ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2017 Справа № 904/10356/16

За позовом Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м. Кривій Ріг

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ", м. Кривій Ріг, Дніпропетровська область

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 11938/01 від 29.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 106-Д від 01.09.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ" про зобов'язання забезпечити виконання абзацу 12 частини першої статті 6 Закону України "Про теплопостачання".

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що примусове припинення газопостачання відповідачем на котельні позивача в умовах низьких температур зовнішнього повітря є порушенням Закону України "Про теплопостачання", оскільки позивач відноситься до категорії потенційно небезпечних об'єктів.

Одночасно з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити відповідачу вчиняти дії по відключенню чи обмеженню від газопостачання ДП "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", а також зобов'язати відповідача поновити газопостачання об'єктів теплопостачання в обсягах, необхідних для забезпечення житлово-комунальними послугами населення та підприємств й організацій як об'єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016, порушено провадження у справі, а розгляд призначено в судовому засіданні на 07.12.2016.

07.12.2016 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував у повному обсязі, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що згідно глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, при отриманні від оператора газорозподільних систем письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов'язаний виконати вимогу оператора газорозподільних систем та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу. Однак, позивач самостійно не припинив споживання (відбір) природного газу, що підтверджується відповідними звітами за контрактний місяць жовтень за кожним об'єктом - котельнею, підписаними представниками як оператора газорозподільних систем так і споживача. Також відповідач зазначає, що вимога позивача про зобов'язання забезпечити виконання абзацу 12 частини першої статті 6 Закону України "Про теплопостачання" є безпідставною, оскільки саме позивач несе відповідальність за безпеку функціонування системи теплопостачання під час припинення газопостачання (а.с.51-52).

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України, в судовому засіданні оголошувалась перерва з 07.12.2016 до 19.12.2016.

19.12.2016 відповідач подав через канцелярію суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (а.с.90-97).

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи було відкладено з 19.12.2016 на 12.01.2017.

21.12.2016 позивач подав через канцелярію суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд заборонити Публічному акціонерному товариству "КРИВОРІЖГАЗ" вчиняти дії щодо припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

Судом встановлено, що за своїм змістом уточнена позовна заява є заявою про зміну предмету позову.

У пункті 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

На день подання позивачем вказаної заяви розгляд справи по суті розпочато не було.

На підставі ст. 22 ГПК України, уточнена позовна заява прийнята судом до розгляду, як заява про зміну предмета позову.

12.01.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з урахування уточнень, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.01.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви-приєднання №0942003MNMAT016 від 01.01.2016 (а.с.54)між Державним підприємством Криворізька теплоцентраль (позивач - споживач) та Публічним акціонерним товариством Криворіжгаз (відповідач-оператор ГРМ) укладено типовий договір розподілу природного газу (а.с.62-68).

Відповідно до п. 1.1. договору, цей типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до обєктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

За цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1. договору).

На виконання умов укладеного договору відповідач надавав, а позивач приймав послуги з розподілу природного газу, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти наданих послуг з розподілу природного газу, які підписані з обох сторін та скріплені печатками позивача та відповідача (а.с.91-96).

Станом на 27.10.2016 у позивача перед відповідачем виникла заборгованість у розмірі 7696297,86 грн., що не заперечується позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.п.1 п. 9.1. договору, оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у тому числі у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим договором.

В звязку з наявністю у позивача заборгованості, відповідач направив на адресу позивача повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №634-Д від 20.10.2016 та №679-Д від 27.10.2016, в яких повідомив про необхідність самостійного припинення споживання (відбору) природного газу та підготувати до опломбування газоспоживне обладнання на всіх включених обєктах (а.с.19,22).

В уточненнях до позовної заяви позивач зазначає, що станом на 01.12.2016 заборгованість позивача перед відповідачем складала 13 755 029,80 грн. У той же час, відповідно до Постанови №20 від 11.01.2015 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», підписано спільне протокольне рішення, яким повністю сплачено заборгованість перед відповідачем.

Звертаючись до господарського суду з позовом позивач вказує, що примусове припинення газопостачання відповідачем на котельні позивача в умовах низьких температур зовнішнього повітря є порушенням Закону України "Про теплопостачання", оскільки позивач відноситься до категорії потенційно небезпечних об'єктів та просить суд заборонити Публічному акціонерному товариству "КРИВОРІЖГАЗ" вчиняти дії щодо припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" нижче технологічного мінімуму споживання природного газу, що і є причиною цього спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про теплопостачання», суб'єкти господарської діяльності, які уклали договори на постачання енергоносіїв з теплогенеруючими або теплопостачальними організаціями, в разі обмеження об'ємів постачання енергоносіїв повинні письмово попередити місцеві органи виконавчої влади не пізніше як за 24 години до введення обмежень, при цьому повинні бути вказані терміни та обсяги обмежень. Обсяги обмежень не повинні призвести до зупинки теплогенеруючого обладнання, крім випадків, передбачених частиною сьомою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», газопостачання обєктів у сфері теплопостачання припиняється у разі порушення теплогенеруючими, теплопостачальними організаціями строку розрахунків за фактично спожитий природний

газ та/або у разі відбору природного газу за відсутності у таких організацій планового обсягу поставки природного газу на поточний місяць, що виділяється постачальником згідно з договором на постачання природного газу, та/або в разі невиконання вимог статті 19-1 цього Закону. Таке припинення здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Вважаючи свої права порушеними та обираючи спосіб їх захисту, позивач визначає особу відповідача, до якої спрямовані вимоги, тобто, звернення до суду має на меті захист порушеного права.

Вимога заборонити відповідачу вчиняти дії, щодо припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти позивача нижче технологічного мінімуму споживання природного газу, є вимогою не вчиняти дії в майбутньому.

Доказів припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти позивача сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідно до положень ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач в порушення ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надав будь-яких доказів щодо припинення газопостачання та/або вчинення відповідачем дій щодо припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до ч. 1-2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Звертаючись до суду, позивач ставить вимоги щодо заборони відповідачу вчиняти дії щодо припинення (обмеження) газопостачанняна майбутнє, що не відповідає способу захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання, передбачених ст.20 Господарського кодексу України, оскільки не є достовірно встановленим фактом чи будуть такі дії відповідача неправомірними стосовно позивача.

Оскільки відсутні правові підстави вважати порушеними права позивача на момент звернення до суду, суд не вбачає підстав для задоволення позову, а тому позовна вимога про заборону Публічному акціонерному товариству "КРИВОРІЖГАЗ" вчиняти дії щодо припинення (обмеження) газопостачання на об'єкти Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" нижче технологічного мінімуму споживання природного газу, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити відповідачу вчиняти дії по відключенню чи обмеженню від газопостачання ДП "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", а також зобов'язати відповідача поновити газопостачання об'єктів теплопостачання в обсягах, необхідних для забезпечення житлово-комунальними послугами населення та підприємств й організацій як об'єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення.

У відповідності до норм статті 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявник повинен обґрунтувати підстави для забезпечення позову поданням відповідних доказів з урахуванням зазначених вимог, передбачених статтею 33 ГПК України.

Суд, враховуючи положення ст.ст.66, 67 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав на час розгляду спору.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2016

Суддя ОСОБА_3