ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

12 січня 2017 року Справа № 923/1217/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація", м. Херсон

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобов'язання

за участю представників сторін:

від позивача: уповноважений представник ОСОБА_1, дов. №14-10 від 14.01.2015;

від відповідача: уповноважений представник ОСОБА_2, дов. №б/н від 02.12.2016;

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" (відповідач) заборгованість у розмірі 1 352 396,83 грн., з якої: 418 780,12 грн. - сума основного боргу, 598 698,51 грн. сума пені, 46 899,76 грн. - сума 3% річних та 288 018,44 грн. - сума інфляційних втрат.

Представником відповідача 19.12.2016 подано клопотання про припинення провадження у справі № 923/1217/16, в якому зазначає, що предметом спору у справі № 923/1217/16 є стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 352 396,83 грн. У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016, з ПП "Херсонтеплогенерація" списуються штрафні санкції нараховані на заборгованість, яка виникла до 01.07.2016.

На підставі викладеного, відповідач просить припинити провадження по справі № 923/1217/16, у зв'язку із відсутністю предмета спору. Дане клопотання, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Також, 19.12.2016 представником відповідача подано відзив на позов, у якому він просить суд зменшити розмір пені до однієї гривні. Даний відзив, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, посилаючись на відсутність на даний час механізму та переліку підприємств, що підпадають під дію даного Закону.

Ухвалою від 20.12.2016, у зв'язку із необхідністю витребування у позивача нових доказів, розгляд справи було відкладено на 12.01.2017.

У судове засідання 12.01.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, що подані позивачем у судовому засіданні. Наголосив на тій обставині, що відповідно до ст.1-3 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" включені до реєстру, оскільки на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відтак відповідач не включений до реєстру то списання заборгованості є неправомірним.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.01.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, які викладені у доповненні до відзиву на позовну заяву. При цьому, наголошував на тому, що вказані обставини є підставою для припинення провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору, на підставі п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 12.01.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 27.11.2014 між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та приватним підприємством "Херсонтеплогенерація" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 3099/15-ТЕ-33, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити покупцеві природний газ, період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець передає покупцю в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 2020 тис. куб. м. (два мільйона двадцять тисяч куб.м.) в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу III книги п'ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

У відповідності до пункту 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

На виконання умов договору позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 118 209,78 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, що додаються.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов'язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ.

У пункті 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з пунктом 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив із порушенням визначених у пункті 6.1. договору термінів.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості поставленого у спірний період позивачем природного газу. А також, з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані без заперечень. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Отже, за прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 418780,12 грн., пеню в сумі 598698,51 грн. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 46899,76 грн., а також інфляційні втрати у сумі 288018,44 грн., згідно розрахунків які додано до позовної заяви.

Судом зауважено, що провадження у даній справі було порушено ухвалою суду від 14.11.2016.

В той же час, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії

Згідно з частиною 3 статті 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У даній справі предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з січня по грудень 2014 природний газ, яка була у повному обсязі, але невчасно, погашена відповідачем, отже до набрання чинності цим Законом.

Наведені вище положення Закону передбачають, що у такому випадку неустойка (пеня), інфляційні та проценти річних не нараховуються.

Суд звертає увагу позивача, що, хоча на момент звернення із позовом до суду у нього було право вимагати у відповідача сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого у 2015 році природного газу, однак у зв'язку з набуттям чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" таке право скасовано під час провадження у справі в силу даного Закону.

Відтак предмет спору на даний момент відсутній, а тому провадження у справі необхідно припинити.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, позивачу має бути повернутий з державного бюджету сплачений ним судовий збір у розмірі 20 285,95 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.1-1 ч.1 ст. 80, ст. 86 ГПК України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

у х в а л и в:

1. Припинити провадження у справі № 923/1217/16.

2.Повернути Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) з державного бюджету суму судового збору у розмірі 20 285,95 грн., сплаченого згідно платіжного доручення № 4008448 від 31.10.2016, у зв'язку з припиненням провадження у справі. Оригінал платіжного доручення № 4008448 від 31.10.2016 знаходиться в матеріалах справи № 923/1217/16.

Суддя В.В.Литвинова