РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"10" січня 2017 р. Справа № 906/738/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Коломис В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від "12" грудня 2016 р. у справі № 906/738/15 за скаргою № 02/19/137/16 від 09.11.2016р. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Малинтеплоенерго"

про стягнення 6133988,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Перевіривши матеріали поданої апеляційної скарги та доданих до неї документів, Рівненський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Рівненським апеляційним господарським судом, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.94 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) апеляційна скарга підписується особою, яка подала скаргу або її представником.

Згідно з частинами 1 та 3 ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ч. 2 ст.36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Ксерокопія довіреності засвідчується у відповідності до Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, яким затверджено Національний стандарт України Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003". Пунктом 5.27 цього стандарту визначено порядок засвідчення копій документів, а саме: відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що апеляційну скаргу від імені Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області підписано представником за довіреністю ОСОБА_1, без надання належних доказів наявності у даної особи відповідних повноважень, оскільки додана до апеляційної скарги ксерокопія довіреності №14/3.3-15/636 від 26.07.2016, в порушення вимог ст.36 ГПК України та пункту п.5.27 стандарту, не засвідчена належним чином, а відтак, не може підтверджувати повноваження ОСОБА_1 на підписання апеляційної скарги від імені скаржника.

Згідно п.1 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

У відповідності до ч.3 ст.94 ГПК України, до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011, належним доказом надіслання копії скарги іншій стороні у справі є розрахунковий документ встановленої форми (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), реєстр поштових відправлень, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії, або засвідчений належним чином витяг з реєстру поштових відправлень.

Однак, при надходженні матеріалів апеляційної скарги до Рівненського апеляційного господарського суду, виявлено відсутність доказів надсилання копії скарги сторонам у справі про що складено акт від 04.01.2014р.

Згідно п.2 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору.

Проте, як вбачається із апеляційної скарги, скаржником не надано доказів сплати судового збору та заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

За нормами статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до п. 3.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. (із змінами і доповненнями) клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Водночас, звертаючись до суду апеляційної інстанції із клопотанням про відстрочення сплати судового збору, скаржником не наведено та не надано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги та скаржник зможе сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі.

Обмежене фінансування бюджетної установи, що зумовлює утруднення сплати судового збору, або відсутність фінансування щодо витрат зі сплати судового збору не є підставою для відстрочення сплати судового збору, зважаючи на норми статті 129 Конституції України, якою визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Разом з тим у п.2 Прикінцевих положень Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок забезпечення відповідного фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Невиконання центральним органом виконавчої влади законодавчо встановленого обов'язку щодо фінансування відповідних державних органів само по собі не може бути підставою для вирішення судом питання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Оскільки відстрочення сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, яких у даному випадку скаржником не доведено, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У cправі "Креуз проти Польщі" (п.53, «Case of Kreuz v. Poland», рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р., надалі - Рішення) суд постановив, що "Право на суд", закріплене п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

У пункті 60 Рішення Європейський суд з прав людини постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно п.3 ч.1 ст.97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч.4 ст.97 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, сторона має право повторно подати апеляційну скаргу з клопотанням про відновлення строку розгляду справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга повертається на підставі п. 1, 2, 3 ст. 97 ГПК України, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не розглядається.

Керуючись ст.ст. 86, п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про відстрочення сплати судового збору відхилити.

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.12.2016 у справі №906/738/15 повернути заявнику.

Додаток: апеляційна скарга з додатками на 5 арк.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.