ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.01.2017 р. Справа № 914/66/17

Суддя Н.Мороз,

Розглянувши матеріали позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС ГРУП УКРАЇНА», м. Львів

до відповідача: ОСОБА_1, смт.Брюховичі, Львівська область

про визнання недійсним договору безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р. та відшкодування збитків в сумі 629715,00 грн.

Встановив:

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «АІС ГРУП УКРАЇНА», м. Львів до відповідача ОСОБА_1, смт.Брюховичі, Львівська область про визнання недійсним договору безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р. укладеного між ТзОВ «АІС ГРУП Україна» і ОСОБА_2 та відшкодування збитків в сумі 629715,00 грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність її повернення, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. При цьому, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

У відповідності до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміють діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямованих на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до п. 4. ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Під вимогою розуміється конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка випливає зі спірного матеріально-правового відношення і з приводу якого господарський суд приймає рішення по справі, яка являє собою предмет позову.

Таким чином, законодавством передбачено, якщо позов подано до конкретного відповідача то позовна вимога повинна заявлятись до останнього, ця вимога повинна ґрунтуватись на фактичних обставинах по справі, випливати з конкретного спірного правовідношення та вказувати на порушення відповідачем прав позивача.

Отже, допускається можливість об'єднання в одній позовній заяві кілька вимог, але за умови, що фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги: вимогу немайнового характеру та майнового характеру, а саме:

- визнати недійсним повністю договір безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р. укладений між ТзОВ «АІС ГРУП Україна» і ОСОБА_2;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ ««АІС ГРУП Україна» у відшкодування завданих збитків 629715,00 грн.;

Як вбачається з позовних матеріалів, між позивачем - ТзОВ «АІС ГРУП УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено оспорюваний договір безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р.

Суд звертає увагу, що оспорюваний договір безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р. укладений з фізичною особою - ОСОБА_2. Проте, в позовній заяві позивач визначає як відповідача - ОСОБА_1, який не є стороною оспорюваного договору.

Згідно п.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11 передбачено, з урахуванням приписів статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України справи зі спорів, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України) або господарських (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб'єктний склад сторін спору відповідає вимогам статті 1 ГПК).

Як випливає зі змісту позовної заяви, в обґрунтування підвідомчості даного спору господарському суду, позивач посилається на норми п.4-1 ст.12 ГПК України, згідно якої, господарським судам підвідомчі справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

Проте, суд звертає увагу, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, лише одна з яких заявлена до відповідача - ОСОБА_1 про відшкодування завданих позивачу збитків. Водночас, всупереч вимогам господарсько-процесуального законодавства, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору безвідсоткової позики №2/П від 10.08.2015р., укладеного між ТзОВ «АІС ГРУП Україна» і ОСОБА_2 (іншою фізичною особою), до відповідача - ОСОБА_1, який не є стороною оспорюваного договору, що суперечить суб'єктному складу сторін визначеному ст.ст.1, 21 ГПК України.

Відтак, судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем порушено правила об'єднання вимог, зокрема, заявлено дві позовні вимоги до одного відповідача, які не пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав та законних інтересів позивача, їх сумісний розгляд суперечитиме господарсько-процесуальним нормам щодо суб'єктного складу сторін, перешкоджатиме об'єктивному дослідженню, оцінці достовірності доказів та встановленню фактичних обставин справи, з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та унеможливить вирішення спору, відтак такі вимоги належить роз'єднати.

Відповідно до п.3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (ст. 58 та п. 5 ст. 63 ГПК України).

Згідно п.5 ч.1 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). При цьому засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. Проте, позивачем, в порушення зазначених вимог, подані неналежним чином завірені копії, оскільки відсутні дані про прізвище, ініціали та посаду особи, яка засвідчила документи.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 54, 58, п. 5 ст. 63, ст.86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовний матеріал на 88 арк. повернути позивачу без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного правопорушення.

Суддя Мороз Н.В.