РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2017Справа №910/20374/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 4577,01 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Жигальська Ю.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача - Ліповуз Д.І. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повністю відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП, та невідшкодованими залишились 4577,01 грн.

Від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит, здійснений у порядку ст. 65 ГПК України.

Відповідач вимоги позову відхилив, посилаючись, що страхове відшкодування не було сплачено на рахунок суб'єктів господарювання, які здійснювали ремонт, і доказів проведення ремонту автомобіля після ДТП також не надано, тому він не зобов'язаний відшкодовувати Позивачу 4577,01 грн., які вважає сумою ПДВ, віднятою Відповідачем від заявленої до нього суми страхового відшкодування.

У судовому засіданні 28.11.2016 оголошувалась перерва на 04.01.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015 по вул. Шулявській, в м. Києві, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водії ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються відомостями ДАІ про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був під керуванням ОСОБА_4 на час ДТП, належить йому на праві власності, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Ідея Банк», строк дії Договору до 09.11.2016 включно.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, рахунок № 00164 від 28.12.2015 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (49847,08 грн.), звіт оцінювача від 11.03.2016 про оцінку ринкової вартості Застрахованого автомобіля, Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 27462,04 грн., з яких 19709,44 грн. на рахунок вигодонабувача за Договором добровільного страхування та 7752,60 грн. у рахунок погашення заборгованості страхувальника по Договірним оплатам.

Щодо посилань Відповідача на безпідставність здійснення виплати не на користь ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, то суд зазначає, що обидві виплати були Позивачем здійснені правомірно, а саме на виконання п.п. 10.3 та 16.12 Договору, згідно з вказівкою та згодою страхувальника у зарахування в суму нездійснених виплат та за вказівкою у листі вигодонабувача щодо виплати йому у зарахування погашення кредиту страхувальника. Відтак, страхова виплата відбулась у встановлений умовами Договору страхування спосіб.

При цьому, судом враховано, що закон не зобов'язує страховика здійснювати виплату страхового відшкодування саме на ремонтне СТО для відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів протилежного. Натомість, за умовами ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування, що у даному випадку і було здійснено страховиком за Договором добровільного страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_3, автомобіля «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, як особи, яка експлуатувала автомобіль «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АЕ/5242254 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 50000 грн., франшиза - 500 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_3, автомобіля «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Спір у справі виник у зв'язку з розходженням суми, яку заявив Позивач до відшкодування до Відповідача, та суми, яку виплатив Відповідач, на 4577,01 грн., яка являє собою суму ПДВ, обраховану Відповідачем, та яку він вважає, що не повинен відшкодовувати (було заявлено до відшкодування 27462,04 грн., з яких, за вирахуванням встановленої полісом франшизи 500 грн. та обрахованого Відповідачем ПДВ 4577,01 грн., останнім булу виплачено 22385,03 грн.).

Судом встановлено, що дійсно, рахунок №00164 від 28.12.2015 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (49847,08 грн.), на який Позивач посилається у здійсненому ним розрахунку страхового відшкодування, містить у своєму складі суму ПДВ.

Як на відсутність обов'язку сплачувати спірну суму Відповідач посилається на п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте вказана норма у даному випадку всупереч посиланням Відповідача застосуванню не підлягає, оскільки страхове відшкодування було виплачено не на користь потерпілої особи (її представника), а на користь вигодонабувача за договором страхування та в рахунок погашення заборгованості страхувальника по договірним оплатам.

При цьому суд також зазначає, що страховик (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника (Відповідача) винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

А обов'язок Відповідача щодо сплати страхового відшкодування у порядку зворотної вимоги до нього з боку Позивача, як особи, яка виплатила страхове відшкодування, не ставиться законом у залежність від наявності або відсутності доказів проведення відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля.

Протилежного Відповідач не обґрунтував та не довів.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/5242254 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.) та в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (27462,04 грн.), та за мінусом встановленої полісом франшизи (500 грн.), а отже в сумі 26962,04 грн.

Оскільки Відповідачем було сплачено Позивачу лише частину суми страхового відшкодування 22385,03 грн., то позовні вимоги про стягнення решти суми страхового відшкодування 4577,01 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) 4577 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят сім) грн. 01 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.01.2017

Суддя Сташків Р.Б.