РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017Справа №910/19355/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані"
про стягнення 21 562, 18 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Бойчук Д.В. - представник за довіреністю; Котова Н.А. - представник за довіреністю, бухгалтер.
від відповідача:Дмітрієв С.О. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (далі - позивач, ТОВ "Альянс Будівельників України") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" (далі - відповідач, ТОВ "Імперіал Буд Компані") про стягнення суми 21 562, 18 грн., що складається з:

- основного боргу за договором про надання послуг з благоустрою території № АБУ-1703/1 від 17.03.2015 р. у розмірі 17 516, 40 грн.;

- суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 522, 51 грн.;

- подвійної облікової ставки НБУ за весь період затримки у сумі 3 239, 27 грн.;

- 3% річних від простроченої суми у розмірі 284, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором № АБУ-2503/1 в частині оплати фактично поставленого товару, як це передбачено п. 6.2. договору, в результаті чого виникла заборгованість за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 р. порушено провадження у справі № 910/19355/16, розгляд останньої призначено на 18.11.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 18.11.2016 року наполягав на позові, надав усні пояснення по справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, надав клопотання про витребування доказів (документів) у позивача по справі, а саме:

- оригіналу всіх документів, на які посилається позивач як на підставу заявлених до відповідача вимог, у тому числі видаткових накладних, складених на підставі договору, на який посилається позивача.

Обґрунтовуючи дане клопотання тим, що додані до позовної заяви копії документів, які надіслано відповідачу не відповідають вимогам ст. 57 ГПК України та п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 38, 43, ГПК України, суд задовольнив клопотання відповідача та витребував вищевказані документи.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи на 14.12.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні заявленого позову наполягав, на виконання вимог ухвали суду від 18.11.2016 року надав додаткові документи по справі.

Представник відповідача безпосередньо у судовому засіданні 14.12.2016 року проти позову заперечував та звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки вважає, що всупереч вимогам ухвали Господарського суду міста Києва від 18.11.2016 року позивачем не було надіслано відповідачу належним чином завірені копії всіх документів, що додані до позовної заяви.

З огляду на особливості справи та з метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні згідно вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 21.12.2016 року.

Судом, з урахуванням клопотання відповідача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

До початку розгляду спору по суті позивач через загальний відділ суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить збільшити позовні вимоги щодо наданих послуг адвоката в сумі 5 000, 00 грн.

Розглянувши в судовому засіданні заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Відповідно до п. 2.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати на послуги адвоката не враховуються до ціни позову та згідно положень ст. 44 ГПК України відносяться до судових витрат.

Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката не приймається судом як збільшення ціни позову. Питання про стягнення витрат на послуги адвоката буде вирішено під час розподілу судових витрат в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи по суті.

Представник позивача наполягав на позові з урахуванням вищевказаної заяви, надав усні пояснення по справі.

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам. Крім того, звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження розгляду спору додатково на 15 днів, відповідно до ст. 69 ГПК України та оголосив перерву у судовому засіданні до 26.12.2016 року.

Безпосередньо у судовому засіданні 26.12.2016 року представник позивача продовжував наполягати на задоволенні позовних вимог та долучив додаткові документи до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову заперечував, 26.12.2016 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав додаткові пояснення до відзиву та по суті справи, в яких, зокрема, стверджував, що відповідач оплатив позивачу товар в межах суми договору, а тому заявлені до відповідача позовні вимоги не мають під собою підстав для їх задоволення.

Судом, відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні до 28.12.2016 року.

Представник позивача наполягав на позові, надав усні пояснення по справі з посиланням на товарно-транспортні, видаткові та податкові накладні.

Представник відповідача позов не визнавав, оскільки позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з обставин, викладених у раніше поданому відзиві. Крім того, зазначив, що первісно надані суду товарно-транспортні накладні та повторно надані товарно-транспортні накладні, які долучено до справи від 26.12.2016 р. не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки не є придатними для встановлення обставин, які входять до предмета доказування.

Оскільки звірка розрахунків між сторонами належним чином не проведено, суд вважає за необхідне дослідити питання пов'язанні з відображенням між сторонами господарських операцій за спірний період, надати належну правову оцінку первинним документам, доказам пред'явлення позивачем рахунків на оплату наданих послуг за договором. З метою належної оцінки даних бухгалтерського обліку на підприємствах сторін, викликати до судового засідання представників бухгалтерських служб підприємств для дачі письмових пояснень по суті спору та висновків щодо бухгалтерських операцій між сторонами за спірним договором.

Судом прийнято до уваги, що загальні вимоги до оформлення документів, що фіксують виконання зобов'язань, містяться у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV, із змінами та доповненнями, Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88, із змінами та доповненнями.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, суд вважає за необхідне відкласти слухання справи на 10.01.2017 року, зобов'язати сторін вчинити певні дії та надати додаткові докази.

Безпосередньо у судовому засіданні представником позивача було надано наступні документи:

- бухгалтерський висновок ТОВ "Альянс Будівельників України" вих. № 04-1001 від 10.01.2017 року;

- Акт звірки розрахунків АС-0000021 від 27.12.2016 року з 01.01.2016 року по 27.12.2016 року;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за 2016 рік.

Представник відповідача проти позову заперечував, на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2016 року про відкладення розгляду справи просив суд долучити до матеріалів справи:

- Акт звірки розрахунків між ТОВ "Імперіал Буд Компані" і ТОВ "Альянс Будівельників України" за період з 01.01.2016 року по 27.12.2016 року;

- Бухгалтерську довідку (висновок) бухгалтерської служби ТОВ "Імперіал Буд Компані" вих. № 461 від 06.01.2017 року на підтвердження проведення між сторонами господарських операцій за спірним договором та відображення їх у бухгалтерському обліку;

- копію наказу № 17/1-к від 01.09.2016 року (на підтвердження повноважень головного бухгалтера ТОВ "Імперіал Буд Компані");

- письмові пояснення директора ТОВ "Імперіал Буд Компані" по суті справи.

Крім того, у судовому засіданні 10.01.2017 року був присутнім представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" - бухгалтер, який надав усні пояснення по справі та щодо долучених документів.

Судом зроблено висновок, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 10.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" (далі - покупець), було укладено договір поставки № АБУ-2503/1 (далі - договір, договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати будівельні матеріали (надалі - товар). Вид, одиниця виміру, ціна, умови та строки поставки яких визначені у Специфікаціях та/або видаткових накладних, що мають силу Специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

У договорі сторонами також було передбачено, що якість товару, що постачається, повинна відповідати державним стандартам та технічним умовам у відповідності до норм діючого законодавства України.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору, поставка товару здійснюється на підставі письмових або усних замовлень покупця, окремими партіями, автомобільним транспортом за адресою, вказаною у заявці.

Постачальник зобов'язаний проінформувати покупця про заплановану поставку товару, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на умовах даного договору. Не узгоджені договором питання приймання товару по кількості та якості регулюються нормами чинного законодавства України, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 із змінами та доповненнями ) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7 із змінами та доповненнями) в частині, що не суперечить умовам договору (п.п. 4.1., 4.2. договору).

На кожну партію товару постачальник повинен надати покупцю разом із товаром товарно-транспортну накладну, а право власності на товар та ризики виникають у покупця в момент передачі товару покупцю, що фіксується у товарно-транспортних накладних та підтверджують момент передачі та отримання товару покупцем (п.п. 4.3., 4.6. договору).

Розділом 5 та 6 договору сторонами було визначено положення стосовно ціни договору та встановлено порядок розрахунків.

Так, зокрема, згідно п.п. 5.1.-5.3. договору ціна товару встановлюється в національній валюті України та вказується у специфікаціях та видаткових накладних. Сума договору визначається загальною вартістю поставленого товару, відповідно до видаткових накладних, що додаються до договору і є його невід'ємною частиною. Розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунків-фактур постачальника, які є невід'ємними частинами цього договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. здійснюючи оплату за товар покупець зобов'язується в платіжному дорученні в розділі "призначення платежу" вказати: "оплата за товар згідно договору поставки № АБУ-2503/1 від 25 березня 2016 року".

Пунктами 6.1.-6.3. договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються на підставі договору, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки за товар здійснюються на підставі договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 календарного дня з дати поставки товару. Факт приймання-передачі товару підтверджується підписами представників сторін та товарно-транспортних накладних. Сторони домовились, що загальна (сукупна) вартість товару (з урахуванням ПДВ) відвантаженого постачальником за договором, але не оплаченого покупцем протягом дії договору не повинна перевищувати суму 30 000, 00 грн.

Відповідно до п. 9.1., договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно умов даного договору.

Як вбачається із доводів, викладених у позовній заяві, позивач належним чином виконував зобов'язання за договором, якісно, вчасно та в обсязі, що задовольняло відповідача. Натомість, як зазначає позивач, відповідачем зобов'язань за договором № АБУ-2503/1 не виконано в частині оплати фактично поставленого товару, як це передбачено п. 6.2. договору, в результаті чого виникла заборгованість за поставлений товар у розмірі 17 516, 10 грн.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, виходячи із наступного:

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір постачання. У залежності від умов діючого законодавства, договір вважається укладеним коли сторони досягли всіх суттєвих його умов, а саме за ЦК України відносно предмету та строку.

Укладені договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а саме ст. ст. 655-697 ЦК України, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Господарський кодекс України чітко вказує, що сторонами договору постачання можуть бути лише суб'єкти господарювання в розумінні статті 55 ГК України. Таким чином, законодавець визначив відповідно до вимог частини 6 статті 265 ГК України чим різниться договір поставки від договору купівлі-продажу. Сторони судового процесу є суб'єктами господарювання відповідно до вказаних вимог.

Так, згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціні. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст.ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позивач посилається на такі товарно-транспортні накладні:

- серії ПЗО № 157411 від 02.04.2016 року на суму 24 720, 00 грн.;

- № 486945 від 31.03.2016 року на суму 25 420, 00 грн.;

- серії ПЗО № 152970 від 02.04.2016 року на суму 33 840, 00 грн.;

- № 487208 від 04.04.2016 року на суму 29 340, 00 грн.;

- № 487117 від 30.03.2016 року на суму 38 840, 00 грн.

Крім того позивач у своєму позові стверджує, що відповідач лише частково оплатив поставлений товар на суму 29 670, 00 грн., що підтверджує копіями банківських виписок від 29.03.2016 року.

Заперечуючи проти вимог про наявність заборгованості відповідач посилався на наступні фактичні дані:

- надані позивачем товарно-транспортні накладні не мають жодного відношення до укладеного між сторонами договору та обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначені документи не підтверджують, а навпаки спростовують, оскільки у товарно-транспортних накладних 3 487117 від 30. 03. 2016 року, № 486945 від 31.03.2016 року, серія ПЗО № 157411 від 02.04.2016 року, серія ПЗО № 152970 від 02.04.2016 року, № 487208 від 04.04.2016 року, оскільки вантажоодержувачем за ними не є відповідач по справі, так як вантажоодержувачем вказане взагалі інше підприємство;

- вказані накладні відповідач не отримував, як відповідно і товар за цими документами, позивачем не доведено, що накладні пред'являлися та надавалися відповідачу під час поставки товару, як це передбачено умовами договору;

- позивач не надав суду доказів того, що відповідач від прийняття поставленого йому товару та наданих на підтвердження поставки документів та їх підписання відмовився;

- надані позивачем товарно-транспортні накладні складені із порушенням вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.97 року);

- акт звірки взаєморозрахунків, доданий позивачем до позову, не містить обґрунтованих сум, відомостей про їх походження та документів на їх підтвердження, не відображає дійсних обставин справи, з чого не вбачається заявлена сума заборгованості і вартість поставленого відповідачу товару, з огляду на що вказаний акт відповідачем не визнавався та не підписувався;

- доказів пред'явлення відповідачу рахунків-фактур, на підставі яких згідно п. 5.3. договору здійснюються розрахунки за поставлений товар, позивач суду не надав;

- позов не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми;

- позивачем було поставлено товар згідно видаткових накладних № 2378 від 26.03.2016 року на суму 21 414, 84 грн. та № 2507 від 30.03.2016 року на суму 7 962, 60 грн., що підтверджується податковими накладним, інших поставок товару позивачем у власність відповідача не було;

- за поставлений товар видаткових накладних № 2378 від 26.03.2016 року та № 2507 від 30.03.2016 року на загальну суму 29 377, 44 грн., відповідач сплатив позивачу надлишково суму коштів у розмірі 29 670, 00 грн., з чого вбачається, що позивач має борг перед відповідачем 292, 56 грн.;

- товарно-транспортні накладні № 157411 від 02.04.2016 року, № 487117 від 30.03.2016 року, № 486945 від 31.03.2016 року, № 487208 від 04.04.2016 року, є підробленими або такими, що складені позивачем в односторонньому порядку на його власний розсуд та не мають відношення до заявленого позову.

На виконання вимог суду, а також з метою доведення своїх позовних вимог, Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" було долучено до матеріалів справи:

- належним чином завірену копію видаткової накладної № 2378 від 26.03.2016 року на поставку товару на суму 21 414, 84 грн. та податкову накладну від 26.03.2016 року за № 803 на суму 21 414, 84 грн.;

- належним чином завірену копію видаткової накладної № 2507 від 30.03.2016 року на поставку товару на суму 7 962, 60 грн. та податкову накладну від 30.03.2016 року за № 991 на суму 7 962, 60 грн.;

- належним чином завірену копію видаткової накладної № 2549 від 31.03.2016 року на поставку товару на суму 3 921, 96 грн. та податкову накладну від 31.03.2016 року за № 1044 на суму 3 921, 96 грн.;

- належним чином завірену копію податкової накладної № 2549 від 31.03.2016 року за № 1043 на суму 317, 40 грн.;

- належним чином завірену копію видаткової накладної № 2687 від 02.04.2016 року на поставку товару на суму 9 838, 08 грн. та податкову накладну від 26.03.2016 року за № 138 на суму 9 838, 08 грн.;

- належним чином завірену копію видаткової накладної № 2776 від 04.04.2016 року на поставку товару на суму 4 048, 92 грн. та податкову накладну від 04.04.2016 року за № 174 на суму 4 048, 92 грн.

Всього на загальну суму - 47 503. 80 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявні виписки по рахунку № 5300 Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" за 29.03.2016 року та за 31.03.2016 року., з яких вбачається, що відповідачем на користь позивача було сплачено 21 390, 00 грн. по рах.-ф. № 1544 від 25.03.16 та 8 280, 00 грн. по рах.-ф. № 137 від 31.03.16.

Позивач як на обґрунтування позовних вимог посилається саме на заборгованість відповідача за видатковою накладною № 2549 від 31.03.2016 року на суму 3 921, 96 грн.; за видатковою накладною № 2687 від 02.04.2016 року на суму 9838, 08 грн.; видатковою накладною № 2776 від 04.04.2016 року на суму 4 048, 92 грн.

Також, долучена позивачем до матеріалів справи оборотно-сальдова відомість (документ, у якому зазначено залишки по різних рахунках на перше число року (кварталу чи місяця), у ньому також відображаються залишки по рахункам на кінець звітного періоду та поточні обороти (прихід і витрата) за певні часові проміжки, вона складається щомісяця і використовується для записів даних за дебетом і кредитом кожного рахунку окремо - відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 25 червня 2003 р. N 422 «Про затвердження Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку малими підприємствами».) містить підтвердження наявності у відповідача перед позивачем дебіторської заборгованості за договором поставки № АБУ-2503/1.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при формуванні ціни позову Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" було враховано сплачену відповідачем суму, надано суду видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Таким чином, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" не надано належних доказів на спростування обставин викладених у позовній заяві, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 17 516, 40 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 284, 00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 522, 51 грн. та пені у розмірі 3 239, 27 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано до стягнення:

- 3% річних у розмірі 284, 00 грн.

- інфляційні нарахування у розмірі 522, 51 грн.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% відсотків річних, судом встановлено, що розрахунок стягуваних сум було проведено позивачем вірно.

Таким чином, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" підлягають 3 % річних у розмірі 284, 00 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 522, 51 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 7.1. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" пені у розмірі 3 239, 27 грн. підлягають задоволенню.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" вимогу про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 5 000, 00 грн.

Згідно п. 6.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На доведення наявності витрат на послуги адвоката, позивачем надано копію договору-доручення № 1-20/16 про надання правової допомоги, та платіжне доручення № 7014 від 01.12.2016 року на суму 5 000, 00 грн., із призначенням платежу: "оплата за адвокатські послуги зг. дог. № 1-20/16 від 19.11.16 р.", оцінивши які, суд дійшов висновку, що адвоката Бойчук Дмитро Валерійович було уповноважено в інтересах ТОВ "Альянс будівельників України" вчиняти дії передбачені вказаним вище договором.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" (02125, м. Київ, Дніпровський район, вул. Старосільська, 1-к; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (04120, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, 6-Б; ) суму основного боргу у розмірі 14 516, 40 грн., суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції у розмірі 522, 51 грн., подвійну облікову ставку НБУ за весь період затримки у сумі 3 239, 27 грн., 3 % річних у розмірі 284, 00 грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 5 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.01.2017 р.

Суддя Ю.О.Підченко