ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2017 Справа № 907/750/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрінтех», м. Славута, Хмельницької області

до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Закарпатсько галицьке шляхово будівельне управляння» ТДВ «Загалшляхбуд», смт. Міжгіря, Міжгірського району

про стягнення суми 60 492,70 грн

Суддя господарського суду Кривка В.П.

представники:

Позивача - не зявився;

Відповідача ОСОБА_2, директор товариства;

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрінтех», м. Славута,

Хмельницької області заявлено позов до ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Закарпатсько галицьке шляхово будівельне управляння», ТДВ «Загалшляхбуд», смт. Міжгіря, Міжгірського району про стягнення суми 60 492,70 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" та філією "Долинське шляхово-будівельне управління товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління було укладено договір поставки №15/07 від 15.07.2011р. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" в особі філії "Долинське шляхово-будівельне управління товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" заборгованості за даним договором поставки. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2014 р. у справі №909/60/14 такий позов було задоволено частково та стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" - 180 477,50 грн. основного боргу, 6 299, 53 грн. - 3% річних. Як стверджує позивач, з огляду на невиконання відповідачем своїх зобовязань за вищезазначеним договором, в т. ч. постановленого судом рішення про стягнення суми основного боргу господарським судом Закарпатської області по справі №907/1096/14 від 27.01.2015 року було задоволено вимоги позивача в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача суми 39 989,29 грн., в т.ч. 35 554 грн. - інфляційні, 4435,29 грн. 3% річних. Надалі, рішенням господарського суду від 12.06.15 у справі №907/527/15 за невиконання своїх зобовязань за цим же договором, присуджено до стягнення з відповідача 76 522,46 грн., в т. ч. 74 356,73 грн. інфляційних та 2 165,73 грн. річних за наступні періоди прострочення. Покликаючись на вказані обставини та невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо погашення основного боргу та всіх постановлених судом рішень, заявник провів нарахування і просить стягнути з відповідача суму 60 492,70 грн., в т. ч. 47 741,12 грн. інфляційних нарахувань (заявлений період нарахування 01.05.15 по 01.10.16) та 12 751, 58 грн. трьох відсотків річних (заявлений період нарахування 13.05.15 по 10.11.16). У ході судового розгляду справи по суті уповноважений представник позивача подав письмову заяву, в порядку ст. 22 ГПК України від 12.01.17 №1/17, в якій позовні вимоги уточнив (провів нарахування тільки на стягнуту судом заборгованість з основного боргу 180 477,50 грн.) та зменшив і просить стягнути з відповідача суму 40 422,02 грн., в т. ч. 31 403,09 грн. інфляційних втрат та 9 018,93 грн. 3% річних, між тим при цьому збільшив періоди: інфляційних нарахувань з 01.05.15 по 01.12.16 та з 13.05.15 по 12.01.17 трьох відсотків річних.

Згідно положень ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. При цьому, початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. Неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК. Слід зазначити, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення; підставу ж позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В даному випадку, до розгляду справи по суті суд приступив в судовому засіданні 14.12.16, про що в установленому порядку було інформовано присутнього в судовому засіданні представника заявника, та про що здійснено відповідний запис в протоколі судового засідання. За таких обставин, подана позивачем в порядку ст. 22 ГПК України заява в частині збільшення заявленого періоду нарахувань, розцінюється судом як зміна підстав позову (збільшено заявлений період нарахувань), подана після початку розгляду справи по суті, тому не підлягає до задоволення в частині збільшеного періоду. Зважаючи на це, суд розглядає первинний заявлений період прострочення виконання грошових зобовязань відповідача з врахуванням заявленого зменшення суми позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, зокрема, в межах проведених позивачем нарахувань на суму основного боргу (письмовий відзив). Просить суд врахувати часткове погашення такого боргу в розмірі 24 692,30 грн., на підтвердження чого подав платіжне доручення №110 від 15.04.16 про перерахування вказаної суми відділом ДВС Міжгірського РУЮ на користь позивача з призначенням платежу «часткова оплата боргу згідно з наказом №331 від 26.02.14 господарського суду Івано-Франківської області». У задоволенні решти вимог просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" та філією "Долинське шляхово-будівельне управління товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління було укладено договір поставки №15/07 від 15.07.2011р.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" в особі філії "Долинське шляхово-будівельне управління товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" заборгованості за договором поставки №15/07 від 15.07.2011р. в сумі 216408,61 грн., в тому числі 180 477,5 грн. основного боргу, 29631,58 грн. пені та 6299,53 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2014 р. у справі № 909/60/14 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" до товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" в особі Філії "Долинське шляхово-будівельне управління товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" про стягнення заборгованості в сумі 216408,61 грн. задоволено частково та стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" - 180 477,50 грн. основного боргу, 6 299, 53 грн. - 3% річних, а також 3 735,54 грн. судового збору (всього 190 512,57 грн.). На виконання зазначеного рішення судом було видано відповідний наказ №331 від 26.02.2014 року.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Зважаючи на вищенаведене, суд не досліджує факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем, що визначена вищезазначеним судовим рішенням у справі №907/502/14.

Предметом даного позову є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України, з суми основного боргу 180 477,50 грн. за заявлений первинний період прострочення 01.05.2015 року по 01.10.2016 року - суми 31 403,09 грн. інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.052015 по 10.11.2016 року на суму 9 018,93 грн. (загальна сума зменшених вимог 40 422,02 грн.)

Підставою позову є прострочення відповідачем виконання зобовязання щодо оплати робіт за договором за заявлений період. Як на підставу позову позивач також посилається на те, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/60/14, яке набрало законної сили, було стягнуто з відповідача суму 180 477,50 грн. основного боргу за договором поставки №15/07 від 15.07.11, однак, відповідач вищевказане рішення суду не виконує, тому позивач вважає підставним стягнення з відповідача нарахованих сум.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення сум інфляційних та річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд констатує наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частинах 5, 6 пункту 2 інформаційного листа "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" N 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року зазначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 N 13/210/10 та від 12.09.2011 N 6/433-42/183, постанова Вищого господарського суду України від 16.03.2011 N 11/109).

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України (п.п. 5.1., 7.1., 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У ході судового засідання, частково заперечуючи проти заявленої до стягнення суми позову, уповноважений представник відповідача інформував суд, що органом ДВС на виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2014 р. у справі № 909/60/14 (наказ господарського суду №331 від 26.02.2014 року) у період заявленого прострочення, позивачу було перераховано 24 692,30 грн. (платіжне доручення №110 від 15.04.2016 року призначення платежу часткова оплата боргу на користь ТОВ «Укрінтех» зг. ВП №42594831 від 1903.2014 та наказу №331 від 26.02.2014 року). Зважаючи на це, вказав, що проведений заявником розрахунок нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України за заявлений період з суми 180 477,50 грн. не відповідає дійсним обставинам справи. В підтвердження вказаних обставин надав довідку Міжгірського РВ ДВС №01-42/33 від 11.01.2017 року з додатком - копією платіжного доручення (долучено до матеріалів справи).

Розглянувши наявний в матеріалах справи письмовий розрахунок позивача заявлених вимог (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), судом встановлено, що позивачем невірно здійснено вказане нарахування, зокрема, не вірно зазначений період нарахування та сума з якої підлягає нарахування.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми з урахуванням часткового виконання органом ДВС постановленого судом рішення у справі №909/60/14 щодо погашення боргу, судом встановлено, що заявлений первинний період прострочення до стягнення підлягає 17 814,15 грн. інфляційних втрат та 7 862,28 грн. 3% річних (всього 25 676,43 грн.).

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача суми в розмірі 25 676,43 грн, в т.ч. 17814,15 грн. - інфляційних втрат та суму в розмірі 7 862,28 грн. - 3% річних. В задоволенні решти заявлених вимог належить відмовити.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 875,32 грн. належить покласти на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатсько-галицьке шляхово-будівельне управління" ТДВ "Загалшляхбуд" (90000, Закарпатська область, Міжгірський район, смт. Міжгір'я, вул. Грабовець, 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" ( 30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Садова 17/51, код 30160715) суму 25 676,43 грн. (двадцять пять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 43 коп.), в т.ч. 17814,15 грн. - інфляційних втрат та суму в розмірі 7862,28 грн. - 3% річних., а також суму 875,32 грн. (вісімсот сімдесят п'ять грн. 32 коп.) у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2017 року.

Суддя В.Кривка