ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р.Справа № 922/4053/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс", смт. Пісочин
про стягнення 25 999,60 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м. Харків (далі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс", смт. Пісочин, в якому просить суд стягнути з останнього 25999,60 грн., з яких основна заборгованість 19802,48 грн. за період з лютого по квітень 2016 року, 1268,05 грн. - інфляційні витрати, 388,33 грн. - 3% річних, 4540,74 грн. - пені, також позивачем заявлено до стягнення судовий збір.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за тимчасовим договором № 13624 від 01.11.2006 про постачання теплової енергії в частині своєчасних розрахунків за спожиту теплову енергію. В якості правових підстав посилається на положення ст. ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2016 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2016 об 12:15.

06.12.2016 до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, а також на виконання вимог ухвали суду надані ОСОБА_2 з ЄДРПОУ щодо відповідача та банківська виписка щодо часткової оплати суми боргу відповідачем до подання позову до суду Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

12.12.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх. № 42546), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи платіжні доручення щодо сплати заборгованості за теплову енергію, а саме платіжне доручення від 08.12.2016 № 3822 на суму 12173,51 грн., платіжне доручення від 08.12.2016 на суму 13431,72 грн., платіжне доручення від 08.12.2016 № 3824 на суму 1499,27 грн., а також лист щодо банківських реквізитів. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.12.2016 оголошувалась перерва до 20.12.2016 до 10:30.

16.12.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд зобов'язати позивача надати детальний розрахунок нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат. Надане клопотання долучено судом до матеріалів справи.

16.12.2016 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 43183) в якому він позов визнає частково, а саме погоджується з основною сумою боргу, а з нарахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені не погоджується, а також зазначає про те, що розрахунок пені, наданий позивачем, суперечить нормам чинного законодавства, оскільки строк у межах якого особа може звернутись до суду для стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання складає 1 рік, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині пені, інфляційних нарахувань та 3% річних. Наданий відзив було долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача 20.12.2016 надав через канцелярію суду заяву (вх. № 43699) в якій зазначив про те, що відповідачем було сплачено суму основного боргу у розмірі 19802,48 грн. та просить суд провадження у цій частині припинити на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, в іншій частині стягнення позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути 1268,05 грн. - інфляційних витрат, 388,33 грн. - 3% річних та 4540,74 грн. - пені.

В судовому засіданні 20.12.2016 оголошувалась перерва до 11.01.2017 до 11:45.

28.12.2016 до суду від позивача надійшли пояснення та заперечення на відзив відповідача (вх. № 44612), в яких він не погоджується з відповідачем щодо невірного нарахування інфляційних витрат, 3% річних та пені, вважає, що дані розрахунки є вірними та зробленими відповідно до діючого законодавства. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 11.01.2017 з'явився представник позивача та зазначив що відповідачем було сплачено суму основного боргу у сумі 19802,48 грн. та просить суд провадження у цій частині припинити на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, в іншій частині стягнення позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути 1268,05 грн. - інфляційних витрат, 388,33 грн. - 3% річних, 4540,74 грн. - пені.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.01.2017 не заперечував проти факту отримання від позивача теплової енергії, зазначив, що основний борг за період з лютого 2015 року по квітень 2016 року погасив та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" ("Енергопостачальна організація") та Приватним акціонерним товариством "Куряжський домобудівний комплекс" ("Споживач") було укладено Тимчасовий договір про постачання теплової енергії від 01.11.2006 № 13624 (а.с. 32-34), згідно умов якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Додатковою угодою від 01.07.2013 було внесено зміни до п.5.3 Тимчасового договору про постачання теплової енергії від 01.11.2006 № 13624 та зазначено, що з моменту прийняття засобу обліку теплової енергії, який встановлено на об'єкті теплоспоживання на комерційний облік, нарахування проводяться виключно за показами вузла обліку теплової енергії, документом, який підтверджує правильність нарахування за спожиту теплову енергію є погоджена обома сторонами відомість обліку теплової енергії (п. 5.3.1. Додаткової угоди).

Сторони погодили, що Тимчасовий договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007 (п.10.1. договору), та якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік (п.10.4.). В п.10.2. сторони погодили випадки, з яких цей договір припиняє свою дію - закінчення строку, на який він був укладений; взаємна згода сторін; прийняття рішення господарським судом Харківської області та ліквідація сторін. Документи, що містяться в матеріалах справи, дають підстави вважати договір про постачання теплової енергії від 01.11.2006 № 13624 є діючим.

Факт підключення та відключення споживача підтверджується відповідними актами: № 177/1767 від 22.10.2014, № 177/1738 від 22.10.2014, № 177/3603 від 10.10.2015, №177/3596 від 10.10.2015, № 177/4572 від 05.04.2016, №177/4579 від 05.04.2016, № 177/4607 від 05.04.2016 (а.с. 8-16).

Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт на відпуск-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (п. 6.2 договору про постачання теплової енергії).

Пунктом 6.3 договору сторони домовились, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 6.4 договору про постачання теплової енергії якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується не пізніше 25-го числа поточного місяця.

КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок опалювальних сезонів 2014-2015 років, 2015-2016 років та Договору про постачання теплової енергії № 13624 від 01.11.2006 здійснювало постачання теплової енергії до будинків за адресами: Харківська обл., смт. Пісочин, вул. Квартальна, 3, вул. Квартальна, 5/9, вул. Набережна, 11.

Станом на 22.11.2016 заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань складає 19802, 46 грн., яка утворилась за період з лютого 2015 по квітень 2016. Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення теплової енергії у будинки, які підписано та скріплено печатками КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачів будинків.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується, а згідно ч. 7 цієї статті оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії у розмірі 19802,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вже після порушення провадження у справі, відповідачем на рахунок позивача 08.12.2016 було сплачено суму основного боргу в розмірі 19802,48 грн.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 19802,48 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 388,33 грн. та суму інфляційних нарахувань в розмірі 1268,05 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 388,33 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1268,05 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4540,74 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2.3 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожний день прострочення платежу.

У відзиві на позов відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" щодо стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлену теплову енергію у строки визначені договором, позивач заявляє до стягнення пеню в сумі 4540,74 грн. за період прострочення з 24.09.2015 по 18.11.2016 року по кожній сумі боргу окремо.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, враховуючи встановлений судом період нарахування пені та її належний розмір, суд дійшов висновку, що вимога позивача до відповідача про стягнення пені підлягає часткову задоволенню у розмірі 1686,17 грн. з врахуванням спливу позовної давності щодо решти пені та заяви відповідача про застування позовної давності.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 525, 526, 530, 598, 610, 612, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України, статями 20, 173, 174, 193, 275 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 19802,48 грн.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс" (62418, Харківська обл., смт. Пісочин, вул. Кільцева, 41, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/р 2313 у ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823, ) пеню в розмірі 1686,17 грн., інфляційні витрати в розмірі 1268, 05 грн., 3% річних в розмірі 388,33 грн. та 1226,71 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 16.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3