ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 року Справа № 904/10083/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

За участю представників сторін:

від скаржника: Слободян В.М., представник, довіреність №478 від 26.04.2016р.;

від відповідача-1: Ковальова О.В., арбітражний керуючий, посвідчення №581 від 26.03.2013 р.;

від відповідача-2: Гончарова О.В., представник, довіреність №2016-47810 від 11.10.2016 р.;

керуючий санацією: Островський І.Р. паспорт серії НОМЕР_1 від 27.09.1996р.,;

від ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВМЗ": Шиян Т.М. представник, довіреність №0112/17 від 12.01.2017 р.;

інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року у справі №904/10083/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ

до відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод бурового обладнання», м. Дніпропетровськ

відповідача - 2 Steel Industrial Company LLP

про визнання недійсним контракту № 37682380/12 від 06.12.2012 року

у справі №904/10083/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод бурового обладнання», м. Дніпропетровськ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод бурового обладнання», 49019, м. Дніпропетровськ, Красногвардійський район, вул. Ударників, буд. 27,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року у даній справі (суддя Калиниченко Л.М.) відмовлено в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ до відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод бурового обладнання», м. Дніпропетровськ, відповідача - 2SteelIndustrialCompanyLLP про визнання недійсним контракту № 37682380/12 від 06.12.2012 року.

Ухвала мотивована тим, що ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсним контракту №37682380/12 від 06.12.12р., укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, посилаючись на ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки, на думку позивача, останній був укладений без мети досягнення реальних правових наслідків.

Cуд першої інстанції встановив, що відповідач-1 до жовтня 2015 року продовжував виконувати свої зобов'язання як перед ПАТ "Укрсоцбанк" щодо сплати щомісячних платежів, так і перед відповідачем-2 щодо перерахування 11.11.15р. коштів відповідно до контракту №37682380/12 від 06.12.12р.

Договір кредитування укладений між Позивачем та відповідачем-1 значно пізніше, ніж оспорюваний позивачем контракт.

В п.3.3.7 Генерального договору зазначено, що відповідач -1 зобов'язаний без попередньої письмової згоди ПАТ "Укрсоцбанк" не здійснювати операції у разі якщо ціна цих операцій перевищує більше 50% ліміту кредитування. Загальна сума ліміту складала 40 000 000,00 грн.

Позивач не довів, що спірний контракт, який укладений між відповідачем- 1 та відповідачем-2, повинен погоджуватись з ПАТ "Укрсоцбанк" при здійсненні платежу, а відповідач-1 здійснив оплату 11.11.15р. на рахунок відповідача-2 у сумі 36 098, 91 грн. (1480, 698 євро), що не перевищує 50% ліміту.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів того факту, що відповідач-1 та відповідач-2 уклали контракт №37682380/12 від 06.12.12р. без мети досягнення реальних правових наслідків, а лише з метою штучного створення кредиторської заборгованості.

Не погодившись з ухвалою суду, до апеляційної інстанції звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове.

В обґрунтування своїх доводів ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на наступне.

По-перше, судом не надано правової оцінки умисним діям посадових осіб боржника.

Відповідно до п.3.3.7 Генерального договору кредиту відповідач - 1 зобов'язаний без попередньої письмової згоди кредитора не здійснювати наступні операції, у разі якщо сума цих операції перевищує більше як 50% ліміту кредитування, визначеного п.1 основних положень цього договору, а саме: не здійснювати відчуження необоротних активів, в тому числі шляхом продажу, міни, дарування, передачі в якості внеску до статутного капіталу/фонду суб'єктів господарювання; обтяжувати свої необоротні активи будь-якими зобов'язаннями. Враховуючи те, що оспорюваний договір передбачає поставку товару та, відповідно, обов'язок відповідача - 1 оплатити такий товар на суму 3 008 839,47 євро, що за курсом НБУ (1044,2855 за 100 євро на 06.12.12р.) складало 31 420 874,30 грн., то відповідач - 1 обтяжив своє майно зобов'язаннями, які перевищують 50% суми максимального ліміту заборгованості, визначеного договором кредиту. Позивач не надавав письмового дозволу на укладення договору.

Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №48686434 від 25.12.2015 року, станом на момент укладення оспорюваного контракту (підписання додатків до нього та листування) було накладено арешт на все рухоме/нерухоме майно (у тому числі на розрахункові рахунки) відповідача - 1 та заборонено відчуження будь-якого майна.

Проте, всупереч існуючим заборонам і зобов'язанням, відповідач - 1і відповідач- 2 уклали оспорюваний правочин, чим порушено права та інтереси держави і суспільства.

Підтвердженням порушення інтересів держави і суспільства слугує той факт, що посадовими особами ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» було незаконно відкрито розрахунковий рахунок та 11.11.2015 року перераховано грошові кошти у розмірі 1 480,68 євро. Вказане перерахування грошових коштів мало місце після порушення провадження (позов прийнято 29.10.2015 року) у справі №904/9465/15 за позовом SteelIndustrialCompanyLLP до ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» про стягнення попередньої оплати за контрактом № 37682380/12від 06.12.2012року.

Тим самим, часткове виконання даного оспорюваного правочину збільшує заборгованість відповідача - 1 в рамках справи про банкрутство та унеможливлює задоволення вимог кредиторів, зобов'язання перед якими у відповідача - 1виникли на законних підставах.

По-друге, судом не надано правової оцінки фактичній господарській діяльності боржника та наслідкам укладення оспорюванного правочину.

Так, 06.12.2012 року між відповідачем - 1 та відповідачем- 2 був укладений контракт №37682380/12, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до Специфікації (цій), узгодженої (них) до договору (далі - Специфікації), а покупець прийняти товари та оплатити їх на умовах даного договору.

Але, зобов'язання відповідача - 1 перед відповідачем - 2 не виконане та, згідно листування між сторонами (листи-претензії) та на підставі Додаткової угоди № 1 від 20.12.2013 року, відповідач - 1 зобов'язався сплатити кошти за контрактом та вибрати весь товар у строк до 03.08.2015 року.

Скаржник зауважує, що здійснюючи реальну господарську діяльність, в рамках Генерального договору №085/12/13-011 про здійснення кредитування, між ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» та ПАТ «Укрсоцбанк» укладались Додаткові договори «Про надання банківської гарантії платежу».

Так, за всіма Додатковими договорами до Генерального договору кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» виступив гарантом по забезпеченню платіжних зобов'язань ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» на суму 621 240 євро, 73 677,85 доларів США та 200 945 Російських рублів.

Зокрема, Додатковим договором №3 від 15.10.2013 року про надання банківської гарантії платежу до Генерального договору про здійснення кредитування №085/12/13-011 від 19.08.13р. передбачено, що Банк надає гарантію забезпечити платіжне зобов'язання відповідача - 1перед нерезидентом (ASCOMETALS.A. - Франція) щодо сплати 25 920,00 євро за Контрактом №1 від 15.05.2011 року.

Тобто, ПАТ «Укрсоцбанк» (п.3.3.7 Генерального договору кредиту) міг би у повному обсязі забезпечити виконання зобов'язання ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» перед SteelIndustrialCompanyLLP.

В-третіх, судом проігноровано клопотання ПАТ «Укрсоцбанк» про витребування доказів з відповідачів, які мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що предметом розгляду даної заяви є визнання недійсним контракту, укладеного між відповідачами, а ПАТ «Укрсоцбанк» не має можливості надати, оглянути і дослідити оригінали фінансово - господарських документів (ст.44 ПКУ «первинна документація повинна зберігатись виключно у платника податків», облік господарських операцій є комерційною таємницею ст.505 ЦКУ і ст.162 ГКУ), до господарського суду було подано клопотання про витребування доказів.

Саме дослідження оригіналів укладеного контракту № 37682380/12 від 06.12.2012 року (з усіма додатками до нього), листів-претензій та відповідей на них (від 07.02.13р. б/н, 11.02.13р. б/н, 21.02.13р. б/н, 25.02.13р. б/н, 04.08.15р. б/н, 10.08.15р. б/н) з підтверджуючими документами надсилання (квитанціївідділення поштового зв'язку тощо), журнал реєстрації вхідної/вихідної кореспонденції та акт взаєморозрахунків мають безпосереднє значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, представником відповідача- 2 у судовому засіданні надано для огляду контракт № 37682380/12 від 06.12.2012 року (з усіма додатками до нього), листи-претензії та відповіді на них (від 07.02.13р. б/н, 11.02.13р. б/н, 21.02.13р. б/н, 25.02.13р. б/н, 04.08.15р. б/н, 10.08.15р. б/н), але жодного підтвердження моменту укладення зовнішньоекономічного контракту для огляду не надано та не надано навіть пояснень щодо відсутності таких підтверджень.

Також, при огляді представником Банку наданого представником відповідача - 2 контракту і інших документів видно, що зі сторони нерезидента відсутні підписи, а лише факсимільне відтворення за допомогою засобу механічного копіювання аналога власноручного підпису.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або записьмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В-четвертих, згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту)відповідно до цього та інших законів Українита/або закону місця укладання договору (контракту).

Необхідно зауважити, що згідно статистичних даних (баланс/фінансова звітність) відносно SteelIndustrialCompanyLLP, London, England, CompanyNo. OC377464, які розміщені на сайті https://beta.companieshouse.gov.uk, вбачається наступна інформація:

- компанія SteelIndustrialCompanyLLP була зареєстрована 07 серпня 12 р. (а контракт № 37682380/12, на якому ґрунтуютьсяїї вимоги до Боржника, був укладений вже 06.12.12р.);

- із фінансової звітності SteelIndustrialCompanyLLP, поданої станом на 31.08.13р., 31.08.14р. та 31.08.15р., вбачається, що ця звітність має назву/статус DormantBalanceSheet. Як відомо, статус DormantCompany, тобто «спляча компанія» має компанія, що не вела господарської діяльності протягом звітного періоду, а в перекладі з англійської DormantBalance означає мертвий капітал/активи. Так, із цієї звітності SteelIndustrialCompanyLLP (за усі роки) видно, що в кожній графі вказано «Nil», тобто нуль, нічого.

Таким чином, після реєстрації в 2012 році та укладення вищевказаного контракту (в тому ж 2012 році), згідно із яким ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» повинно перерахувати попередню оплату у розмірі 3 007 358,79 євро, компанія SteelIndustrialCompanyLLP, London, England, CompanyNo. OC377464 ніякої господарської діяльності так і не вела, подаючи «пусті» звіти про свою діяльність, і, більше того, ні в графі Debtors (дебітори, заборгованість клієнтів), ні в графі Accruedincome (в перекл. - накопичений дохід, нарахований, але не отриманий дохід), ні в будь-якій іншій графі цієї звітності немає інформації про ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» та про вищевказаний контракт № 37682380/12 від 06.12.2012року.

Також, скаржник посилається на аналогічну справу №904/10044/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова виробничо - комерційна фірма «Вест - Пром», вул. Совхозна, буд. 74, смт. Ювілейне, Дніпропетровська область ().

В судовому засіданні 16.01.17р. присутні представники учасників провадження надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх доводів і заперечень з посиланням на норми законодавства.

16.01.17р. прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року у справі №904/10083/15 слід залишити без змін з наступних підстав.

Статтею 180 Господарського кодексу України та ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.

Істотними умовами є умови, визначені за законом, чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Так, відповідно до пп.1-3 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи з положень ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як підставу своїх позовних вимог скаржник наводить дві обставини: вчинення правочину без мети настання правових наслідків і суперечність угоди інтересам держави і суспільства.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Ознакою укладання фіктивного правочину є те, що зазначені у ньому права і обов'язки сторін не є справжніми, а укладений він «про людське око», держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

За змістом статті 228 ЦК України правочин, що порушує публічний порядок, є нікчемним.

Визнання недійсним такого правочину судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним правочину не може бути заявлений з другої підстави, а тому у такому разі можливо говорити тільки про застосування наслідків нікчемності правочину, про що заявником не було зазначено. Між тим, нікчемність такого правочину має обґрунтовуватися у позові і характеризувати правочин так, що він має бути спрямований на порушення конституційних прав і свобод, публічного порядку, знищення чи пошкодження майна фізичної чи юридичної особи, держави , Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Цей вид недійсності нікчемного правочину має відмінні від інших видів недійсності наслідки залежно від наявності умислу у його учасників, а саме - у разі наявності умислу у обох сторін і виконання ними угоди в дохід держави стягується все отримане ними за угодою, а у разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Жодних пропозицій щодо застосування цих наслідків від позивача не надійшло.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.12р. між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 був укладений контракт №37682380/12. Предметом контракту визначено поставка та передача у власність покупця (боржника) специфічної продукції відповідно до Специфікації, узгодженої до Договору, а Покупець зобов'язався прийняти товар (продукцію) і оплатити її.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 20.12.13р. відповідач - 1 зобов'язався сплатити кошти за контрактом та вибрати весь товар у строк до 03.08.15р.

Загальна сума вказаного контракту складає 3 008 839, 47 євро, що за курсом НБУ станом на 06.12.12р. становить 31 420 874, 30 грн. (1 044, 2855 за 100 євро).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 р. у справі №904/9465/153а за позовом Продавця за вище означеним спірним контрактом до боржника (Покупця за спірним контрактом) з боржника на користь SteelIndustrialCompaniLLP стягнута сума заборгованості з попередньої оплати у розмірі 76 318 829,76 грн. Судом встановлено, що боржник тільки частково виконав свої зобов'язання по сплаті передоплати 1 480,698 євро на підставі банківської виписки від 11.11.2015 року. При цьому суд першої інстанції виходив з правомірності оспорюваного правочину.

Більш того, на підставі цього рішення суду SteelIndustrialCompaniLLP заявлено кредиторські вимоги до боржника, які визнано судом і внесено до реєстру вимог кредиторів. За результатами касаційного перегляду постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 травня 2016 року, якою залишено в силі ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016 року про затвердження реєстру вимог кредиторів в частині грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та SteelIndustrialCompaniLLP залишено в силі. Також ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 3.03.2016 р. окремо визнано грошові вимоги SteelIndustrialCompaniLLP і ця ухвала частково змінена постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 травня 2016р. і ця постанова не була предметом касаційного оскарження.

Отже, судами встановлена правомірність оскаржуваної угоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» (скаржник) є конкурсним кредитором, вимоги у сумі 15 033 438,85грн. включені до реєстру вимог кредиторів, що підтверджується ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.16р. по справі №904/10083/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", 49019, м. Дніпропетровськ, Красногвардійський район, вул. Ударників, буд.27, та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.05.16р.

Згідно п. 3.3.7 Генерального договору №085/12/13-011 від 19.08.13р., укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем - 1, відповідач - 1 зобов'язаний без попередньої письмової згоди ПАТ "Укрсоцбанк" (позивача) не здійснювати наступні операції, у разі якщо сума цих операцій перевищує більше як 50% ліміту кредитування, а саме: не здійснювати втручання необоротних активів, в тому числі шляхом продажу, міни, дарування, передачі в якості вкладу до статутного капіталу фонду суб'єктів господарювання, обтяжувати свої необоротні активи будь-якими зобов'язаннями.

Додатковим договором №3 від 15.10.13р. про надання банківської гарантії платежу до Генерального договору про здійснення кредитування №085/12/13-04 від 19.08.13р. передбачено, що ПАТ «Укрсоцбанк» надає гарантію забезпечити платіжні зобов'язання відповідача - 1 перед нерезидентом.

Колегія суддів зазначає, що Генеральний договір, про який йшлося вище, укладено після того, коли укладено оспорюваний договір. Отже, не можна стверджувати, що за тим договором потребувало узгодження укладення і тих договорів, які були вчинені раніше. Отже, не узгодження боржником перерахування попередньої оплати за раніше укладеним договором з банком, не спричиняє ні порушення публічного порядку у суспільстві, і не свідчить про фіктивність оспорюваного договору.

10.03.15р. Державна виконавча служба винесла постанову №46805668, якою накладено арешт на все рухоме майно, яке належить відповідачу - 1, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. Зазначена обставина стосується виконання правочину, а не його укладення, а тому це не може бути підставою для визнання правочину недійсним. З матеріалів справи не вбачається, що на момент укладення оспорюваного правочину діяли якісь обмеження або заборони на його укладення.

Зауваження скаржника щодо не дослідження момента укладення спірного контракту (не витребування оригіналів документів) не спричиняє недійсність договору.

Докази ознак «сплячої компанії» не стосуються періоду перерахування грошей за договором.

Вирішальним при розгляді цієї справи є той факт, що все таки, по-перше, у справі наявні докази виконання контракту, переписка сторін з приводу його умов (т.5 а.с.46, 47) і по-друге, позитивна оцінка контракту судами при стягненні за ним грошових коштів і формуванні реєстру вимог кредиторів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року у справі №904/10083/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року у справі №904/10083/15 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст складений 18.01.2017 року.

Головуючий Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.А. Коваль