ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" січня 2017 р.Справа № 924/1031/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали

за позовом Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький

про стягнення 14103,10 грн., з яких 7118,31 грн. основного боргу, 6527,11грн. пені, 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю №5/02 від 04.01.2016р.

від відповідача: не з'явився

встановив: позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 14103,10 грн., з яких 7118,31 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з оплати послуг за договором від 21.10.2004 р. №996/869 за період листопад, грудень 2015 р., січень 2016 р., 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат, 6527,11 грн. пені. При цьому посилається на положення ст. ст. 174, ст. ст. 526,625 ЦК України.

14.12.2016р. повноважний представник позивача подав письмові пояснення у відповідності до яких зазначив, що заборгованість відповідача за надані послуги з теплопостачання виникла за жовтень, листопад, грудень 2015р., а саме : плата за послуги з теплопостачання в розмірі 1689,79 грн. нарахована відповідачу в листопаді 2015р. за жовтень 2015р., 2461,29 грн. в грудні 2015р. за листопад 2015р., 2967,23 грн. в січні 2016р. за грудень 2015р. Дані пояснення судом приймаються.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів не надав, про причини неявки та неподання доказів не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що підтверджується повідомленням відділення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення від 21.12.2016 р.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

21.10.2004 р. між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 м. Хмельницький (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії №996/869 (далі - договір), за умовами п. 1 якого електропостачальна організація зобов'язується оплачувати одержану Теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У п. 2.1 договору передбачено, що кількість і обсяги теплової енергії визначаються в додатку №1 до договору, який є невід'ємною частиною договору і поновлюється в залежності від зміни характеристики тепловикористовуючого об'єкта, виробничої діяльності споживача тощо.

У п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку або розрахунковим способом.

Відповідно до п.п. 6.1,6.2,6.3 договору розрахунок за Теплову енергію, що споживається, проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата використаної теплової енергії зійснюється споживачем наступним чином: - попередня оплата в розмірі 50% розрахункової місячної норми теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця;

- остаточні розрахунки проводяться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У відповідності до п. 7.2.3 за несвоєчасне виконання розрахунків за Теплову енергію встановлено пеню в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 10.1 договору він набуває чинності з 21.10.2004 р. та діє до 21.10.2005 р. Цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією з сторін. (п.10.4 договору).

Договір підписаний сторонами, скріплений відтиском печатки виконавця. Доказів про припинення, розірвання договору суду не подано.

У додатку №1 до договору передбачено загальну площу 86 кв.м, тариф 3,23 в т.ч. ПДВ, по вул. Подільська,38.

МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" на виконання договору за період жовтень 2015 р. - серпень 2016 р. надало відповідачу послуги з опалення та виставило відповідачу рахунки №869 від 04.11.2015 р. за опалення за листопад 2015 р. на суму 1689,79 грн., від 04.12.2015 р. за опалення за грудень на суму 2461,29 грн., від 26.01.2016р. за опалення за січень на суму 2967,23 грн., всього на суму 7118,31 грн.

Непогашення відповідачем заборгованості з оплати за послуги з опалення в сумі 7118,31 грн. за договором на постачання теплової енергії від 21.10.2004 р. №996/869 стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про її стягнення, а також стягнення 6527,11 грн. пені, 152,23грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат.

Позивачем у матеріали справи надано копії постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 16.05.2014 р. №532, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.10.2015 р. №2690 щодо встановлення тарифів МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" на теплову енергію.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір на постачання теплової енергії №996/869 від 21.10.2004р. та додаток №1,№3 до договору.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення містить ст. 275 ГК України.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач надавав відповідачу послуги з опалення, виставляв відповідні рахунки, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі свої договірні зобов'язання щодо оплати спожитої теплової енергії не виконав, утворивши заборгованість в сумі 7118,31 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості, а також доказів, які б спростовували позовні вимоги про її стягнення, суду не надано.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 7118,31 грн. основного боргу належить задовольнити.

Позивач також просить стягнути з відповідача 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, проаналізувавши поданий розрахунок нарахованих до стягнення 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат, вважає, що останні нараховані обґрунтовано, в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 152,23 грн. та 305,45 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Доказів та розрахунків, які спростовують позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суду не подано.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6527,11 грн. пені згідно з поданим розрахунком.

Згідно зі ст. 230 ГК України передбачено обовязок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач при нарахуванні пені посилається на ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", де вказано, що суб'єкти підприємницької діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Однак, судом відзначається, що вищевказана норма Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" стосовно одного відсотка судом не може бути застосована, зважаючи на умови п. 6.3 договору, де сторони погодили, що оплата використаної теплової енергії зійснюється споживачем наступним чином: - попередня оплата в розмірі 50% розрахункової місячної норми теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця; - остаточні розрахунки проводяться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У відповідності до п.7.2.3 несвоєчасне виконання розрахунків за Теплову енергію встановлено пеню в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Тому згідно системи "Законодавство" судом проведено власний розрахунок пені (по кожному рахунку окремо), відповідно до якого обґрунтованою сумою до стягнення буде 6525,57 грн. (по рахунку від 04.11.2015р. за період з 10.11.2015р. по 10.05.2016р. на суму 1689,79 грн. борг складатиме 1546,16 грн.; по рахунку від 04.12.2015р. за період з 10.12.2015р. по 10.06.2016р. на суму 2464,29 грн. борг складатиме 2264,39 грн.; по рахунку від 26.01.2016р. за період з 10.01.2016р. по 10.07.2016р. на суму 2967,23 грн. борг складатиме 2715,02 грн.).

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає, що позовні вимоги про стягнення 6527,11 грн. пені належить задовольнити частково.

В частині стягнення 1,54 грн. пені слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги заявлені правомірно, підтверджені поданими доказами, тому підлягають частковому задоволенню. Доказів , які б спростовували позовні вимоги суду не подано.

З урахуванням викладених вище обставин, наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення стягнення 14103,10 грн., з яких 7118,31 грн. основного боргу, 6527,11грн. пені, 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 49, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов позовом Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький про стягнення 14103,10 грн., з яких 7118,31 грн. основного боргу, 6527,11грн. пені, 152,23 грн. 3% річних, 305,45 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, буд. 5 (код 03356571) 7118,31 грн. (сім тисяч сто вісімнадцять гривень 31 коп.) основного боргу, 6525,57 грн. (шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять гривень 57 коп.) пені, 152,23 грн. (сто п'ятдесят дві гривні 23 коп.) 3% річних, 305,45 грн. (триста п'ять гривень 45 коп.) інфляційних втрат, 1377,85 грн. (одну тисячу триста сімдесят сім гривень 85 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5), 3 - відповідачу (29000, АДРЕСА_2). 3 - рек. з пов. про вруч.