ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.01.2017 Справа № 904/10419/16

За позовом Державного підприємства "Підприємство Криворізької виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Міський тролейбус", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 180 698 грн. 80 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1С,, дов. № 80/10-4-П від 10.01.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 16.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Підприємство Криворізької виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Міський тролейбус" заборгованість в розмірі 180 698 грн. 80 коп., з яких: 141 077 грн. 68 коп. - сума основного боргу, 5 424 грн. 79 коп. - інфляційні втрати, 1 670 грн. 26 коп. - 3% річних, 20 321 грн. 32 коп. - пеня, 12 204 грн. 75 коп. - штраф, відповідно до умов договору на виконання робіт по відновленню каркасу кузова тролейбуса від 14.01.2016р. №1-р/Г-10.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

12.01.2017р. на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог від 11.01.2017р. № 80/10-6-П, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 178 008 грн. 67 коп., з яких: 123 077 грн. 68 коп. - сума основного боргу, 11 698 грн. 37 коп. - інфляційні втрати, 2 356 грн. 55 коп. - 3% річних, 28 671 грн. 32 коп. - пеня, 12 204 грн. 75 коп. штраф за порушення зобовязань за договором на виконання робіт по відновленню каркасу кузова тролейбуса від 14.01.2016р. №1-р/Г-10.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 16.01.2017р. № 51, в якому зазначив про часткове визнання позовних вимог в сумі основного боргу розміром 123 077 грн. 68 коп. Одночасно, в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, просив суд розстрочити виконання рішення у даній справі на 12 місяців зі сплатою боргу щомісячно рівними частинами, посилаючись на те, що відповідач є комунальним підприємством, яке на даний час знаходиться у скрутному фінансовому стані, оскільки кошти, які підприємство отримує з джерел фінансування, не покривають фактичних витрат по перевезенню пасажирів тролейбусом, що в свою чергу призводить до збитковості та утворенню боргових зобовязань перед бюджетом усіх рівнів, а наявних коштів вистачає лише для виплати зарплатні працівників та оплати вартості спожитої електроенергії.

В судовому засіданні 17.01.2017р. представник позивача просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; представник відповідача уточнені позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016р. між Державним підприємством "Підприємство Криворізької виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" (виконавець) та Комунальним підприємством "Міський тролейбус" (замовник) укладено договір на виконання робіт по відновленню каркасу кузова тролейбуса № 1-р/Г-10 (надалі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобовязується на власній території виконати за дорученням замовника та відповідно до умов Договору роботу по предмету Договору: «Послуги щодо відновлення, складання, оснащування та кузовних робіт для моторних транспортних засобів, код 29.20.4 (ДК 016-2010) (Послуги з ремонту кузовів, код 50112 110-7 (ДК 021-2015)», а замовник зобовязується прийняти цю роботу та оплатити її (п. 1.1 Договору).

Сторонами визначений характер робіт: роботи по відновленню каркасу кузова тролейбусів ПМЗ та ЗІУ з матеріалів замовника (п. 1.2 Договору).

За умовами п.3.1 Договору виконавець зобовязаний силами засуджених, які утримуються у Криворізькій виправній колонії (№ 80) виконати роботу, визначену в п. 1.2 Договору з використанням власних засобів в обсягах і строках, передбачених Договором, і здати предмет договору замовнику в стані, що відповідає вимогам замовника (п.п. 3.1.1); здійснити від замовника по акту приймання-передачі або накладної приймання, розвантаження, складування, зберігання і використання матеріалів, необхідних для виконання робіт щодо умов цього Договору (п.п. 3.1.2).

Замовник зобовязаний оплатити виконані виконавцем роботи в розмірах і в строки, установлені Договором; своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи та підписати акт здачі-приймання робіт за умови належного виконання таких робіт виконавцем; прийняти від виконавця залишки повернутих матеріалів, металобрухт, утворений від виконання ремонтних робіт, з оформленням акту прийому-передачі, накладних (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 7.1 Договору виконавець зобовязується виконати роботу протягом 30 робочих днів з моменту надання замовником каркасу кузова тролейбуса з матеріалами та необхідної документації

Відповідно до п. 5.1 Договору орієнтовна сума договору складає 491 553 грн. 00 коп., яка визначається з врахуванням податку на додану вартість та конкретизується в специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору та в актах здачі-приймання робіт. Загальна вартість послуги, вказана в актах здачі-приймання робіт до цього Договору складає суму Договору.

Здача-приймання виконаних робіт за Договором здійснюється за актом протягом 5 робочих днів з моменту повідомлення виконавцем замовника про готовність предмету Договору до приймання (п. 9.1 Договору).

У п.п. 6.1, 6.2 Договору сторони узгодили, що замовник здійснює оплату протягом 3-х робочих днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаному у рахунку на оплату.

За умовами п. 12.2 Договору він набирає чинності з моменту його підписання виконавцем та замовником та діє до повного виконання своїх зобовязань за ним, але не довше ніж до 31.12.2016р.

На виконання умов Договору позивач виконав визначені Договором ремонтні роботи, про що сторонами складені та підписані наступні акти здачі-приймання виконаних робіт:

- від 29.02.2016р. № 23 на суму 56 749 грн. 68 коп.;

- від 31.03.2016р. № 34 на суму 36 144 грн. 00 коп.;

- від 23.05.2016р. № 67 на суму 58 906 грн. 86 коп.;

- від 28.07.2016р. № 98 на суму 58 697 грн. 00 коп.

на загальну суму 210 497 грн. 54 коп. (а.с. 29-32). Вартість виконаних робіт також підтверджується рахунками від 29.02.2016р. № 44, від 31.03.2016р. № 83, від 23.05.2016р. № 156, від 28.07.2016р. № 238, виставленим до сплати виконавцем (а.с. 33-35).

В порушення своїх зобовязань за Договором відповідач виконані позивачем роботи оплатив частково, сплативши вартість виконаних робіт за актом від 31.03.2016р. № 34 на суму 36 144 грн. 00 коп. у повному обсязі та частково за актом від 29.02.2016р. № 23 на суму 51 275 грн. 86 коп., у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 123 088 грн. 68 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідач із претензіями від 22.03.2016р. № 80/7-119-П та від 08.06.2016р. № 80/10-212-П, від 31.08.2016р. № 80/10-308-П, які залишені останнім без відповіді (а.с. 39, 40, 41).

Згідно п. 10.2. Договору за несвоєчасну оплату виконаних виконавцем робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення з оплати, а за прострочення більше 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до розрахунку позивача сума нарахованої пені за загальний період з 04.03.2016р. по 10.01.2017р., розрахована по кожному акту окремо, складає 28 671 грн. 32 коп., сума штрафу становить 12 204 грн. 75 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 04.03.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 2 356 грн. 55 коп. та інфляційні втрати за період з березня 2016р. по листопад 2016р. в розмірі 11 698 грн. 37 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором з додатками, актами здачі-приймання виконаних робіт, рахунками, обґрунтованим розрахунком позовної суми тощо.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором про надання послуг.

За умовами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, з урахуванням умов п. 6.1 Договору, строк оплати вартості виконаних позивачем робіт є таким, що настав:

- за актом від 29.02.2016р. № 23 03.03.2016р.;

- за актом від 23.05.2016р. № 67 26.05.2016р.;

- за актом від 28.07.2016р. № 98 01.08.2016р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, при нарахуванні пені за прострочення відповідачем оплати робіт за актом від 28.07.2016р. № 98, позивачем не враховані умови п. 6.1 Договору щодо оплати прийнятих робіт протягом 3-х робочих днів та невірно визначений початок періоду нарахування пені з 01.08.2016р., в той час як вказане нарахування повинно здійснюватись з 03.08.2016р. Крім того, при нарахування пені за актом від 23.05.2016р. № 67 позивачем не враховані приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, у звязку із чим вказане нарахування повинно здійснюватись до 24.11.2016р. включно.

Водночас, суд зазначає, що норами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) регулюються договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Про наведене зазначає й Вищий господарський суд України в п. 2.9 вказаної вище постанови пленуму від 17.12.2013р. № 14, а саме: за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При перевірці виконаного позивачем розрахунку пені, судом встановлено, що визначений сторонами в п. 10.2 Договору розмір пені не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені за актом від 29.02.2016р. № 23 у визначений позивачем період з 04.03.2016р. по 13.06.2016р., а тому застосування визначеного умовами Договору розміру пені у вказаному періоді суд вважає правомірним. Проте, у періоди нарахування пені за актами від 23.05.2016р. № 67 (з 27.05.2016р. по 24.11.2016р.) та від 28.07.2016р. № 98 (з 02.08.2016р. по 10.01.2017р.), визначений сторонами в п. 10.2 Договору розмір пені перевищував розмір подвійної облікової ставки НБУ, тому застосуванню у зазначеному періоді підлягає пеня саме у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

З урахуванням вищевикладеного, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 22 524 грн. 83 коп., з яких: 9 215 грн. 87 коп. пеня за актом від 23.05.2016р. № 67 (з 27.05.2016р. по 24.11.2016р.); 7 577 грн. 31 коп. пеня за актом від 28.07.2016р. № 98 (з 02.08.2016р. по 10.01.2017р.); 5 731 грн. 65 коп. пеня за актом від 29.02.2016р. № 23 (з 04.03.2016р. по 13.06.2016р.).

Перевіркою правильності виконаного позивачем розрахунку штрафу, порушень діючого законодавства та умов Договору судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, як вже зазначалось, позивачем невірно визначений початок періоду нарахування штрафних санкцій за актом від 28.07.2016р. № 98, а також при нарахуванні 3% річних допущені арифметичні помилки, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у загальній сумі 2 345 грн. 56 коп., з яких: 1 101 грн. 01 коп. за актом від 23.05.2016р. № 67 (з 27.05.2016р. по 10.01.2017р.); 774 грн. 74 коп. за актом від 28.07.2016р. № 98 (з 02.08.2016р. по 10.01.2017р.); 469 грн. 81 коп. за актом від 29.02.2016р. № 23 (з 04.03.2016р. по 13.06.2016р.). В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному, у звязку із чим, згідно перерахунку господарського суду, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 11 382 грн. 72 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені договором, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати виконаних позивачем робіт, чим порушив умови укладеної із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 123 077 грн. 68 коп. основної заборгованості, 11 382 грн. 72 коп. інфляційних витрат, 2 345 грн. 56 коп. 3% річних та 12 204 грн. 75 коп. штрафу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 22 524 грн. 83 коп. суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд вбачає підстави скористатись своїм правом на зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50%, та стягнути з КП «Міський тролейбус» на користь позивача пеню в сумі 11 262 грн. 42 коп.

Водночас, господарський суд вважає заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, обґрунтованою та вбачає підстави для надання відповідачу розстрочки строком на 6 місяців зі сплатою боргу рівними частинами в сумі 26 712 грн. 19 коп. щомісяця, починаючи з січня 2017р.

Згідно ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, у виняткових випадках, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міський тролейбус" (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, б. 22, ) на користь Державного підприємства "Підприємство Криворізької виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" (50041, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, б. 3, ) 123 077 грн. 68 коп. (сто двадцять три тисячі сімдесят сім грн. 68 коп.) основного боргу, 11 262 грн. 42 коп. (одинадцять тисяч двісті шістдесят дві грн. 42 коп.) пені, 11 382 грн. 72 коп. (одинадцять тисяч триста вісімдесят дві грн. 72 коп.) інфляційних витрат, 2 345 грн. 56 коп. (дві тисячі триста сорок пять грн. 56 коп.) 3% річних, 12 204 грн. 75 коп. (дванадцять тисяч двісті чотири грн.. 75 коп.) штрафу.

Розстрочити виконання рішення господарського суду від 17.01.2017р. у справі № 904/10419/16 в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу у загальній сумі 160 273 грн. 12 коп. на 6 місяців зі сплатою боргу рівними частинами в сумі 26 712 грн. 19 коп. щомісяця, починаючи з січня 2017р.

Стягнути з Комунального підприємства "Міський тролейбус" (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, б. 22, ) на користь Державного підприємства "Підприємство Криворізької виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" (50041, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, б. 3, ) 2 573 грн. 03 (дві тисячі пятсот сімдесят три грн. 03 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 23.01.17р.