РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017Справа №910/21654/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В.С.

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1

від відповідача 1: Заплішна О.Д. - представник за довіреністю № 27-19521/16 від 13.04.2016;

від відповідача 2: Галдецька Ю.В. - представник за довіреністю б/н від 09.12.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про зобов'язання вчинити дії

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовано тим, що позивач вніс на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 12.12.2014 грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 строком до 12.05.2015. Після спливу строку дії договору позивач неодноразово звертався до банківської установи з заявами про повернення суми вкладу, проте такі звернення були проігноровані. 17.09.2015 дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів виплачено позивачу гарантовану суму у розмірі 200 000,00 грн., що на день виплати еквівалентно 7 810,21 доларів США. Разом з тим, з 18.12.2015 було розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», однак про те, що існують визначені законом строки для подачі заяви про включення до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивач дізналась лише 19.01.2015, у зв'язку із чим перенесла нервове потрясіння, наслідком якого виявилась госпіталізація до медичного закладу. Після виписки із лікарні 05.02.2016 позивач звернувся до до уповноваженої особи Фонду з заявою про включення до реєстру кредиторів банку, проте отримав відмову. За наведених обставин, позивач зазначає про протиправність невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 у розмірі 18013,36 дол. США (17819,19 дол. США сума неповернутого депозиту та 1049,17 дол. США - сума нарахованих процентів) та просить суд визнати причини пропуску строку для подання заяви про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поважними та зобов'язати відповідача 1 внести ОСОБА_1 до реєстру четвертої черги кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 порушено провадження у справі № 910/21654/16 та розгляд справи призначено на 13.12.2016.

13.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про припинення провадження у справі з тих підстав, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а отже спори, які виникають з цих правовідносин, на думку відповідача 1, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАСУ.

У судовому засіданні 13.12.2016 представником відповідача 1 було подано відзив на позов із викладеними запереченнями з підстав пропуску позивачем строків звернення до відповідача з заявою про включення відповідних вимог до банку в порядку, передбаченому ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки такий строк закінчився 21.01.2016, тоді-як позивач звернувся з відповідною заявою 05.02.2016. За наведених обставин, відповідач просить суд відмовити в позові.

Представник відповідача у судове засідання 13.12.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 13.12.2016 з'явився позивач та представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. заявив усне клопотання про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С., розгляд справи відкладено до 10.01.2017.

04.01.2017 відділом діловодства суду отримано від позивача уточнення до позову щодо розрахунку сум, вимоги по яким були відхилені відповідачем 2.

04.01.2017 відділом діловодства суду отримано від відповідача 1 відзив із викладеними доводами щодо пропущення позивачем преклюзивного строку звернення із заявою про включення вимог до банку, що ліквідується, а також пояснення, відповідно до яких відповідач 1 зазначає, що позивач до нього не зверталась із заявою про включення кредиторських вимог до реєстру вимог кредиторів ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит».

У судове засідання 10.01.2017 з'явились позивач та представники відповідачів. Позивач підтримав позов, відповідачі заперечили проти позову. При цьому, відповідачем 2 було подано також відзив на позов, із викладеними запереченнями з підстав пропуску позивачем строків звернення до відповідача з заявою про включення відповідних вимог до банку в порядку, передбаченому ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки такий строк закінчився 21.01.2016, тоді-як позивач звернувся з відповідною заявою 05.02.2016.

Розглянувши клопотання про припинення провадження у справі, судом відмолено в його задоволенні, при цьому, підстави відмови в задоволенні даного клопотання викладаються у мотивувальній частині рішення.

У судовому засіданні 10.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 Публічне акціонере товариство "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого 17.09.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" із ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Судом встановлено, що 17.12.2015 відповідно до постанови Правління Національного банку України № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону, Чернявській О.С. (копія рішення долучена до відзиву відповідача 1).

Судом встановлено, що відповідно до рішення № 1703 від 01.09.2016 та наказу № 360 від 01.09.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", призначено Валендюка В.С. на посаду уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (копія рішення подана відповідачем 1 04.01.2017).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про включення до реєстру кредиторів, датованою 05.02.2016, відповідно до якої просила включити її до реєстру кредиторів банку для отримання суми банківського вкладу, який становить 17189,19 дол. США відповідно до договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, а також просила вважати причину пропуску строку подання заяви поважною, з підстав госпіталізації до медичного закладу. Дана заява була отримана адресатом 10.02.2016 та зареєстрована за вхідним №1464-5, що підтверджується штампом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у правому нижньому куті заяви (копія заяви долучена до відзиву відповідача 1 та відповідача 2).

Так, судом встановлено, що 12.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та ОСОБА_1 (вкладник, позивач) було укладено договір-заяву №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті, відповідно до якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.3.017483.002 в сумі 25000,00 дол. США на строк з 12.12.2014 по 12.05.2015 в порядку та на умовах, визначених в договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщенні установ банку та оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua.

Як встановлено п. 2 даного договору, за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 13% річних. Нарахування банком процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку №2630.3.017483.002.

Відповідно до п. 6 договору, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, вклад повертається вкладнику в порядку, в строки та на умовах, передбаченими положеннями п. 5.2. Основних умов.

Дослідивши зміст укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Як встановлено приписами ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (стаття 1059 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (стаття 1061 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем було перераховано Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти у розмірі 25000,00 дол. США на депозитний рахунок на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача, копія якої подана останнім 04.01.2017.

Судом встановлено, що 14.01.2016 позивачу було виплачено 200000,00 грн. якості відшкодування коштів за вкладом, що підтверджується банківською випискою від 14.01.2016, копія якої долучена позивачем. Даний факт сторонами не заперечувався.

За наведених обставин, позивач вважає, що загальний розмір грошових коштів, які повинні бути повернуті позивачу за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті, складає 18013,36 дол. США (17819,19 дол. США сума неповернутого депозиту та 1049,17 дол. США - сума нарахованих процентів).

Судом встановлено, що листом №3-037000/2270 від 17.02.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. повідомила позивача про те, що останнім днем прийому заяв щодо пред'явлення вимог кредиторів до банку від фізичних осіб, які подаються до банку особисто або через належним чином уповноваженого представника, було 21.01.2016, а тому усі заяви, направлені після даної дати, до реєстру кредиторів не вносяться (копія листа долучена до позову та до відзиву відповідача 1 та відповідача 2).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що ним було внесено на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 12.12.2014 грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 строком до 12.05.2015. Після спливу строку дії договору позивач неодноразово звертався до банківської установи з заявами про повернення суми вкладу, проте такі звернення були проігноровані. 17.09.2015 дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів виплачено позивачу гарантовану суму у розмірі 200 000,00 грн., що на день виплати еквівалентно 7 810,21 доларів США. Разом з тим, з 18.12.2015 було розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», однак про те, що існують визначені законом строки для подачі заяви про включення до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивач дізналась лише 19.01.2015, у зв'язку із чим перенесла нервове потрясіння, наслідком якого виявилась госпіталізація до медичного закладу. Після виписки із лікарні 05.02.2016 позивач звернувся до до уповноваженої особи Фонду з заявою про включення до реєстру кредиторів банку, проте отримав відмову. За наведених обставин, позивач зазначає про протиправність невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 у розмірі 18013,36 дол. США (17819,19 дол. США сума неповернутого депозиту та 1049,17 дол. США - сума нарахованих процентів) та просить суд визнати причини пропуску строку для подання заяви про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поважними та зобов'язати відповідача 1 внести ОСОБА_1 до реєстру четвертої черги кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 Публічне акціонере товариство "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого 17.09.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" із ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, 17.12.2015 відповідно до постанови Правління Національного банку України № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону, Чернявській О.С. (копія рішення долучена до відзиву відповідача 1).

Як встановлено судом, відповідно до рішення № 1703 від 01.09.2016 та наказу № 360 від 01.09.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", призначено Валендюка В.С. на посаду уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (копія рішення подана відповідачем 1 04.01.2017).

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

За змістом ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

За змістом ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», з дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4 1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Так, позивач зазначає, що ним було заявлено вимоги до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до заяви від 05.02.2016.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про включення до реєстру кредиторів, датованою 05.02.2016, відповідно до якої просила включити її до реєстру кредиторів банку для отримання суми банківського вкладу, який становить 17189,19 дол. США відповідно до договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, а також просила вважати причину пропуску строку подання заяви поважною, з підстав госпіталізації до медичного закладу. Дана заява була отримана адресатом 10.02.2016 та зареєстрована за вхідним №1464-5, що підтверджується штампом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у правому нижньому куті заяви (копія заяви долучена до відзиву відповідача 1 та відповідача 2).

Як встановлено судом, листом №3-037000/2270 від 17.02.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. повідомила позивача про те, що останнім днем прийому заяв щодо пред'явлення вимог кредиторів до банку від фізичних осіб, які подаються до банку особисто або через належним чином уповноваженого представника, було 21.01.2016, а тому усі заяви, направлені після даної дати, до реєстру кредиторів не вносяться (копія листа долучена до позову та до відзиву відповідача 1 та відповідача 2).

Суд зазначає, що з долучених до відзиву відповідача 1 та відповідача 2 копій аркушів газети «Голос України» вбачається, що датою публікації про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у газеті «Голос України» (№242 (6246) є 23.12.2015, враховуючи, що в силу приписів ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку, суд дійшов висновку, що строком пред'явлення кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в процесі ліквідації останнього є період з 24.12.2015 по 22.01.2016.

Наведені вище норми ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дають підстави для висновку, що встановлення законодавцем обмеженого строку для заявлення кредиторами своїх вимог до банку, що ліквідується, зумовлено необхідністю визначення сукупного розміру вимог до банку, що ліквідується, та встановлення співрозмірності заявлених протягом встановленого Законом періоду кредиторських вимог відносно розміру ліквідаційної маси (коштів, іншого майна, що може бути реалізованим для погашення вимог кредиторів в порядку черговості). Таким чином, суд вважає, що вимогами, заявленими до банку, який ліквідується, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можуть вважатись лише ті, що заявлені виключно в межах строку для заявлення вимог кредиторів до банку, що ліквідується (30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку).

Так, відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як встановлено судом, заява, якою позивач обґрунтовує пред'явлення вимог за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, була складена після закінчення строку для заявлення вимог кредиторів до банку (АТ «Банк «Фінанси та Кредит»), що ліквідується, та, відповідно, направлена після спливу такого строку (22.01.2016), а тому вимоги за вказаною заявою, датованою 05.02.2016, в силу статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вважаються погашеними.

Разом з тим, як встановлено судом, 14.01.2016 позивачу було виплачено 200000,00 грн. якості відшкодування коштів за вкладом, що підтверджується банківською випискою від 14.01.2016, копія якої долучена позивачем. Даний факт сторонами не заперечувався.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відхилення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» вимог за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, заявлених позивачем на підставі заяви, датованої 05.02.2016, є таким, що відповідає вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що у разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

При цьому, норми ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції передбачають, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, уповноважена особа Фонду отримує повноваження, пов'язані з ліквідацією банку, визначені ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», лише у випадку делегування таких повноважень уповноваженій особі Виконавчою дирекцією Фонду.

Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері регуляторної діяльності: делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону, Чернявській О.С.

Оскільки за приписами ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, з урахуванням того, що відповідачем 1 делеговано відповідачу 2 повноваження, в тому числі, з визначення сум заборгованості кредиторів та складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, то вимоги позивача у даній справі про зобов'язання внести ОСОБА_1 до реєстру четвертої черги кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», тобто зобов'язання щодо акцептування вимог ОСОБА_1, є такими, що заявлені саме до відповідача 2, однак, з огляду на висновки суду щодо правомірності відхилення останнім кредиторських вимог позивача, викладених у заяві від 05.02.2016, підстав для зобов'язання відповідача 2 внести вимоги ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання причин пропуску строку поважними, суд зазначає, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Так, суд зазначає, що вимога про визнання причин пропуску строку пред'явлення кредиторських вимог фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свої інші вимоги - вимоги про зобов'язання акцептувати вимоги позивача, заявлені після спливу встановленого строку.

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів). Водночас заявлена позивачем вимога в частині визнання поважними причини пропуску строку не зможе забезпечити їх поновлення, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, як встановлено судом, передбачений імперативними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко встановлений строк пред'явлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується, не підлягає продовженню чи поновленню, а вимоги, заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними в будь-якому випадку, незалежно від існування поважності причин такого пропуску.

Тобто строк пред'явлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується, є присічним.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В.С. про зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягає.

При цьому, судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позову.

Щодо підвідомчості даного спору господарським судам, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 16.02.2016 №21-4846а15.

Відтак, викладені у клопотанні відповідача 1 про припинення провадження у справі доводи щодо підвідомчості даного спору адміністративним судам спростовується вищенаведеним.

При цьому, у справі, яка розглядалась Верховним судом України (постанова від 15.06.2016 № 21-286а16), судами було встановлено, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, а отже, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-2309цс16 від 09.11.2016 у справі за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, Верховний суд України дійшов висновку, що звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у спірних правовідносинах діє як фізична особа, та спір виник з цивільно-правової угоди - договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з аналогічним позовом (про той же предмет і з тих же підстав) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зобов'язання вчинити дії.

Так, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №761/9101/16-ц в задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03.10.2016 у справі №761/9101/16-ц рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в справі скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зобов'язання вчинити дії закрито з тих підстав, що спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

При цьому, положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Так, будь-якими спеціальними нормами закону не встановлено підвідомчості господарським судам спору за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

За наведених обставин, спір за позовом фізичної особи до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, враховуючи норми Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та правовий висновок Верховного суду України, викладеного у постанові №6-2309цс16 від 09.11.2016, підлягає розглядові у порядку цивільного судочинства.

Наведена позиція суду знаходить своє підтвердження у викладених в постанові Верховного суду України від 19.10.2016 у справі №3-1165гс16 висновках Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]».

В той же час, суд наголошує на тому, що за змістом ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справіv. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

За таких обставин, з огляду на існування процесуального документу, який набрав законної сили (ухвала Апеляційного суду міста Києва від 03.10.2016 у справі №761/9101/16-ц), при розгляді аналогічного спору в порядку цивільного судочинства, за наслідками якого закрито провадження у справі, з метою забезпечення ОСОБА_1 доступу до правосуддя, тобто практичної можливості оскаржити відповідні дії відповідачів, даний спір підлягає розглядові господарським судом.

За наведених обставин, викладені у клопотанні відповідача 1 доводи щодо припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України судом не приймаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові ОСОБА_1 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В.С. відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.01.2017

Суддя І.М. Отрош