КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Справа№ 911/2563/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Денисюк І.Г.

та представників:

від позивача - Хомич І.В. - дов. №1909/1 від 19.09.2016р.,

від відповідача - Короленко О.Л. - дов. б/н від 04.01.2017р.,

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Планета Пластик»

на рішення господарського суду Київської області від 16.11.2016р.

у справі №911/2563/16 (суддя Христенко О.О.)

за позовом ТОВ «Планета Пластик»

до Комунального підприємства «Контроль благоустрою міста»

Ірпінської міської ради Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Ірпінської міської ради Київської області

про визнання недостовірною інформації та зобов'язання її спростувати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 16.11.2016р. по справі №911/2563/16 повністю відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ТОВ «Планета Пластик» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 16.11.2016р. скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 16.01.2017р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Планета Пластик», а рішення господарського суду Київської області від 16.11.2016р. залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

ТОВ "Планета Пластик" звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області про визнання недостовірною інформації, викладеної в листі відповідача вих. № 149 від 20.04.2016р. та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену в зазначеному вище листі шляхом відкликання відповідачем зазначеного листа.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2016 року позивач звернувся з листом вих. № 149 до Ірпінського міського голови, в якому зазначив, що від жителів мікрорайону "Прогрес" надходять скарги на підприємство ТОВ "Планета Пластик" стосовно забруднення ним території, шкідливого впливу виробничої діяльності підприємства на екологію місцевості, порушення ним санітарних, будівельних норм тощо. У зв`язку з цим відповідач просив вжити заходів та провести обстеження підприємства позивача на предмет законності масштабної забудови території та провадження виробничої діяльності.

Позивач звернувся до відповідача з запитом вих. № 0511/1 від 11.05.2016р. щодо надання належним чином засвідчених копій скарг жителів мікрорайону "Прогрес" на позивача стосовно забруднення ним території, шкідливого впливу виробничої діяльності на екологію місцевості, порушення санітарних та будівельних норм.

Відповідач, розглянувши запит позивача вих. № 0511/1 від 11.05.2016р., надав відповідь вих. № 173 від 19.05.2016р., в якій зазначив, що на гарячу лінію муніципальної варти надходили анонімні звернення від жителів мікрорайону "Прогрес" стосовно забруднення позивачем території, шкідливого впливу виробничої діяльності підприємства.

Згідно ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Згідно ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. № 2657-XII інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, об'єктом інформаційних відносин є інформація (ст. 4 Закону України "Про інформацію").

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, в тому числі є ділова репутація; ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 8 листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" від 28.03.2007р. № 01-8/184 за змістом приписів ст. 91 ЦК право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця). У вирішенні відповідних спорів господарським судам необхідно виходити з того, що недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поряд з цим відповідно до ч. 5 ст. 35 ГПК факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого ч. 2 ст. 302 ЦК. Питання про те, чи має поширена про дану особу інформація негативною стосовно неї, вирішується у кожному випадку з урахуванням обставин конкретної справи.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009р. №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як зазначено у п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Рішенням Ірпінської міської ради від 18.02.2016р. № 500-8-VII було затверджено Положення "Про службу оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області", метою створення якої є забезпечення оперативного реагування на звернення членів територіальної громади, тісна взаємодія з правоохоронними органами, сприяння та співпраця з підприємствами і установами міста незалежно від їх форм власності та комунальними підприємствами підпорядкованими міській раді у попередженні і ліквідації аварійних та надзвичайних ситуацій, контроль за виконанням порушених у зверненнях питань з метою надання населенню якісних послуг що стосуються всіх сфер життєдіяльності міста, як однієї зі складових функціонування ефективної системи управління містом.

Для досягнення мети в своїй діяльності Служба забезпечує цілодобовий прийом звернень громадян в телефонному режимі, проводить реєстрацію, передає в відповідні організації та здійснює контроль за належним виконанням; проводить прийом, реєстрацію, розгляд та здійснює контроль за виконанням повторних звернень громадян, які надійшли на відділ по телефону "Гарячої лінії"; проводить постійний аналіз та узагальнення звернень громадян які надходять по аварійних ситуаціях на "Гарчу лінію".

Служба не є юридичною особою, підзвітна та підконтрольна міській раді, підпорядкована виконавчому комітету міської ради, міському голові, першому заступнику міського голови відповідно до розподілу обов`язків.

Рішенням Ірпінської міської ради від 18.02.2016р. № 573-8-VII було затверджено Положення про Структурний підрозділ "Муніціпальна варта" КП "Контроль благоустрою" Ірпіньської міської ради Київської області, який створений з метою виконання повноважень місцевого самоврядування щодо забезпечення на території міста дотримання правил благоустрою території міста Ірпеня, законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2016 на гарячу телефонну лінію служби оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами надходив телефонний дзвінок від громадянина ОСОБА_4, яким було повідомлено, що на території підприємства "Прогрес" здійснюється викид відходів промислового виробництва в озеро. 09 квітня 2016 року на гарячу телефонну лінію Служби оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами надійшов телефонний дзвінок від громадянина ОСОБА_5, який повідомив, що на території підприємства "Прогрес" відбувся прорив каналізації та наявні ознаки викиду відходів в озеро.

Зазначені телефонні дзвінки відображено в журналі дзвінків Служби оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами (а.с.76-77). Також в журналі зазначено, що 09.04.2016 року за зверненням ОСОБА_5 було здійснено виїзд працівників на місце пригоди.

У телефонних дзвінках на гарячу телефонну лінію, відображених у журналі Служби оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами, зазначено про порушення в районі заводу Прогрес.

Місцезнаходженням позивача є: 08203, Київська область, м. Ірпінь, вул. Покровська (в минулому Дзержинського), 1, за зазначеною адресою також зареєстровано ВАТ "СБК-Прогрес", яке знаходиться в стані припинення (Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

З метою перевірки викладеної у зверненні громадян інформації 09.04.2016р. працівниками КП "Контроль благоустрою міста" було здійснено виїзд на місце (про що зазначено в журналі дзвінків Служби оперативного моніторингу та взаємодії з правоохоронними органами), згідно інформаційних табличок було встановлено, що на даній території здійснює свою діяльність позивач.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся з оскаржуваним листом до Ірпінського міського голови, як посадової особі органу місцевого самоврядування, якому безпосередньо підпорядковуються усі структурні підрозділи та відділи виконавчого комітету Ірпінської міської ради з метою проведення перевірки підтвердження або спростування інформації, викладеної в зверненнях громадян (а.с.79).

Як зазначено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, направляючи лист вих. № 149 від 20.04.2016р. Ірпінському міському голові, якому підпорядкована інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, яка має повноваження на проведення відповідних перевірок, відповідач реалізував своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, а тому не поширював недостовірну інформацію, а лише повідомив про звернення громадян на гарчу телефонну лінію в межах своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Тому судом першої інстанції законно і обґрунтовано відмовлено ТОВ "Планета Пластик" у задоволенні позову, оскільки було встановлено, що у даному випадку відсутня наявність сукупності обставин, які свідчать про поширення відповідачем недостовірної інформації, яка завдає шкоди діловій репутації позивача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Планета Пластик" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 16.11.2016р. по справі №911/2563/16 - без змін.

Справу №911/2563/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко