Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"16" січня 2017 р. Справа № 927/1153/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

Відповідач: Виробниче підприємство теплових мереж «Борзнатеплокомуненерго»,

вул. Незалежності, 2, м. Борзна,Борзнянський район, Чернігівська область, 16400

Предмет спору: про стягнення 56307,30 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 довіреність № 14-96 від 18.04.2014 року, представник

від відповідача: ОСОБА_2 керівник, наказ від 01.02.2001 № 10-к

В судовому засіданні 16.01.2017 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Виробничого підприємства теплових мереж «Борзнатеплокомуненерго» про стягнення 56307,30 грн., з яких 14819,44 грн. пені за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, 2073,37 грн. трьох відсотків річних за той же період та 39414,49 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по січень 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 26.11.2013 за № 1681/14-БО-39 купівлі продажу природного газу та додаткових угод №№ 1-7 до нього.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що розрахувався за природний газ, поставлений позивачем на підставі договору від 26.11.2013 за № 1681/14-БО-39, в повному обсязі станом на 30 січня 2015 року. Відповідач вказав на те, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», згідно ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. (а.с.54-55).

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі продавець, позивач по справі) та Виробничим підприємством теплових мереж «Борзнатеплокомуненерго» (покупець, відповідач по справі) був укладений договір № 1681/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014) (а.с.10-16).

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ за обсягом до 1060 тис. куб. м. Приймання передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору). Пунктом 5.1 сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються НКРЕ.У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором у період з січня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 3328062,17 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами приймання передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 552343,24 грн. (за січень 2014 року), від 28.02.2014 на суму 436589,51 грн. (за лютий 2014 року), від 31.03.2014 на суму 327817,97 грн. (за березень 2014 року), від 30.04.2014 на суму 48336,86 грн. (за квітень 2014 року), від 31.05.2014 на суму 28160,30 грн. (за травень 2014 року), від 30.06.2014 на суму 23781,32 грн. (за червень 2014 року), від 31.07.2014 на суму 23395,53 грн. (за липень 2014 року), від 31.08.2014 на суму 19257,77 грн. (за серпень 2014 року), від 30.09.2014 на суму 23919,32 грн. (за вересень 2014 року), від 31.10.2014 року на суму 274284,23 грн. (за жовтень 2014 року), від 30.11.2014 на суму 620898,92 грн. (за листопад 2014 року), від 31.12.2014 на суму 949277,20 грн. (за грудень 2014 року), що підписані та скріплені печатками обох сторін, а також газотранспортного підприємства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (а.с. 29-40).

Виходячи із змісту п. 6.1 договору та вимог ч. 5 ст. 254 ЦКУ, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив оплату природного газу, поставленого у січні 2014 року - 15.02.2014 року, оплату природного газу, поставленого в лютому 2014 року, - 15.03.2014 року, оплату природного газу поставленого в березні 2014 року, - 15.04.2014 року, оплату природного газу, поставленого в квітні 2014 року, - 15.05.2014 року, оплату природного газу поставленого в травні 2014 року, - 17.06.2014 року, оплату природного газу поставленого у червні 2014 року, - 15.07.2014 року, оплату природного газу, поставленого у липні 2014 року, - 15.08.2014 року, оплату природного газу, поставленого у серпні 2014 року, - 16.09.2014 року, оплату природного газу, поставленого у вересні 2014 року, - 15.10.2014 року, оплату природного газу поставленого у жовтні 2014 року, - 15.11.2014 року, оплату природного газу, поставленого у листопаді 2014 року, - 16.12.2014 року, оплату природного газу, поставленого у грудні 2014 року, - 15.01.2015 року.

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався у повному обсязі станом на 30.01.2015, що підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача за період з 07.02.2014 року по 30.01.2015 року та належним чином завіреними копіями платіжних доручень (а.с. 56-94, 108).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись п. 7.2 договору та приписами ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 14819,44 грн. пені за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, 2073,37 грн. трьох відсотків річних за той же період та 39414,49 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по січень 2015 року.

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 за № 1730-VIII, що набув чинності 30 листопада 2016 року.

Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до п.п. 2.1, 2.2 Статуту Виробничого підприємства теплових мереж «Борзнатеплокомуненерго», затвердженого рішенням двадцять пятої сесії Борзнянської міської ради пятого скликання від 21.10.2009, зареєстрованого за № 5000089, підприємство відповідача створене з метою надійної експлуатації джерел теплопостачання та теплових мереж для забезпечення тепловою енергією жилого фонду міської ради, бюджетних установ та інших категорій споживачів. Одним з основних напрямів діяльності відповідача є виробництво і транспортування теплової енергії (а.с.111-116). Відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на постачання теплової енергії (серія АГ за № 572246) та ліцензії на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використання нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) (серія АС за № 572244) (а.с.109-110).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 30 січня 2015 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом (03.12.2016 штемпель відділення поштового звязку на конверті, в якому було направлено позовну заяву з додатками на адресу суду) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення 14819,44 грн. пені, 2073,37 грн. трьох відсотків річних та 39414,49 грн. інфляційних втрат, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобовязань за договором № 1681/14-БО-39 від 26.11.2013, оскільки, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року , неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» , право позивача не було порушено, а відтак, не підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні предявленого позову в повному обсязі.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 17.01.2017р.

Суддя І.Г.Мурашко