РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2017 р. Справа № 906/1601/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г. ,

суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 р.

за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у справі №906/1601/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Малинтеплоенерго"

про стягнення 85 342 грн 47 коп.

за участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_1,

боржника - не з'явився,

органу ДВС - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 року у справі №906/1601/15 (суддя Тимошенко О. М.) скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 07.11.2016 р. на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задоволено. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 р. у виконавчому провадженні по виконанню наказу господарського суду Житомирської області №906/1601/15. Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 р. у виконавчому провадженні по виконанню наказу господарського суду Житомирської області №906/1601/15.

В обґрунтування ухвали, суд зазначив, що Законом України "Про виконавче провадження", а саме ст. 47 встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, з якого не вбачається винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа у разі, якщо коштів, які стягуються з боржника недостатньо для задоволення вимог стягувачів або на підставі перебування виконавчого документа на виконанні тривалий час, а саме понад 6 місяців.

Не погоджуючись з наведеною ухвалою суду першої інстанції, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 року у справі №906/1601/15, в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанову про повернення виконавчого документа було винесено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 та ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач просить відмовити органу ДВС у задоволені апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 року. Зазначає, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, однак, вказаним законом не передбачено винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у разі, якщо коштів, які стягуються з боржника недостатньо для задоволення вимог стягувачів чи на підставі перебування виконавчого документа на виконанні тривалий період, а саме понад шість місяців.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника стягувача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 45 ГПК України також унормовано, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов; рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання судових рішень, передбачених законом.

Нормою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначені в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Виконання рішення господарського суду, згідно із ст.116 ГПК України, провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 у справі №906/1601/15 рішення господарського суду Житомирської області від 23.11.2015 року скасовано частково. Стягнуто з комунального підприємства "Малинтеплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11834,31 грн. заборгованості, 43213,03 грн. інфляційних, 3016,14 грн. річних, 870,00 грн. судового збору

На виконання вищевказаної постанови суду господарським судом Житомирської області 22.02.2016 року видано наказ.

На виконанні відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження №50668741, з виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1601/15 від 22.02.2016 року про стягнення з КП "Малинтеплоенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 11834,31 грн., 43213,03 грн. інфляційних, 3016,14 грн. річних, 870,00 грн. судового збору, яке входило до складу зведеного виконавчого провадження №35023383.

04.10.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про повернення виконавчого документа (наказ господарського суду Житомирської області №906/1601/15 від 22.02.2016 року) стягувачу без виконання, посилаючись на те, що коштів, які стягуються з боржника недостатньо для задоволення вимог стягувачів, а також на те, що виконавчі документи про стягнення з боржника КП "Малинтеплоенерго" боргу перебувають на виконанні тривалий період, а саме понад 6 місяців.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеного у статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Законом України "Про виконавче провадження", а саме ст. 47 встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Пунктом 2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (в ред. чинній на момент винесення державним виконавцем постанови), на який посилається скаржник в своїй апеляційній скарзі, встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Однак наведений пункт ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає такої підстави для повернення виконавчого документа, як недостатність коштів для задоволення вимог стягувача.

Також, стаття 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в ред. чинній на момент винесення державним виконавцем постанови) не передбачає такої підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, як факт перебування виконавчого документу на виконанні понад 6 місяців.

Оцінюючи твердження апелянта, що статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців, колегія суддів зауважує, що вказана стаття передбачає обовязок державного виконавця здійснити виконавчі дії з виконання рішення суду протягом певного строку, а саме шести місяців, однак не передбачає право державного виконавця на повернення виконавчого документа стягувачу на підставі тривалого перебування виконавчого документа на виконанні.

Доводи апелянта, про те, що стягувач має право повторно предявити виконавчий документ на виконання, а тому його права постановою державного виконавця від 04.10.2016 року порушені не були, оцінюється апеляційним судом критично, оскільки наведене не спростовує того факту, що постанова державного виконавця від 04.10.2016 року суперечить чинному на момент її винесення законодавству, а саме ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", та порушує право стягувача на належне виконання судового рішення в розумні строки.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Однак, право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012, заява №38773/05).

Тобто, належне виконання судового рішення в порядку та в межах повноважень, визначених законодавством України, є однією з основних гарантій дотримання принципу обовязковості судового рішення, який в даному випадку було безпідставно порушено державним виконавцем при винесені постанови від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Як розяснено в п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р. №9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби та скасування постанови державного виконавця від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді заяви судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 р. у справі №906/1601/15 залишити без змін, апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - без задоволення.

2. Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Соборний, 1) в дохід державного бюджету (отримувач коштів - УДКСУ у м. Рівне, код за , банк отримувача - ГУДКСУ у Рівненській області, МФО - 833017, рахунок отримувача - 2002, код класифікації доходів бюджету - (м.Рівне) 22030101) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1378,00 грн.

3. Доручити господарському суду Житомирської області видачу судового наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 р. у справі №906/1601/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.