донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.01.2017 справа № 913/905/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю № 14-94 від 18.04.2014,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення Господарського суду Луганської області
від18.10.2016 (повне рішення складено 24.10.2016)
по справі№ 913/905/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доКомунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м. Сєвєродонецьк Луганської області,
простягнення 976 527, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Луганської області (суддя Корнієнко В. В.) від 18.10.2016 по справі № 913/905/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго»), задоволено частково, стягнуто з останнього 26 257, 22 грн. пені, 580 473, 77 грн. втрат від інфляції, 47 966, 58 грн. 3% річних, 13 358, 89 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

При цьому господарським судом зменшено розмір пені на 90 % відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 по справі № 913/905/16, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 293 484, 73 грн. пені та стягнути зазначену суму з відповідача.

Так, апелянт зазначає, що йому внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань з оплати за договором купівлі-продажу природного газу завдано збитки в розумінні ст. 224 Господарського кодексу України у вигляді втрат, які він зазнав від інфляції, та суми неодержаного доходу, чим є, на думку апелянта, прострочена та неоплачена сума заборгованості.

Заявник посилається на те, що під час розгляду справи його інтереси не були враховані господарським судом, як того вимагає ст. 233 Господарського кодексу України, не враховано особливі обставини щодо його діяльності, ступінь виконання зобовязань відповідачем, внаслідок чого судом необґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені.

В іншій частині апелянт рішення господарського суду не оспорює.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.01.2017.

У судове засідання зявився представник позивача, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 124).

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 22.01.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2234/14-БО-20 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється атом приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків (п. 3.3, 3.4 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 Договору).

Відповідно до розділу 11 Договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до Договору сторони змінювали умови щодо ціни газу (а. с. 18-21).

Як встановлено господарським судом, на виконання умов Договору позивач протягом січня-квітня 2014 року, жовтня-грудня 2014 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5 998 423, 14 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за відповідні місяці (а. с. 22-28).

Оскільки відповідачем вартість отриманого природного газу була повністю оплачена, але із простроченням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до суду із позовом про стягнення з КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» 47 966, 58 грн. 3% річних, 608 818, 47 грн. інфляційних втрат та нарахованої відповідно до п. 6.1 Договору пені в розмірі 319 741, 95 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Оскільки, як було зазначено, остаточний розрахунок між сторонами за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу, оплата за газ у спірному періоді мала бути здійснена відповідачем включно до 14.02.2014, 14.03.2014, 14.04.2014, 14.05.2014, 14.11.2014, 14.12.2014 та 14.01.2015 відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заборгованість у сумі 5 998 423, 14 грн. за спірний період сплатив, що підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками по рахунку КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» та не заперечується позивачем, однак із простроченням (а. с. 96-107).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, зокрема, 47 966, 58 грн. 3% річних та 608 818, 47 грн. інфляційних втрат.

Господарським судом вказані позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення 3% задоволено повністю, з чим погоджується апеляційний суд; в частині стягнення інфляційних втрат позовні вимоги задоволені частково з посиланням на неправильне визначення позивачем суми боргу, на яку слід здійснювати нарахування інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується із здійсненим господарським судом перерахунком інфляційних втрат, а тому доходить висновку про обґрунтованість стягнення судом з відповідача 580 473, 77 грн. інфляційних втрат.

Позивачем також заявлено до стягнення з КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» пеню за спірними актами приймання-передачі газу за період лютий 2014 року березень 2015 року в розмірі 319 741, 95 грн. відповідно до п. 6.1 Договору.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарським судом визначено, що розрахунок заявленої до стягнення пені за актами приймання-передачі газу за січень-квітень, жовтень 2014 року здійснено правильно, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої відповідно до актів приймання-передачі газу за листопад, грудень 2014 року за період з 07.02.2015 по 26.03.2015 судом першої інстанції відмовлено на підставі Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Зазначеним законом встановлено мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону (час проведення антитерористичної операції), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

З огляду на зазначене, господарським судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми пені, у звязку з чим позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення пені визнано судом правомірними в частині 262 572, 23 грн.

ПАТ «НАК «Нафтогаз» в апеляційній скарзі заперечує проти застосування вказаного закону до спірних правовідносин, оскільки зазначає, що він є субєктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами, тобто є газопостачальним підприємством.

Заявник вказує на те, що він не є енергопостачальною організацією, оскільки відповідно до Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальники учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту; зазначає, що в його Статуті не передбачено такого предмету діяльності Компанії як енергопостачання.

Крім того, апелянт посилається на те, що у ст. 275 Господарського кодексу України, яка дає визначення договору енергопостачання, газ як предмет такого договору відсутній, відтак газ, що ним поставляється, на думку апелянта, не є енергією.

З огляду на зазначене, апелянт вказує на підміну господарським судом понять «газопостачання» та «енергопостачання», що призвело, на думку апелянта, до прийняття незаконного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» з огляду на таке.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Статутом позивача передбачено, що метою його діяльності є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах (п. 5, а. с. 33).

Законом України «Про енергозбереження» встановлено, що "енергозбереження" діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

Апеляційний суд також погоджується з висновком господарського суду щодо визначення відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг, оскільки відповідно до п. 2.2 Статуту останнього предметом його діяльності є надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання усім категоріям споживачів шляхом виробництва теплоенергії власними котельнями (або придбаної), транспортування та постачання її, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є комунальними послугами, і про що також було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів також враховує, що місто Сєвєродонецьк Луганської області (місце реєстрації відповідача) було включено як до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053, так і до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

З огляду на викладене, визначення позивача як енергопостачальної організації, а відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період антитерористична операція, дає підстави застосовувати до спірних правовідносин Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Оскільки зазначений Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 3 Закону), тобто з 07.02.2015, нарахування пені за спірним Договором не може здійснюватись з 07.02.2015.

З огляду на зазначене, господарським судом правомірно відмовлено в частині стягнення з відповідача пені, нарахованої з 07.02.2015 в розмірі 57 169, 72 грн.

Під час розгляду справи в першій інстанції відповідачем з огляду на його тяжке фінансове становище було заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення з нього пені на 90 %.

Господарський суд, враховуючи причини неналежного виконання відповідачем зобовязань з оплати, ступінь виконання ним зобовязання, а також його фінансове становище, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 90 %, та стягнув з КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» на користь позивача 26 257, 22 грн. пені.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарським судом встановлено, що станом на 26.03.2015 відповідач самостійно повністю погасив основну заборгованість за отриманий у січні-квітні 2014 року та у жовтні-грудні 2014 року природний газ, тобто до звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з цим позовом до господарського суду.

Апеляційний суд враховує, що основними споживачами теплової енергії, яка відпускається відповідачем, є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію, про що відповідачем було зазначено у відзиві на позовну заяву (а. с. 53-56). Унаслідок несвоєчасного внесення споживачами плати за природний газ у КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» наявний значний обсяг дебіторської заборгованості, що ускладнює належне виконання відповідачем обовязку з оплати поставленого природного газу за Договором.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо співвідношення розміру штрафних санкцій та інфляційних втрат колегія суддів відхиляє як такі, що зумовлені неправильним розумінням правової природи збитків, до яких витрати від знецінення грошових коштів не відносяться.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що зменшення судом розміру пені на 90 % від заявленої суми спричиняє йому додаткові збитки, однак відповідних доказів апелянтом не надано.

З огляду на викладене, враховуючи сплату відповідачем основного боргу, а також недоведеність позивачем збитків (їх розміру) від несвоєчасної оплати відповідачем поставленого за спірним Договором природного газу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %, тобто до суми 26 257, 22 грн.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків, викладених в оскаржуваному рішенні господарського суду не спростовують, апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 по справі № 913/905/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. 49, п. 3 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на рішення Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 по справі № 913/905/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 по справі № 913/905/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3