РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р. Справа № 918/1410/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відповідача-публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року у справі № 918/1410/15 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Дубенської міської ради

до публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року укладеною

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Дубенської міської ради

про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року укладеною

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1, представник згідно довіреності №61 від 29 серпня 2016 року;

відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_2, представник згідно довіреності № 10-10/d від 04 січня 2017 року.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Дубенська міська рада (надалі - Позивач (за первісним позовом)) звернулась в господарський суд Рівненської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Укрнафта"(надалі Відповідач (за первісним позовом)) про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року укладеною в запропонованій нею редакції.

В січні 2016 року Відповідач (за первісним позовом) подав зустрічну позовну заяву до Позивача (за первісним позовом), в якій просив суд визнати додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року укладеною в запропонованій ним редакції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Рівненської апеляційного господарського суду від 18 травня 2016 року (головуюча суддя Маціщук А.В., суддя Гулова А.Г., суддя Петухов М.Г.) у даній справі в задоволенні позову Позивача (за первісним позовом) відмовлено. Також даною постановою зустрічний позов Відповідача (за первісним позовом) задоволено та визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року в запропонованій ним редакції.

Постановою вищого господарського суду від 17 серпня 2016 року (головуючий суддя - Корсак В.А., суддя Данилова М.В., суддя Данилова Т.Б.) постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18 травня 2016 року та рішення господарського суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року у справі № 918/1410/15 скасовано, а матеріали справи направлено на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року позов Позивача (за первісним позовом) задоволено та визнано укладеною з моменту набрання чинності рішенням суду додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року в редакції Позивача (за первісним позовом). Також даним рішенням відмовлено в задовленні зутсрічного позову.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач (за первісним позовом) звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, вказаних в ній, просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким зустрічний позов Відповідача (за первісним позовом) задоволити, а в задоволенні позову Позивача (за первісним позовом) відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

На виконання вимог, викладених в ухвалі суду від 12 грудня 2016 року Позивач (за первісним позовом) надіслав відзив на апеляційну скаргу (том 3, а.с. 1-9), в якому з підстав, висвітлених в ньому, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішенням місцевого господарського суду.

В судовому засіданні від 18 січня 2017 року представник Відповідача (за первісним позовом) підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким зустрічний позов Відповідача (за первісним позовом) задоволити, а в задоволенні позову Позивача (за первісним позовом) відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні від 18 січня 2017 року представник Позивача (за первісним позовом) заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенням місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним господарським судом, на підставі рішення Ради від 27 жовтня 2006 року № 262 (т. 1, а.с. 13), 28 листопада 2006 року між Позивачем (за первісним позовом) та Відповідачем (за первісним позовом) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір), за умовами якого Позивач (за первісним позовом) для господарської діяльності по функціонуванню та обслуговуванню автозаправної станції передав Відповідачу (за первісним позовом) у платне користування строком на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,1862 га, розташовану у місті Дубно по вулиці Залізнична, 144 (т. 1, а.с. 14-15).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками та посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 8670, а також зареєстрований в Дубенському районному відділі Рівненської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 1 грудня 2006 року №34.

За пунктами 3, 4 Договору на вказаній земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна АЗС з асфальтованими заїздами, ціновим пілоном, дорожніми знаками та іншими об'єктами, необхідними для функціонування та обслуговування АЗС. Категорія даної земельної ділянки землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та іншого призначення.

За змістом пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 128 347 гривень 66 коп.

Згідно з пунктом 9 Договору, за оренду земельної ділянки Відповідач (за первісним позовом) на підставі виставлених рахунків сплачує Позивачу (за первісним позовом) орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік складає 8 984 грн. 34 коп., що становить 7 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється чинним законодавством України.

Пунктом 41 Договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що на виконання умов даного Договору 28 листопада 2006 року між сторонами Договору був підписаний відповідний акт прийому-передачі земельної ділянки загальною площею 0,1862 га, розташованої у місті Дубно по вулиці Залізничній, 144 (т. 1, а.с. 16).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Ради від 24 жовтня 2001 року № 879 (т. 1, а.с. 20) було затверджено Положення про оренду земельних ділянок в м. Дубно та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки.

25 червня 2008 року Радою було прийнято рішення № 1391 (т. 1, а.с. 25) про внесення змін до наведеного Положення, яким розмір орендної плати за користування земельними ділянками для будівництва та обслуговування автозаправних станцій було збільшено до 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі рішення Ради від 24 травня 2013 року № 2282 (т. 1, а.с. 26) вищенаведене Положення було викладено у новій редакції.

21 листопада 2014 року рішенням Ради № 3524 "Про затвердження положення "Про оренду земельних ділянок у м. Дубно та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки" (т. 1, а.с. 27-29) було затверджено нове Положення про оренду земельних ділянок у м. Дубно та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, яким розмір орендної плати за користування земельними ділянками для будівництва та обслуговування автозаправних станцій було залишено на рівні 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також апеляційним судом встановлено, що листом від 28 жовтня 2011 року № 17/487 (т. 1, а.с. 71) Відповідач (за первісним позовом) звернувся до Позивача (за первісним позовом) з пропозицією поновити вищевказаний договір оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року.

До вказаної пропозиції Відповідачем (за первісним позовом) було долучено проект додаткової угоди про поновлення договору оренди від 28 листопада 2006 року, підписаний представником Відповідача (за первісним позовом) (т. 1, а.с. 72), копію витягу на право власності на нерухоме майно, копію витягу на право власності на нерухоме майно, копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 26 вересня 2011 року № 01-14-848, копію витягу з протоколу загальних зборів акціонерів Відповідача (за первісним позовом) від 23 березня 2011 року, копію свідоцтва про державну реєстрацію, копію довідки з ЄДРПОУ.

Зазначений лист від 28 жовтня 2011 року № 17/487 було отримано Позивачем (за первісним позовом) 1 листопада 2011 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного повідомленням про вручення цього поштового відправлення (т. 1, а.с. 70).

Крім того, листом від 17 квітня 2012 року № 17/181 (т. 1, а.с. 74) Відповідач (за первісним позовом) звернувся до Дубенського міського голови ОСОБА_4 з проханням підписати проект додаткової угоди про поновлення договору оренди від 28 листопада 2006 року.

17 листопада 2015 року Відповідач (за первісним позовом) в порядку статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" надіслано на адресу Позивача (за первісним позовом) запит № 8.01.23/708 на інформацію.

За наслідками розгляду даного звернення 26 листопада 2015 року Позивачем (за первісним позовом) було надіслано: рішення від 25 березня 2011 року № 344 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Дубно Рівненської області"; рішення від 26 квітня 2012 року № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Дубно"; рішення від 24 травня 2013 року № 2282 "Про внесення змін до положення "Про оренду земельних ділянок у м. Дубно та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки", затвердженого рішенням Ради від 24 жовтня 2001 року № 879"; копію сторінки 11 з газети "Замок" від 30 травня 2013 року щодо публікації рішення Ради від 24 травня 2013 року № 2282 "Про внесення змін до положення "Про оренду земельних ділянок у м. Дубно та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки".

З матеріалів справи вбачається, що листом від 7 вересня 2015 року № 8.01.23/483 (том 1, а.с. 33) Відповідач (за первісним позовом) звернувся до Позивача (за первісним позовом) з проханням направити належним чином підписаний з боку Позивача (за первісним позовом) та скріплений печаткою Договір.

В свою чергу, рішенням Позивача (за первісним позовом) від 2 листопада 2015 року №4503 (т. 1, а.с. 34) поновлено Відповідачу (за первісним позовом) Договір від 28 листопада 2006 року строком на пять років.

У подальшому на виконання встановленого статтею 188 ГК України порядку, а також згідно положень укладеного між сторонами правочину, листом від 9 листопада 2015 року №4845/05-02-25/15 (т. 1, а.с. 35) Позивач (за первісним позовом) звернувся до Відповідача (за первісним позовом) з пропозицією укласти додатковий договір до спірного Договору. Також Позивачем (за первісним позовом) було долучено проект зазначеної додаткової угоди, відповідно до якого Відповідачу (за первісним позовом) запропоновано внести зміни до Договору з урахуванням діючої на той час ставки орендної плати та нормативної грошової оцінки земель міста Дубно, встановленої рішенням первісного позивача від 26 квітня 2012 року № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно".

Водночас, листом від 1 грудня 2015 року № 8.01.23/750 (том 1, а.с. 36) Відповідач (за первісним позовом) направив Позивачу (за первісним позовом) підписаний та скріплений печаткою примірник Договору разом з протоколом розбіжностей, відповідно до якого Відповідач (за первісним позовом) пропонував зазначити у Договорі, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 201 044 грн. 37 коп., а розмір орендної плати складає 14 073 грн. 12 коп., тобто 7 % від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази підписання Позивачем (за первісним позовом) вищезазначений протоколу розбіжностей.

Як вбачається з матеріалів справи, що 26 квітня 2012 року Позивачем (за первісним позовом) прийнято рішення № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно", відповідно до умов якого затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Дубно Рівненської області.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що статтею 57 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Недержавні друковані засоби масової інформації мають право оприлюднювати офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до законодавства України і на засадах, передбачених укладеною угодою між цими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації.

Статтею 1 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" встановлено, що засіб масової інформації органу державної влади чи органу місцевого самоврядування засіб масової інформації, засновником (співзасновником) якого є орган державної влади або орган місцевого самоврядування і який повністю або частково утримується за рахунок державного чи місцевих бюджетів, одночасно, офіційним друкованим виданням органів державної влади та органів місцевого самоврядування є видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність.

Відповідно до частин 5, 11 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

В той же час суд констатує, що дана норма передбачає порядок офіційного оприлюднення, проте вона не містить визначення, що оприлюднення в інший спосіб (в тому числі передбачений статтею 14 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності") вказує на не набрання чинності опублікованим актом.

При цьому суд констатує, що пунктом 3 розділу ІХ Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що стаття 12 цього Закону в частині офіційного оприлюднення законів та інших нормативно-правових актів, що визначають права та обовязки громадян, діє до моменту набрання чинності законом, яким згідно з частиною другою статті 57 Конституції України буде встановлено порядок доведення до відома населення законів та інших нормативно-правових актів, що визначають права та обовязки громадян.

При цьому суд звертає увагу, що порядок оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування, у тому числі нормативно-правового характеру, регламентується Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 5 цього Закону, доступ до публічної інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 13 цього нормативно-правового акта розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Статтею 15 цього Закону передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. Вищезазначена інформація підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Відтак, аналізуючи вищевказані положення законодавства, суд приходить до висновку про можливість оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування шляхом розміщення їх як в офіційних друкованих засобах масової інформації, так і на офіційному веб-сайті такого органу.

Крім того, положеннями статті 14 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" прямо передбачено, що оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності регуляторні органи здійснюють шляхом публікування у друкованих засобах масової інформації та/або розміщують на своїх офіційних сторінках у мережі Інтернет.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Ради від 26 квітня 2012 року № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно" у встановленому вищенаведеною нормою порядку 28 квітня 2012 року було опубліковано Позивачем (за первісним позовом) на власному веб-сайті, що підтверджується відповідною роздруківкою з цього Інтернет ресурсу (т. 1, а.с. 149-153).

Усе вищевказане в даній судовій постанові спростовує те, що акти прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідно статті 12 Закону, а у разі їх оприлюднення в інший спосіб є такими, що не набрали чинності.

Інші доводи Відповідача (за первісним позовом), висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційний господарський приходить до висновку що рішення Позивача (за первісним позовом) від 26 квітня 2012 року № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно" було опубліковано у встановленому Законом порядку.

Також, апеляційний господарський суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі та належні докази його скасування, відтак воно є чинним.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

За статтею 1 Закону оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з статтею 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 30 Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи зі змісту частин 1, 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина 1 статті 21 Закону).

Законом України від 3 червня 2008 року № 309-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до частин 4, 5 статті 21 Закону, відповідно до яких річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю"; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю". Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині.

Статтею 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно зі статтями 1, 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

За змістом частини 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Виходячи зі змісту статті 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Пунктом 32 договору оренди землі від 28 листопада 2006 року передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

В пункті 12 спірного договору оренди його сторони погодили, що розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін (шляхом внесення змін до договору). Пропозиції про перегляд орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал і розглядаються відповідно до законодавства.

Суд також звертає увагу, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Тому суд, беручи до уваги вищевикладене та те, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов спірного Договору, враховуючи рішення Позивача (за первісним позовом) від 26 квітня 2012 року № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно", а також беручи до уваги затвердження рішенням даного органу місцевого самоврядування від 24 жовтня 2001 року № 879 (з урахуванням рішень від 25 червня 2008 року № 1391, від 24 травня 2013 року № 2282 та від 21 листопада 2014 року № 3524) ставки орендної плати за користування у м. Дубно земельними ділянками для будівництва та обслуговування автозаправних станцій у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог Позивача (за первісним позовом), а відтак дані позовні вимоги підлягають до задоволення.

Дане було вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін дане осопрюване судове рішення в цій частині.

Що ж до вимог Відповідача (за первісним позовом) про задоволення зустрічних позовних вимог, то колегія апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги, Відповідач (за первісним позовом) звертає увагу суду на те, що 11 листопада 2015 року Позивачем Відповідачу (за первісним позовом) було надіслано лист від 9 листопада 2015 року № 4845/05-02-25/15 (т. 1, а.с. 87), до якого було долучено копію рішення Позивача (за первісним позовом) від 2 листопада 2015 року № 4503 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки на вул. Залізнична, 144" (т. 1, а.с. 86), яким Відповідачу (за первісним позовом) було поновлено спірний договір оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року строком на пять років. У той же час у вказаному рішенні були відсутні будь-які умови щодо зміни істотних умов Договору, зокрема, щодо розміру орендної плати та нормативної грошової оцінки орендованої Відповідачем (за первісним позовом) земельної ділянки, що, на його думку свідчить про надання Позивачем (за первісним позовом) згоди на поновлення наведеної угоди на той самий строк і на тих самих умовах.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що частинами 1, 2 статті 33 Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Водночас відповідно до частини 4 статті 33 Закону при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Зі змісту вищенаведених приписів вбачається, що при поновленні договору оренди його умови не обовязково залишаються незмінними, а можуть бути відкориговані сторонами.

Як було зазначено вище, листом від 9 листопада 2015 року № 4845/05-02-25/15 Позивач (за первісним позовом) звернувся до Відповідача (за первісним позовом) з пропозицією укласти додатковий договір до спірного Договору на підставі прийнятого Позивачем (за первісним позовом) рішення від 2 листопада 2015 року № 4503 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки на вул. Залізнична, 144".

У той же час суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено обовязку органів місцевого самоврядування вміщувати повний текст додаткової угоди до договору оренди землі у відповідному прийнятому ними рішенні про поновлення такого договору, оскільки, зважаючи на приписи частини 4 статті 33 Закону, всі істотні умови таких угод закріплюються у самих правочинах, а відповідні рішення органу місцевого самоврядування лише свідчать про надання згоди такою стороною на укладення цих договорів та наявність відповідного волевиявлення на ці дії.

Посилання Відповідача (за первісним позовом), що в силу пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період), не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, з огляду на таке.

Рішенням Позивача (за первісним позовом) № 1369 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дубно", було прийняте 26 квітня 2012 року. В свою чергу Податковий кодекс України доповнено пунктом 271.2 статті 271 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм" №4834-VI від 24 травня 2012 року, який набрав чинності лише з 01 липня 2012 року.

Таким чином, апеляційний господарський суд констатує, що на момент прийняття рішення Позивачем (за первісним позовом) не передбачав обов'язку офіційного оприлюднення рішень щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Дане було вчинено і місцевим господарським судом, а відтак Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване судове рішення і в цій частині.

З огляду на все вищевказане у даній судовій постанові, доводи Відповідача (за первісним позовом), висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

З огляду на усе вищевикладене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача (за первісним позовом) без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем (за первісним позовом).

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року у справі №918/1410/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року у справі №918/1410/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу №918/1410/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.