричинені матеріальні збитки, які підлягають відшкодуванню в судовому порядку відповідачем-2 на користь позивача.

Враховуючи наведені норми законодавства та викладені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих у розумінні статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України доказів факту, що свідчить про втрату Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» за винних дій відповідача-1, який не здійснював перевезення, та, як наслідок, причинний зв'язок між діями Державного підприємства «Донецька залізниця» і заподіяними збитками.

Вимоги позивача щодо стягнення збитків у сумі 3590,04 грн. з відповідача-1 не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень статті 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору в сумі 1378,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача-2.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, статтями 908, 909 Цивільного кодексу України та статтями 174, 224, 225, 307 Господарського кодексу України, Законом України Про залізничний транспорт, Статутом залізниць України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча до Державного підприємства Донецька залізниця, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3590,04 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" (84400, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Кірова, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Левченко, 1, ідентифікаційний код 00191129) збитки в сумі 3590,04 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків в сумі 3590,04 грн. з Державного підприємства Донецька залізниця м.Донецьк відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 10.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2017 року.

Суддя А.М. Осадча