ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р.Справа № 922/4237/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська бісквітна фабрика" (м. Харків)
до Бази відпочинку "Дружба" (с. Старий Салтів, Харківська область)
про зобов'язання скликати та провести загальні збори
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №00377265 от 15.04.2016 року);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківська бісквітна фабрика", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" скликати та провести позачергові загальні збори у порядку, встановленому статутом ОСОБА_2 відпочинку "Дружба", зареєстрованого державним реєстратором 25.12.2008 року за №00000422. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 26 грудня 2016 р. була прийнята до розгляду заява представника позивача про зміну предмету позову (вх.№42968 від 14.12.2016), в якій він просить суд визнати недійсним пункт 7.6 ОСОБА_2 (нова редакція) ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" зареєстрованого державним реєстратором 25.12.2008 року за №00000422 в частині: "Загальні збори вважаються правомочними, якщо на них присутні не менше 60% загальної чисельності повних членів Товариства. Для розгляду питань, встановлених пунктами 7.2.1., 7.2.6., 7.2.12., 7.2.13., Загальні збори вважаються правомочними, якщо на них присутні не менш 75% загальної чисельності повних членів Товариства".

27.12.2016 року до канцелярії суду (вх.№44530/16) від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких представник позивача вказує про те, що позовні вимоги ПАТ "Харківська бісквітна фабрика" з урахуванням зміненого предмету позову є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

11.01.2017 року до канцелярії суду (вх.№582/17) від представника позивача надійшли пояснення по справі в порядку ст.22 ГПК України.

11.01.2017 року до канцелярії суду (вх.№581/17) від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він просить розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України участь в господарських засіданнях визначена як право, а не обовязок сторони по справі.

Суд, дослідивши клопотання представника відповідача про розгляд справи за відсутності представника відповідача, вирішив за можливе задовольнити його.

Представник позивача в судовому засіданні 11.01.2017 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі

Представник відповідача в судове засідання 11.01.2017 року не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено ч. 2 ст. 21 ГПК України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

При цьому, позивач не вказує, яке саме його суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого міг бути поданий відповідний позов, порушено відповідачем або порушується і як таке право порушене.

Господарський суд звертає увагу позивача на те, що під поняттям "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" розуміють прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (також див. рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004).

Як визначено ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Положеннями ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В обґрунтування позову позивач вказує лише на ту обставину, що положення п. 7.6 ОСОБА_2 відповідача суперечить нормам абз. 9 ст. 15 Закону України "Про кооперацію", у зв'язку з чим вказує, що порушуються права позивача на участь в діяльності (п. "а" п.6.2.11 ОСОБА_2 та ч. 4 ст. 5 Закону України "Про кооперацію") та в управлінні ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" (ст. 12 Закону України "Про кооперацію").

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про кооперацію", ОСОБА_2 кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" здійснює свою діяльність на підставі статуту (нова редакція), зареєстрованого 25.12.2008 року (номер запису 00000422).

Так, пунктом 7.5 ОСОБА_2 закріплено порядок скликання Загальних зборів шляхом повідомлення про проведення Загальних зборів не пізніше, ніж за 10 днів до дати їх проведення, яке передбачає надсилання цінного листа (з описом вкладень) або вручення за особистим підписом всім повним членам Товариства (їх представникам). Повідомлення про скликання Загальних зборів має містити: дату і час проведення Загальних зборів; перелік питань, включених до порядку денного Загальних зборів; час початку реєстрації повних членів для участі у Загальних зборах.

Але позивач, в обгрунтування неможливості забезпечити кворум на Загальних зборах Товариства взагалі не надав доказів належного повідомлення про скликання Загальних зборів повних членів ОСОБА_2 відпочинку "Дружба", загальна кількість яких складає, відповідно до реєстру,17 (юридичних та фізичних осіб), як це передбачено ОСОБА_2, що свідчить про передчасне звернення до господарського суду з даним позовом. У зв"язку з чим, надані позивачем копії виписки з протоколу Загальних зборів членів ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" від 08.07.2016 року та протоколу реєстратора за підсумками реєстрації повних членів для участі у Загальних зборах ОСОБА_2 відпочинку "Дружба" від 02.09.2016 не можуть бути належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.34 ГПК України.

До того ж, матеріали справи не містять доказів відмови керівництва відповідача у скликанні та проведенні позачергових зборів Товариства.

Крім того, суд, проаналізувавши положення ОСОБА_2 відпочинку "ДРУЖБА" не вбачає, що він суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки свідчить про волевиявлення членів споживчого товариства та був зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується печатками та записом у реєстрі Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Тобто, як витікає з положень Господарського процесуального кодексу України, норм Цивільного кодексу та Господарського кодексу, господарський суд розглядає спори на захист порушеного права.

Позивач у своїй позовній заяві не вказує та не конкретизує у чому саме полягає порушення його прав та інтересів.

В даному випадку метою звернення позивача з позовом до суду є не захист порушених прав, а необхідність вирішення певних питань, в тому числі створення судового процесу, що не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи відсутність факту порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу у даній справі, суд вважає, позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3