РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017Справа №910/17752/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСК Донбаспромстрой»

до Підприємства з іноземними інвестиціями «Віп-Рент»

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1

про стягнення 103 458,42 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача1 Шульєва Т.Л. - представник за довіреністю б/н від 07.06.2016

від відповідача2 Пешков О.О. - представник за довіреністю № 0116-239 від 30.12.2016

від третьої особи: не з'явилися

В судовому засіданні 18.01.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСК Донбаспромстрой» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення 103 458,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.01.2013 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено транспортний засіб «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1, що належав на той час ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» (надалі - позивач), не було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджене майно. За доводами позивача, ПрАТ «СК «Українська страхова група» (надалі-відповідач-2) було надано необхідні документи для виплати страхового відшкодування та письмову заяву про відшкодування заподіяної шкоди, яка на момент звернення позивача до суду досі не задоволена. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого ліміту відповідальності страховика, позивач просить суд стягнути з відповідача-2 та Підприємства з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» (надалі - відповідача-1) понесену шкоду у розмірі 103 458,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17752/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 19.10.2016.

18.10.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов письмовий відзив ПрАТ «СК «Українська страхова група» для долучення до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

У відзиві відповідач-2 зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За доводами відповідача-2 згідно з висновку № 850 про оцінку транспортного засобу від 24.05.2013, ринкова вартість транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 до ДТП складає 104 098,62 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 224 535,17 грн.

Таким чином, відповідач-2 вказує, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Для визначення вартості транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 після ДТП, ПАТ «СК «Українська страхова група» було проведено торги на інтернет-порталі «AUTOonline» (http://www.autoonline.ua/) з визначення залишкової вартості транспортного засобу, згідно якої вартість транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 після ДТП склала 71 300,00 грн.

Покупець ОСОБА_4 зобов'язався придбати даний транспортний засіб в стані якому він перебував після ДТП, при умові знаття його з обліку та передачі ключів та всіх необхідних документів до 21.06.2013.

Також відповідач-2 зазначає, що представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 отримав зобов'язуючу пропозицію 06.06.2013 та у разі бажання ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» мав можливість скористатися цією пропозицією.

В подальшому 29.07.2014 на адресу відповідача-2 надійшла заява ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» №06/114 про відшкодування страхового відшкодування і зазначеними банківськими реквізитами, у зв'язку з чим відповідачем-2 було перераховано страхове відшкодування у розмірі 32 798,62 грн (104 098,62 грн - 71 300,00 грн), що підтверджується платіжним дорученням № 18323 від 07.08.2014.

З огляду на зазначене, відповідач-2 зазначає про виконання свого обов'язку перед позивачем в повному обсязі та просить суд відмовити у позові в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 19.10.2016, з'явились представники позивача та відповідача-1.

У судовому засіданні представник відповідача-1 надав письмову заяву про застосування строків позовної давності та письмовий відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач-1 зазначає, що Підприємство з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» є не належним відповідачем у справі, оскільки цивільно-правова відповідальність останнього щодо транспортного засобу «Renault Logan», державний номер НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «СК "Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку з лімітом відповідальності у розмірі 505 000,00 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2016 розгляд справи було відкладено на 16.11.2016.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.11.2016 залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, продовжено строку розгляду справи та відкладено розгляд справи на 14.12.2016.

14.12.2016 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення документів по справі, яке судом задоволено та долучено документи до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляд справи.

Ухвалою суду від 14.12.2016, враховуючи вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 18.01.2017.

12.01.2017 відповідача через загальний відділ діловодства суду надали додаткові заперечення до відзиву.

У судове засідання 17.01.2017 з'явилися представники відповідачів. Позивач та третя особа не забезпечила явку уповноважених представників у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що позивач не з'явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 18.01.2017 суд заслухав представників відповідачів, які проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.01.2013 мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який належить ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» надалі - (позивач) та «Renault Logan», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» (наділі - відповідач-1)

. в результаті чого вказані автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28.08.2013 у справі № 259/2082/13-п встановлено факт порушення водієм автомобіля «Renault Logan», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що між Підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - відповідач-2) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 04.01.2014 (Поліс АВ/6870308), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб «Renault Logan», державний номер НОМЕР_2 ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн.

За доводами позивача, останній звертався до відповідача-2 із заявою про виплату страхового відшкодування з переліком відповідних документів, проте відповідачем-2 не було виплачено страхове відшкодування.

В подальшому, за твердженням позивача, ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» за власні кошти на суму 103 458,42 грн було відремонтовано автомобіль «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 та відчужено. На підтвердження доказів ремонтування автомобіля Honda Civic», державний номер НОМЕР_1, позивач долучив до матеріалів справи копії рахунку-фактури № 1017 від 04.02.2014 на суму 103 458,42 грн, складеного СПД ОСОБА_7, акту здачі-прийняття робіт надання послуг № 1074 від 26.02.2014 та квитанцій до прибуткового ордера, а саме: № 12 від 06.02.2014, № 21 від 07.02.2014. № 29 від 10.02.2014, № 33 від 12.02.2014, № 35 від 13.02.2014, № 37 від 14.02.201, № 40 від 17.02.2014, № 46 від 19.02.2014, № 49 від 20.02.2014, № 53 від 21.02.2014, № 62 від 24.02.2014.

Відтак, за твердженням позивача, ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» понесло матеріальну школу при відновленні автомобіля «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 у розмірі 103 458,42 грн, яку йому повинні відшкодувати відповідачі, зокрема відповідач-1 у розмірі 53 458,42 та відповідач-2 у розмірі 50 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 ГПК України.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Позивачем на підтвердження доказів щодо понесення матеріальної шкоди надано суду завірені копії рахунку-фактури № 1017 від 04.02.2014 на суму 103 458,42 грн, складеного СПД ОСОБА_7, акту здачі-прийняття робіт надання послуг № 1074 від 26.02.2014 та квитанцій до прибуткового ордера, а саме: № 12 від 06.02.2014, № 21 від 07.02.2014. № 29 від 10.02.2014, № 33 від 12.02.2014, № 35 від 13.02.2014, № 37 від 14.02.201, № 40 від 17.02.2014, № 46 від 19.02.2014, № 49 від 20.02.2014, № 53 від 21.02.2014, № 62 від 24.02.2014.

Дослідивши вказані докази, суд вважає їх неналежними та такими, що не підтверджують факт понесення саме позивачем матеріальної шкоди та саме при здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 (Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, зокрема, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Судом встановлено, що рахунок-фактура № 1017 від 04.02.2014 на суму 103 458,42 грн, який складений СПД ОСОБА_7 взагалі не містить жодного посилання щодо відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1.

Стосовно акту здачі-прийняття робіт надання послуг № 1074 від 26.02.2014, суд також відзначає, що даний акт не містить переліку виконаних робіт, а лише містить посилання на рахунок-фактура № 1017 від 04.02.2014.

Виходячи з приписів ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ має бути складено під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Отже, під час формування акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на особливу увагу заслуговує наявність у документі обов'язкових реквізитів, важливість яких свого часу відзначив Мінфін України (листи від 11.06.2007 р. № 31-34000-10-16/11926 і від 14.03.2012 р. № 31-08410-07/23-1994/1318). Це пов'язано насамперед із тим, що обов'язкові реквізити надають документу юридичної сили та доказовості. В іншому випадку суб'єкту господарювання фактично неможливо буде довести, що відображені ним послуги, підтверджені дійсно первинними документами. Оскільки відсутність обов'язкових реквізитів позбавляє документ статусу «первинного» і, як наслідок, може поставити під загрозу включення послуг до складу витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, акт здачі-прийняття робіт надання послуг № 1074 від 26.02.2014, не містить змісту та обсягу господарської операції (містить лише посилання на рахунок-фактура № 1017 від 04.02.2014) а також не містить місце складання, що не дає підставу стверджувати про надання послуг щодо відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1.

Крім цього, суд зазначає, не можуть вважатися належними доказами, понесення матеріальної шкоди саме позивачам, копії квитанцій до прибуткового ордера, а саме: № 12 від 06.02.2014, № 21 від 07.02.2014. № 29 від 10.02.2014, № 33 від 12.02.2014, № 35 від 13.02.2014, № 37 від 14.02.201, № 40 від 17.02.2014, № 46 від 19.02.2014, № 49 від 20.02.2014, № 53 від 21.02.2014, № 62 від 24.02.2014.

Зокрема, у зазначених квитанціях до прибуткового ордеру зазначено, що грошові кошти прийнято від ТОВ «Донбаспромстрой» через ОСОБА_8 за послуги ремонту а/м «Honda Civic», № НОМЕР_1, однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження повноважень ОСОБА_8 вчиняти дії від імені ТОВ «ПСК Донбаспромстрой» стосовно оплати.

З огляду на зазначене, надані квитанції до прибуткового ордеру № 12 від 06.02.2014р., № 21 від 07.02.2014р., № 29 від 10.02.2014р., № 33 від 12.02.2014р., № 35 від 13.02.2014р., № 37 від 14.02.2014р., № 40 від 17.02.2014р., № 46 від 19.02.2014р., № 49 від 20.02.2014р., № 53 від 21.02.2014р., № 62 від 24.02.2014р. не є належними доказами сплати грошових коштів саме позивачем за проведення ремонту.

Також суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо відчуження автомобіля «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 вже у відремонтованому стані, оскільки в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про виставлення транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 після ДТП, ПАТ «СК «Українська страхова група» на торги на інтернет-порталі «AUTOonline» (http://www.autoonline.ua/).

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із матеріалів справи, за ініціативою відповідача-2 було проведено звіт № 850 від 24.05.2-13 про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 до ДТП складає 104 098,62 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 224 535,17 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт виставлення транспортного засобу «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1 після ДТП, ПАТ «СК «Українська страхова група» на торги на інтернет-порталі «AUTOonline» (http://www.autoonline.ua/) та отримання зобов'язуючої пропозиції представником відповідача ОСОБА_9 за довіреністю, відповідно до якої покупець ОСОБА_4 зобов'язався придбати даний транспортний засіб в стані якому він перебував після ДТП, за грошові кошти у сумі 71 300,00 грн при умові знаття його з обліку та передачі ключів та всіх необхідних документів до 21.06.2013.

Однак, позивачем не надано жодного доказу щодо відхилення зобов'язуючої пропозиції, в той же час направлено заяву від 28.07.2014 № 06/144 на адресу відповідача про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів, однак без визначення суми відшкодування. В результаті чого, відповідачем-2 було складено страховий акт № ССЦВ-420 від 29.07.2014 та рахунок суми страхового відшкодування відповідно до якого розмір відшкодування складає 32 798,62 грн як різниця між ринковою вартістю ТЗ (104 098,62 грн) та вартості залишків ТЗ після страхового випадку71 300,00 грн.

Виплата відповідачем-2 страхового відшкодування у сумі 32 798,62 грн підтверджується платіжним дорученням № 18323 від 07.08.2014.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо понесення матеріальної шкоди у розмірі 103 458,42 грн при здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic», державний номер НОМЕР_1, то відповідно вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності, суд відзначає.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст..256 Цивільного кодексу України). Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Пунктами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачами не порушено, і суд відмовляє позивачам у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.01.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.