ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 року Справа № 904/9025/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Чус О.В., Широбокової Л.П.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від скаржника : ОСОБА_1 , довіреність №16246 від 14.11.2016 р.;

від скаржника: Лиска П.О. адвокат , посвідчення №996 від 01.07.2011 р.;

від скаржника: ОСОБА_3 адвокат, договір про надання правової допомоги № 202-09/16 від 29.09.2016 р.;

від позивача: Шевченко Я.Є. , довіреністьб/ від 23.09.2016 р.;

від позивача: Стрижак А.О. , довіреністьб/н від 23.09.2016 р.;

представник відповідача в судове засдіання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі № 904/9025/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малі Будівельні Технології»,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, м. Дніпро

про витребування майна за договором відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 26-04-16 від 26.04.2016 року

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі № 904/9025/16 (суддя Васильєв О.Ю.) у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про скасування рішення третейського суду від 16 червня 2016 року - відмовлено, а рішення третейського суду від 16 червня 2016 року - залишено без змін.

Не погодившись з ухвалою суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про скасування рішення третейського суду.

В обґрунтування своєї скарги, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд зробив неправильні висновки щодо підвідомчості означеного спору третейським судам, оскільки виконання рішення третейського суду залежить від об'єктивних умов - вчинення відповідних дій з виконання покладених Конституцією України та законами України завдань органом державної влади, а саме - вчинення певних дій слідчим, що свідчить про непідвідомчість означеного спору третейському суду.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність порушення його прав оспорюваним рішенням з тих підстав, що скаржник нібито не являється суб'єктом спірних правовідносин.

Апелянт зазначає, що предметом спору є майно, що належить йому на праві власності, та з приводу якого існує спір, про що було відомо третейському судді під час винесення рішення.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі № 904/9025/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10 січня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Березкіна О.В. (доповідач), суддів - Чус О.В., Широбокова Л.П.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Малі Будівельні Технології» у запереченні на апеляційну скаргу просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року по справі № 904/9025/16.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, з аналізу вищенаведених норм випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, а на думку колегії суддів, неявка його у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін які були присутні в судовому засіданні 10 січня 2017 року , дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2016року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 укладено договір відповідального зберігання з правом користування та реалізації №21-04-16.

Додатковою угодою №1 від 25 квітня 2016року до даного договору сторони домовились про те, що спори, які виникають при виконанні цього договору, вирішуються третейським судом у відповідності до Господарського процесуального кодексу України, із врахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про третейські суди". Сторони домовились, що третейський розгляд спорів між сторонами буде здійснюватись третейським судом у складі одного третейського судді, який назначається сторонами: ОСОБА_9 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням третейського суду від 16 червня 2016року у складі одного третейського судді Авдєєвої Юлії Миколаївни, який створений для вирішення конкретного спору сторонами, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології", м. Ананьїв, Одеська область до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, м. Дніпро, про витребування майна за Договором відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 21-04-16 від 21 квітня 2016року позов задоволено частково.

Третейський суд зобов'язав фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології" передані їй за Договором відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 21-04-16 від 21 квітня 2016 року речі (одяг і взуття, які були у використанні), що належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології", у кількості 1980 кг й вартістю 59 000 грн., після того, як слідчий СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант міліції Кривопуск О.Г. поверне тимчасово вилучене майно ОСОБА_8.

Звертаючись до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про скасування в повному обсязі рішення Третейського суду від 16 червня 2016 року у складі одного третейського судді - Авдєєвої Юлії Миколаївни, створеного для вирішення конкретного спору сторонами, відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 квітня 2016 року до договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 21-04-16 від 21 квітня 2016 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 посилався на те, що справа, по якій прийнято оскаржуване ним рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки за результатами розгляду справи, виконання рішення потребуватиме вчинення відповідних дій від органу державної влади. Крім того, в якості підстав для скасування рішення, заявник посилається на те, що третейським судом вирішено питання про права і обов'язки особи, яка не брала участі у справі - ФОП ОСОБА_6, який вважає себе власником майна, щодо якого вирішено спір.

Відмовляючи у задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, господарський суд першої інстанції виходив з того, що результат розгляду справи за оскаржуваним рішенням третейського суду жодним чином не породжує необхідності вчинення дій органами державної влади або місцевого самоврядування, а лише визначає умови виконання такого рішення - після того, як слідчий поверне тимчасово вилучене майно - тобто після вчинення ним дій, які не стосуються та не залежать від результатів третейського розгляду, а тому означений спір підвідомчий третейському суду.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки ФОП ОСОБА_6 ( заявник ) не був суб'єктом спірних правовідносин, він не був наділений таким правом на предмет спору, яке б породжувало необхідність його участі у справі в якості позивача, відповідача, чи третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, що виключало необхідність залучення його до участі в цій третейській справі. З огляду на вищезазначене, рішення третейського суду може бути скасовано в разі коли третейський суд безпосередньо вирішив питання про права та обов'язки особи, що не брала участь у справі, тобто, коли прийнято рішення, яке реально порушує права такої особи, а не рішення, що може зачіпати права особи у майбутньому.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

За змістом положень ст. 51 Закону України « Про третейські суди», сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам ст. ст. 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Таким чином, при розгляді справ зазначеної категорії господарський суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, передбачених ст. 51 Закону .

Відповідно до ст.1225 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Колегія суддів вважає, що спір, за яким прийнято рішення третейським судом 16 червня 2016року у складі одного третейського судді Авдєєвої Ю.М., не підвідомчий третейському суду відповідно до закону з огляду на наступне.

Так, згідно п.13 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому Законом можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Для реалізації завершальної стадії судового провадження за рішенням третейського суду від 16 червня 2016року необхідне повернення тимчасово вилученого майна від слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта міліції Кривопуск О.Г. ФОП ОСОБА_8, про що зазначено в резолютивній частині рішення третейського суду.

Відповідно до статті 46 Закону України « Про третейські суди» висновки третейського суду, що містяться в рішенні по справі, не можуть залежати від настання або ненастання будь-яких обставин.

Проте, виконання рішення третейського суду від 16 червня 2016року залежить від об'єктивних умов - вчинення відповідних дій слідчим, а отже, потребує вчинення відповідних дій з виконання покладених Конституцією України та законами України завдань органом державної влади. Тобто, виконання рішення суду є неможливим до тих пір, доки слідчий не здійснить власних владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією України чи законами України завдань. Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Як встановлено судом, та підтверджено сторонами, майно, відносно якого третейський суд ухвалив рішення, було вилучено під час проведення обшуку, повернуто ОСОБА_6 і в теперішній час знаходиться у ОСОБА_6

Таким чином, ухвалюючи рішення про витребування майна після того, як слідчий СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант міліції Кривопуск О.Г. поверне тимчасово вилучене майно ОСОБА_8, третейський суд фактично поставив виконання рішення третейського суду в залежність від вчинення відповідних процесуальних дій у кримінальному провадженні слідчим. У разі ж, якщо слідчий не виконає своїх владних управлінських повноважень, то не буде обов'язковості для сторін рішень третейського суду, що прямо передбачено вимогами п.5 статті 4 Закону України « Про третейські суди»

Тимчасове вилучення майна є видом заходу забезпечення кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції про те, що результат розгляду справи за оскаржуваним рішенням третейського суду не породжує необхідність вчинення дій органами державної влади або місцевого самоврядування, не ґрунтується на обставинах справи та нормах діючого законодавства.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що така справа не підвідомча третейському суду відповідно до вимог Закону України "Про третейські суди".

Крім того, колегія суддів також вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що третейський суд не вирішував питання про права та обов'язки скаржника, який не брав участь у розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду справи третейським судом є повернення майна (одяг і взуття, які були у використанні) від ФОП ОСОБА_8 до ТОВ "Малі Будівельні Технології".

Відповідно до документів первинного бухгалтерського обліку (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, вантажні митні декларації, замовлення покупця, сертифікатів якості, гігієнічних сертифікатів та договору поставки від 01 березня 2016 року), які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №202/2884/16-к, та копії яких надані скаржником до матеріалів справи, вбачається, що спірне майно належить ФОП ОСОБА_6, та з матеріалів справи вбачається, що сторони третейської справи були обізнані про майнові претензії ФОП ОСОБА_6 на спірне майно.

Так, відповідно до Ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016року по справі №202/2884/16-к, яка винесена в межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001113, по якій ОСОБА_6 є потерпілим, зобов'язано начальника СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути власнику ОСОБА_6 вилучене згідно до протоколу обшуку від 28.04.2016р. майно, зокрема, одяг та взуття, що були у вжитку - 100150,00 кг, що вилучалися з магазинів: згідно до протоколу обшуку від 28.04.2016р., за адресою: АДРЕСА_2 протоколу обшуку від 28.04.2016р. за адресою: АДРЕСА_2Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого слідчого відділення АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кривопуска О.Г. щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовлено, з посиланням на те, що спірне майно належить ОСОБА_6

Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник скаржника, майно, вилучене в межах кримінального провадження, та яке є предметом третейського розгляду, повернуто ОСОБА_6, як власнику цього майна.

В той же час, в рішенні третейського суду не зазначені докази належності спірного майна сторонам третейської угоди, та не спростовано доводи ОСОБА_6 про належність саме йому спірного майна.

Із рішення третейського суду від 16 червня 2016року вбачається, що при розгляді справи третейським судом ОСОБА_6 не брав участі у справі, як і слідчий СВ АНД ДВП ГУНП в Дніпропетровської області лейтенант поліції Кривопуск О.І. , від виконання яким певних дій процесуального характеру щодо вилученого майна, залежить подальше виконання рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що щодо цього майна існує спір між певним колом фізичних осіб, юридичних осіб та органів державної влади, про що було відомо як третейському судді, так і сторонам третейської угоди, а тому всі учасники цього спору мали брати участь у будь-яких справах, в яких вирішується юридична доля спірного майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що третейський суд вирішив питання про права і обов'язки особи, яка не брала участь у справі - ФОП ОСОБА_6, оскільки витребував майно, належне та передане йому як власнику слідчими органами та відповідно вирішив питання щодо майна, право власності на яке належить скаржнику, тому висновки суду першої інстанції про відсутність порушення прав скаржника є помилковими.

Посилання позивача по третейській справі на те, що суд першої інстанції всупереч приписів ст. ст. 38, 43 Господарського процесуального кодексу України не витребував у третейського судді третейську справу, не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Як роз'яснено у п. 6.1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», статтею 122 3 ГПК передбачено можливість витребування господарським судом за клопотанням будь-кого з учасників судового розгляду матеріалів справи третейського розгляду, рішення в якій оскаржується. Таке витребування здійснюється ухвалою господарського суду, яка в силу приписів пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 115 ГПК є обов'язковою на всій території України, в тому числі для третейського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи, ухвалою від 13 жовтня 2016 року, листом від 13 жовтня 2016 року та ухвалою від 01 листопада 2016 року повторно суд першої інстанції витребував у третейського судді Авдєєвої Ю.М. третейську справу ( т. 1, а.с.1, а.с. 247), яка не була надана ані суду першої інстанції, ані на вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду, викладену у ухвалі від 26 грудня 2016 року, що є підставою для винесення окремої ухвали відносно третейського судді Авдєєвої Ю.М, а не для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, спір розглянуто на підставі копій документів, наданих сторонами по справі.

Посилання позивача третейської справи на те, що потерпілим в кримінальному провадженні є фізична особа ОСОБА_6, в той час як рішення третейського суду оскаржується фізичною-особою підприємцем ОСОБА_6, не впливає на суть розглядаємого спору з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Таким чином, нормами кримінально-процесуального законодавства не передбачено визнання у якості потерпілого фізичної особи - підприємця.

Оскільки за наданими документами - товарно-транспортними накладними, договором поставки, вантажоодержувачем та покупцем зазначено фізичну-особу підприємця ОСОБА_6, то правовідносини у сфері набуття власності на товар, що є предметом злочину і предметом, відносно якого ухвалено рішення третейським суддею Авдєєвою Ю.М., виникли саме внаслідок господарської діяльності ОСОБА_6, як фізичної особи-підприємця.

З огляду на вищезазначене, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 104 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення заяви ФОП ОСОБА_6 про скасування рішення третейського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі № 904/9025/16 - скасувати.

Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про скасування рішення Третейського суду у складі одного третейського судді Авдєєвої Юлії Миколаївни від 16 червня 2016року - задовольнити повністю.

Скасувати рішення Третейського суду від 16 червня 2016року у складі одного третейського судді Авдєєвої Юлії Миколаївни, створеного відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25.04.2016 до Договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 21-04-16 від 21.04.2016. для вирішення конкретного спору за позовом Товариства з

обмеженою відповідальністю «Малі Будівельні Технології», м. Ананьїв до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, м. Дніпро про витребування майна за договором відповідального зберігання з правом користування та реалізації № 21-04-16 від 21.04.2016 року.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови підписано 13 січня 2017 року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя Л.П.Широбокова

Суддя О.В.Чус