ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2017 р. Справа № 911/3479/16

За позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»

до Приватного акціонерного товариства «Українська національна розрахункова картка»

про стягнення 378 000 грн

Cуддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 04 від 11.01.2016);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 17/1 від 17.05.2016).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська національна розрахункова картка» (далі відповідач) про стягнення 378 000 грн заподіяних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем повного обсягу захисту банкоматів, які знаходяться на його комплексному обслуговуванні, відбулося втручання в роботу банкоматів сторонніх осіб шляхом доступу до сервісної панелі, завантаження шкідливого програмного забезпечення зі знімного носія та викрадення коштів у сумі 378 000 грн, внаслідок чого позивачу було заподіяно збитки у сумі 378 000 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.10.2016 порушено провадження у справі № 911/3479/16, розгляд справи призначено на 18.11.2016.

18.11.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 2013/501 від 17.11.2016 (вх. № 23872/16 від 18.11.2016), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.11.2016 розгляд справи було відкладено на 09.12.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.12.2016 на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 05.01.2017.

У судовому засіданні 05.01.2017 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2009 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «Українська національна розрахункова картка» (Виконавець) укладений договір комплексного обслуговування мережі банкоматів № 3003/09, відповідно до якого замовник зобовязався доручити, а виконавець надати послуги по комплексному/регламентному обслуговуванню мережі банкоматів, які належать замовнику.

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.09.2015 за результатами аналізу інформації щодо захисту банкоматів, наданої компанією NCR у вигляді інформаційних бюлетенів безпеки, рекомендацій щодо підвищення захисту банкоматів та унеможливлення застосування шахрайства з втручання у їх роботу, банком було направлено запит № 148/31893/2015 щодо підвищення рівня інформаційної безпеки банкоматів та унеможливлення застосування шахрайства з втручанням в роботу банкоматів.

У своїй відповіді (№ 2168/308 від 17.09.2015) виконавець проінформував банк про те, що для банкоматів NCR, які обслуговуються, самостійно вже впровадженні всі необхідні заходи для захисту банкоматів.

Отримавши гарантії безпеки від відповідача та, враховуючи, що АТ «УКРКАРТ» наголошував на цілковитій відповідності міжнародному стандарту безпеки PCI PIN Security, вимоги якого розроблені задля вдосконалення захисту PIN-кодів під час здійснення транзакцій в банкоматах і POS-терміналах, а також завантаження ключів захисту в термінальні пристрої, позивач був впевнений в тому, що банкомати, які знаходяться на комплексному обслуговуванні АТ «УКРКАРТ», в повному обсязі захищені від спроб втручання в роботу банкоматів, зокрема, щодо захищеності BIOS паролем задля запобігання можливості завантаження програмного забезпечення зі змінного носія.

08.12.2015 при інкасації банкомату, розташованого за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 57 виявлено розходження суми інкасації між фактичним залишком грошових коштів та даними лічильників банкомату в ПЦ Виконавця у розмірі 306 000 грн.

24.12.2015 при інкасації банкомату № S1ANI363, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 18, також було виявлено розходження суми інкасації між фактичним залишком готівкових коштів та даними лічильників банкомату у розмірі 72 000 грн.

Відповідно до висновків, наданих банку Лабораторією компютерної діагностики ТОВ «ЕПОС», до якої для проведення компютерно-технічного дослідження даних банком надавалися системні блоки з вказаних банкоматів, підтверджені факти втручання в роботу банкоматів сторонніх осіб шляхом доступу до сервісної панелі, завантаження шкідливого програмного забезпечення зі знімного носія та викрадення кошів.

Отже, позивач вважає, що причиною нестачі коштів в банкоматах став фізичний доступ до системного блоку банкомата та використання стороннього програмного забезпечення. Такий доступ став можливий у звязку з тим, що незважаючи на твердження виконавця про впровадження всіх необхідних для захисту банкоматів заходів, BIOS не були захищені паролем, що підтверджується відповідним висновком експертизи.

Таким чином, виконавець не здійснив повний обсяг захисту банкоматів, які знаходяться на його комплексному обслуговуванні, для унеможливлення застосування шахрайства з втручанням у їх роботу, у звязку з чим став можливим доступ сторонніх осіб до системних блоків банкоматів та використання на них стороннього програмного забезпечення, та, відповідно, викрадення коштів з банкоматів.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що у відповідь на запит позивача № 148/31893/2015 від 11.09.2015, відповідач листом № 2168/308 від 17.09.2015 (а.с. 121) проінформував позивача про комплекс заходів для захисту банкоматів, які вже впровадженні і перелічив які саме. Для запровадження інших заходів, що вказані в запиті, відповідач запропонував позивачу встановити на банкомати програмне забезпечення «Solidcore» від компанії NCR і MCAfee або аналогічне рішення.

Крім того, відповідач звернув увагу, що у відповідності до умов договору комплексного обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009 роботи по аналізу захищеності банкоматів та роботи щодо підвищення захисту банкоматів, не входять до переліку послуг, передбачених договором комплексного обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009.

В якості належного виконання відповідачем зобовязань за договором комплексного обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009 відповідачем надано суду угоду від 22.08.2016 про припинення дії договору про комплексне обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009, за умовами якої сторони домовилися припинити дію вказаного договору та погодилися не вважати себе повязаними будь-якими правами і обовязками, що випливають з договору.

Крім того, судом встановлено, що у звязку з настанням страхових випадків викрадення 07.12.2015 грошових коштів з банкомату NCR 6626 заводський номер 13-46752722, інвентарний номер НОМЕР_1, що знаходився за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 57 та викрадення в проміжок часу з 23.12.2015 до 24.12.2015 грошових коштів з банкомату NCR 6626 заводський номер 13-46069862, інвентарний номер НОМЕР_2, що знаходився за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 18, на виконання договорів про врегулювання випадку за договором добровільного страхування майна від 05.09.2016 та 07.10.2016 позивачу страховиком сплачено страхове відшкодування у загальній сумі 362 500 грн (300 500 грн + 62 000 грн).

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 378 000 грн заподіяних збитків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2014 у справі № 912/518/13 та від 16.06.2014 у справі № 905/6318/13.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено суду того, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у незабезпеченні належного рівня захисту банкоматів згідно умов договору комплексного обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009, позивачу завдано збитків у розмірі 378 000 грн, оскільки 362 500 грн позивач отримав в якості страхового відшкодування від страховика; протиправності дій відповідача, оскільки угодою від 22.08.2016 про припинення дії договору про комплексне обслуговування мережі банкоматів № 3003/09 від 30.03.2009 сторони погодилися не вважати себе повязаними будь-якими правами і обовязками, що випливають з договору, в той час як докази неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань в матеріалах справи відсутні; причинного звязку такої поведінки із заподіянням збитків, як необхідних складових збитків, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення 378 000 грн заподіяних збитків є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 06.01.2017

Суддя П.В.Горбасенко