10.01.2017№ 910/3577/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., розглянувши матеріали скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут фінансових та промислових експертиз» (далі - Інститут), м. Київ,
на дії відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного відділення Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС), м. Київ,
у справі № 910/3577/16
за позовом Інституту
до публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», м. Київ,
про стягнення 145 458 грн.,
без участі представників учасників судового процесу у зв'язку з їх неявкою,
Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2016 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Інституту: 132 678,55 грн. втрат від інфляції; 9 483,29 грн. 3% річних та 2 132,43 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26.05.2016 на виконання вказаного рішення господарського суду міста Києва видано наказ.

13.07.2016 до суду надійшла скарга Інституту на дії та постанову ВДВС, мотивована тим, що: в червні 2016 року стягувач звернувся до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, вказавши у заяві, що бажає, аби виконання рішення суду здійснювалося з дотриманням вимог статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) за місцем знаходження майна боржника: Дніпровський район міста Києва, Труханів острів; на підтвердження наявності майна боржника на даній місцевості разом з заявою подавався лист Фонду державного майна України (далі - Фонд) від 08.09.2014; однак постановою від 06.06.2016 головний державний виконавець ВДВС відмовив у відкритті виконавчого провадження з мотивів порушення територіальності виконання та недоведеності факту наявності майна боржника за вказаною адресою; така постанова є незаконною, враховуючи наявність зазначеного листа Фонду щодо наявності майна боржника за зазначеною у заяві адресою; в силу приписів статті 20 Закону стягувач не повинен доводити або документально підтверджувати факт наявності певного майна боржника за вказаною адресою, а згідно з частиною другою статті 19 Закону має право заявити про свої «підозри» щодо знаходження майна за визначеною адресою.

Таким чином, Інститут у скарзі просив суд визнати незаконними дії державного виконавця ВДВС, що полягають у відмові відкрити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 скаргу Інституту задоволено; визнано незаконними дії державного виконавця ВДВС у винесенні постанови від 06.06.2016 ВП №51349175 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

13.10.2016 Інститут подав суду скаргу на дії ВДВС, мотивовану тим, що:

Інститут надіслав/доправив до ВДВС наказ господарського суду міста Києва від 26.05.2016; ВДВС супровідним листом від 04.10.2016 №1459/3 повернув виконавчий документ (який в листі названо виконавчим листом) з посиланням на порушення пункту 4 статті 26 Закону; вказаним супровідним листом, повертаючи виконавчий документ стягувачу з посиланням на порушення територіальності пред'явлення виконавчого документа до виконання, посадові особи ВДВС знехтували тією обставиною, що ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 судом встановлено, що під час попереднього пред'явлення виконавчого документа до виконання (в червні 2016 року) стягувачем було вірно обрано територіальність виконання; достовірно знаючи про існування вказаної ухвали суду та її обов'язковість, посадові особи ВДВС фактично дозволили собі вже оцінку не дій стягувача з надіслання виконавчого документа на виконання, а почали оцінювати судовий акт, відмовляючись виконувати його; вказана обставина обумовлює не тільки обов'язкове задоволення даної скарги, але і дає підстави для постановлення окремої ухвали із зазначенням про наявність у діях посадових осіб органу ВДВС ознак злочину (кримінального правопорушення), передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, та її надіслання до правоохоронних органів.

Таким чином, Інститут просив суд:

- визнати незаконними дії ВДВС про відмову у відкритті виконавчого провадження (повернення/надіслання виконавчого документа) з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016 зі справи №910/3577/16;

- постановити щодо дій посадових осіб органу ВДВС окрему ухвалу з приводу наявності в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, яку надіслати до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України для процесуального і адміністративного реагування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.01.2017 вказану скаргу Інституту задоволено; визнано незаконними дії ВДВС про відмову у відкритті виконавчого провадження (повернення/надіслання виконавчого документа) з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016 зі справи №910/3577/16.

У скарзі Інститут просив суд постановити щодо дій посадових осіб органу ВДВС окрему ухвалу з приводу наявності в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, яку надіслати до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України для процесуального і адміністративного реагування.

Згідно з частинами першою і четвертою статті 90 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Разом з тим, ГПК України не містить положень щодо винесення окремої ухвали за клопотанням сторони.

Крім того, господарський суд міста Києва не надійний правом кваліфікувати дії ВДВС за приписами Кримінального кодексу України, а лише при виявленні ознак кримінально-караного діяння має повідомити про цей факт прокурору або органу досудового розслідування.

У розгляді скарги судом встановлено, що:

- 06.06.2016 Інститут звернувся до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016 за місцезнаходженням майна боржника;

- до вказаної заяви додано лист управління корпоративних прав держави Фонду державного майна України (далі - Фонд) від 08.09.2014 №31-4-395, відповідно до якого за даними, наданими Товариством, на балансі боржника обліковуються такі плавальні засоби: катер на підводних крилах Г-2559 «Волга» (введений в експлуатацію 23.07.1969) за інвентарним номером 8492; катер на підводних крилах Г-2559 «Волга» (введений в експлуатацію 10.12.1973) за інвентарним номером 23705; катер - буксировщик Борей - 2 (введений в експлуатацію 01.04.1987) за інвентарним номером 26554; вказані плавальні засоби зберігаються на території водно-спортивної станції Товариства на Трухановому острові в м. Києві; вказані плавальні засоби дійсно не зареєстровані в Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті України, оскільки більш ніж 20 років не використовуються за призначенням у зв'язку з несправним технічним станом;

- ВДВС постановою від 06.06.2016 ВП №51349175 було відмовлено Інституту у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону; крім того, у постанові встановлено, що у наданій Фондом відповіді не вказано, що зазначені плавальні засоби перебувають у приватній власності Товариства;

- не погоджуючись із вказаною постановою ВДВС, Інститут 13.07.2016 звернувся до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії ВДВС;

- судом у розгляді зазначеної скарги було встановлено, що Інститут, керуючись правом, наданим йому частиною першою статті 20 Закону, обрав ВДВС Дніпровського району, і звернувся до останнього із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016 за місцезнаходженням майна боржника; крім того, обставини, встановлені у постанові ВДВС від 06.06.2016 ВП №51349175 про відмову у відкритті виконавчого провадження, мають встановлюватися у процесі відкритого виконавчого провадження;

- у зв'язку з викладеним, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 скаргу Інституту на дії ВДВС було задоволено; визнано незаконними дії державного виконавця ВДВС у винесенні постанови від 06.06.2016 ВП №51349175 про відмову у відкритті виконавчого провадження;

- ухвалу господарського суду міста Києва від 22.08.2016 було надіслано ВДВС рекомендованою кореспонденцію за штрихкодовим ідентифікатором - 597;

- згідно з інформацією з офіційного сайту українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» поштове відправлення за штрихкодовим ідентифікатором - 597 отримав ВДВС 31.08.2016;

- таким чином, до 05.09.2016 (враховуючи, що 03.09.2016 і 04.09.2016 вихідні дні) ВДВС у відповідності до частини першої статті 51 Закону повинен був винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51349175;

- проте, ВДВС після отримання ухвали господарського суду міста Києва від 22.08.2016 не вчинив жодних днів для відновлення виконавчого провадження;

- натомість, після звернення Інституту ВДВС повернуло наказ господарського суду міста Києва від 26.05.2016 супровідним листом від 04.10.2016 №1459/3 на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону;

- отже, ВДВС в порушення вказаних частин статті 26 Закону було неправомірно відмовлено Інституту у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.05.2016 зі справи №910/3577/16 листом від 04.10.2016 №1459/3, без винесення відповідної постанови.

З огляду на викладене, потребує дослідження питання щодо наявності порушення головним державним виконавцем ВДВС ОСОБА_1 і начальником відділу ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків, покладених на них Законом.

Частиною другою статті 90 ГПК України встановлено, що окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суду стали відомі обставини, які потребують реагування відповідно до статті 90 ГПК України.

Згідно зі статтею 1856 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачена адміністративна відповідальність за залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду, а так само за несвоєчасну відповідь.

Керуючись статтями 86, 90 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Надіслати окрему ухвалу Міністерству юстиції України.

2. З метою усунення порушень законності та недоліків в виконанні посадових обов'язків головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного відділення Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 і начальником відділу ОСОБА_2 Міністерству юстиції України вжити заходи, спрямовані на вдосконалення зазначеної роботи відділу, та щодо недопущення в майбутньому вказаних в ухвалі порушень та недоліків.

3. Про вжиті заходи проінформувати суд протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

Суддя О. Марченко