РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа №910/20746/16

За позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8"

про стягнення 1 390 218, 26 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Гончарова І.Т.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" (далі-відповідач/ТОВ "КОНСУЛ 8" ) про стягнення заборгованості у сумі 1 390 218, 26 грн., у тому числі: основний борг за передане по договору купівлі-продажу від 05.06.2015 нерухоме майно у розмірі 896 495, 06 грн., інфляційні втрати у сумі 470 659, 94 грн., 3 % річних у розмірі 23 063, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 05.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

29.11.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника позивача надійшов ряд документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

01.12.2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» через відділ автоматизованого документообігу суду надійшло клопотання про залучення товариства до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, обґрунтоване тим, що Дочірнє підприємство "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" є зобов'язаною стороною перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» щодо виконання грошового зобов'язання на підставі рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/3342/14 від 20.10.2014, котре на сьогодні перебуває на примусовому виконанні та не виконується з огляду на відсутність у боржника (позивача у даній справі) майнової можливості для здійснення виконання такого рішення.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача з підстав необґрунтованості.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 ГПК України.

27.12.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" повторно подало клопотання про залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та заперечив проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Розглянувши подане Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" клопотання про залучення останніх до участі у справі, у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ст. 27 ГПК України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" не зазначило, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки товариства, як і не обґрунтувало чи буде наділено заявника новими правами або покладено на нього нові обов'язки, чи змінено його наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому, відповідно суд відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" про залучення до участі у справі третьою особою.

Разом з тим, суд відзначає, що у судовому засіданні 12.12.2016 аналогічне клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" про залучення останнього до участі у справі третьою особою судом відхилено з підстав необґрунтованості.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач двічі повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву ТзОВ "КОНСУЛ 8" не подано, у судове засідання представників не направлено.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, буд. 7.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 та від 12.12.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 15.11.2016 та від 12.12.2016 з відмітками: «не розшукано» та «вибуло».

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.01.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.06.2015 між Дочірнім підприємством "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2016, умовами якого передбачено, що продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) будівлю Конезаводу (відділення № 1), що знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52а та розташована на земельній ділянці загальною площею 6, 9006 га, кадастровий номер :18:000:0151, що перебуває у державній власності.

На цій земельній ділянці розташовано: будівля адміністративно-побутового корпусу загальною площею 211,8 кв.м. - Б-1, будівля конюшні № 1 загальною площею 3 731,1 кв.м. - В-1, будівля конюшні № 2 загальною площею 2 986, 9 кв.м. - Г-1, будівля трансформаторної підстанції загальною площею 41,8 кв.м. - Д-2, будівля вбиральні загальною площею - 29, 8 кв.м. - Є.

Нерухоме майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білокузьминівської сільської ради 22.02.2010 згідно рішення виконавчого комітету цієї ж сільської ради від 19.02.2010 № 15, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 22.02.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25379147 від 22.02.2010, реєстраційний номер: 29750955, номер запису: 421 в книзі: 3; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 22.02.2010.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена державним реєстратором приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., дата державної реєстрації: 05.06.2015, номер запису про право власності: 9927915, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38623055, виданим державним реєстратором приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. 05.06.2015.

Реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 24.

Відповідно до п. 2 договору, продаж зазначеного нерухомого майна вчиняється за ціною 1 096 495, 06 грн. з урахуванням ПДВ. Вказана ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає.

Розрахунок між сторонами здійснюється з розстроченням платежу.

Сума у розмірі 1 096 495, 06 грн. розстрочується і сплачується у термін до 31.12.2015.

Зазначена сума за продане нерухоме майно перераховується покупцем на банківський рахунок продавця. Факт проведення повного розрахунку та виконання умов договору засвідчується заявою продавця, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

Згідно п. 3 договору, право власності на придбане нерухоме майно виникає у Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" з моменту державної реєстрації цього права.

Пунктом 5 договору визначено, що балансова вартість нерухомого майна згідно довідки ДП "Агрофірма "Шахтар" ОП "Шахта ім. О.Ф. Засядька" становить 913 745, 88 грн. без урахування ПДВ.

З урахуванням ПДВ вартість відчужуваного нерухомого майна становить 1 096 495, 06 грн.

Обов'язок продавця передати відчужуване нерухоме майно покупцю вважається виконаним у момент підписання акту приймання-передачі нерухомого майна сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було передано у власність відповідача нерухоме майно загальною вартість 1 096 495, 06 грн., а саме:

- будівля Конезаводу (відділення № 1) Донецька обл., Констянтинівський р-н, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52 а;

- будівля адміністративно-побутового корпусу пл. 211, 8 кв.м.;

- будівля конюшні № 1 пл. 3 731,1 кв.м.;

- будівля конюшні № 2 пл. 2 986, 9 кв.м.;

- будівля трансформаторної підстанції пл. 10,0 кв.м.;

- будівля вбиральні пл. 29,8 кв.м., що підтверджується накладною № 06018 від 05.06.2015, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками (копія у матеріалах справи).

Проте, відповідач зобов'язання по сплаті вартості нерухомого майна виконав частково у розмірі 200 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача № 6278, а саме 17.12.2015 перерахував 100 000, 00 грн. та 22.12.2015 перерахував 100 000, 00 грн., внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 896 495, 06 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 20 від 25.01.2016, в якій просив протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги сплатити заборгованість за отримане Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" майно, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок № 6278 у ПАТ «ПУМБ».

Так, у листі від 16.05.2016 № 105 відповідач гарантував сплатити заборгованість у розмірі 896 495, 06 грн. у повному обсязі у строк до 30.09.2016.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати вартості нерухомого майна у передбачені договором строки, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 896 495, 06 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 470 659, 94 грн. - інфляційних втрат та 23 063, 26 грн. - 3 % річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 05.06.2015, суд відзначає таке.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, передав у власність відповідача нерухоме майно загальною вартість 1 096 495, 06 грн., а саме:

- будівлю Конезаводу (відділення № 1) Донецька обл., Констянтинівський р-н, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52 а;

- будівлю адміністративно-побутового корпусу пл. 211, 8 кв.м.;

- будівлю конюшні № 1 пл. 3 731,1 кв.м.;

- будівлю конюшні № 2 пл. 2 986, 9 кв.м.;

- будівлю трансформаторної підстанції пл. 10,0 кв.м.;

- будівлю вбиральні пл. 29,8 кв.м., що підтверджується накладною № 06018 від 05.06.2015, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Однак, відповідач оплату вартості нерухомого майна вчасно та у повному обсязі не провів.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Розділом 2 договору купівлі-продажу сторони погодили, що продаж нерухомого майна вчиняється за ціною 1 096 495, 06 грн. з урахуванням ПДВ, розрахунок між сторонами здійснюється з розстроченням платежу, сума у розмірі 1 096 495, 06 грн. розстрочується і сплачується у термін до 31.12.2015.

Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 31.12.2015 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати відчуженого нерухомого майна у передбачені договором строки, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору купівлі-продажу від 05.06.2015 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 896 495, 06 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 470 659, 94 грн. - інфляційних втрат за період з 31.12.2015 по 07.11.2016 та 23 063, 26 грн. - 3 % річних за період з 31.12.2015 по 07.11.2016.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останньому допущено помилку у визначенні розміру нарахування інфляційних втрат, при цьому сума 3 % річних нарахована вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 84 182, 61 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 31.12.2015 по 07.11.2016 та 3 % річних у розмірі 23 063, 26 грн. за період з 31.12.2015 по 07.11.2016, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у даному судовому засіданні представник позивача надав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8", а саме: будівлю конезаводу (відділення № 1), що знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52а (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 24).

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони або з своєї ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» сформульована позиція Вищого господарського суду України про доцільність вирішення питання про вжиття забезпечувальних заходів.

Тож, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тож, враховуючи, що спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати відчуженого нерухомого майна у передбачені договором строки, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8", а саме: будівлю конезаводу (відділення № 1), що знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52а (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 24).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Дочірнього підприємства "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" про забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, буд. 7, ідентифікаційний код - 37490921), а саме: будівлю конезаводу (відділення № 1), що знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Білокузьминівка, вул. Курортна, буд. 52а (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 24).

3. Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ 8" (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, буд. 7, ідентифікаційний код - 37490921) на користь Дочірнього підприємства "Агрофірма "Шахтар" Орендного підприємства "Шахта ім. О.Ф. Засядька" (84168, Донецька обл., Слов'янський район, село Олександрівка, вул. Комсомольська, будинок 17, ідентифікаційний код - 25330750) 896 495 (вісімсот дев'яносто шість тисяч чотириста дев'яносто п'ять) грн. 06 коп. - заборгованості, 84 182 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят дві) грн. 61 коп. - інфляційних втрат, 23 063 (двадцять три тисячі шістдесят три) грн. 26 коп. - 3 % річних та 15 056 (п'ятнадцять тисяч п'ятдесят шість) грн. 11 коп. - судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 16.01.2017.

Суддя Бондарчук В.В.