ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 р. Справа №917/1760/16

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул.Чкалова, 17, Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500

до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, вул. Авіаторська,52,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500

про 1) Визнання недійсним абз.З п.2 Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та КП «Лубни-водоканал» в наступній редакції: «централізоване водовідведення: приймання стічних вод (стоків), що утворилися внаслідок діяльності Замовника, у каналізаційну мережу Виконавця, та дощових і талих вод, відповідно до п.4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008р. щодо визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку №6 до Договору».

2) Визнання недійсним додаток №6 до Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та КП «Лубни-водоканал»

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №1-17/1296 від 05.07.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №2 від 11.01.2016 року

В судовому засіданні 10.01.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до приписів статті 85 ГПК України.

Обставини справи : до господарського суду звернулося ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» із позовом до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради про:

1) Визнання недійсним абз.З п.2 Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та КП «Лубни-водоканал» в наступній редакції: «централізоване водовідведення: приймання стічних вод (стоків), що утворилися внаслідок діяльності Замовника, у каналізаційну мережу Виконавця, та дощових і талих вод, відповідно до п.4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008р. щодо визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку №6 до Договору»;

2) Визнання недійсним додатку №6 до Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та КП «Лубни-водоканал».

В судовому засіданні 06.12.2016 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. За твердженням відповідача, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі № 3-653гс-16 (917/164/15) позивачем не досліджено всіх фактів у даній справі, оскільки із споживачем, укладення договору проводилося шляхом судового вирішення, та було досліджено, що на його території відсутній контрольний колодязь каналізаційних стоків. В зв'язку з цим, судом було вирішено визнати додаток до договору, в якому вказана площа дощових стоків, недійсною. В Позивача, майже на всіх об'єктах є контрольний колодязь каналізаційних стоків, про що також свідчать акти розмежування водопровідно-каналізаційних мереж. Також обрахунок кількості стічної води, що неорганізовано потрапляє в системи каналізації Відповідача (виконавця даних послуг) здійснюється на підставі даних метеорологічних спостережень на метеостанції в м. Лубни, та згідно розрахунку, який відповідає вимогам ДСТУ 3013-95. Правила контролю за відведенням дощових і снігових стічних вод - з територій міст і промислових підприємств, який є чинним та обов'язковим для застосування та виконання. На підставі вищевикладеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, відповідач заявив клопотання про залучення до розгляду справи № 917/1760/16 Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19), оскільки прийняте рішення по даній справі може вплинути на права або обов'язки відповідача. Так, у відповідності до Постанови НКРЕКП від 25.12.2014 року № 930 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області» встановлено тариф на централізоване водопостачання та водовідведення для споживачів даних послуг на території міста Лубни. Обсяг поверхневих стічних вод (атмосферних опадів) вказані у річному балансі підприємства, який затверджує Нацкомісія, як орган ліцензування. Також відповідач вказує, що як позивач, так і відповідач являються ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Оплата теплопостачальною організацією водоканалу за скид дощових та талих стічних вод проводиться згідно видатків, затверджених НКРЕКП, але всупереч вимог чинного законодавства ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» відмовляється виконувати свої обов'язки як споживача послуг наданих КП «Лубни-водоканал», чим також порушує законні права та обов'язки відповідача на взяття плати за скид дощових та снігових стічних вод та як виконавця послуг з водопостачання та водовідведення в межах території м. Лубни.

Представник позивача заперечував проти задоволення даного клопотання.

Згідно ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Клопотання відповідача не містить обґрунтувань того, яким саме чином рішення з даного спору між сторонами вплине на права Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг . Даний спір стосується виключно сторін договору, тобто позивача та відповідача у справі.

Отже, суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання відповідача як необґрунтованого та безпідставного.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01 січня 2015 року Обласним комунальним підприємством теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (позивач) укладено з Комунальним підприємством «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради (відповідач) Договір №489 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (арк. справи 18-23)..

При укладенні договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Виконавець (відповідач) зобов'язується надавати Замовнику (позивач) вчасно та відповідної якості послуги з постачання питної холодної води (далі - холодна вода) та водовідведення, а Замовник зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами за встановленими тарифами, на умовах, передбачених Договором.

- Предметом Договору є такі послуги:

- централізоване водопостачання : для виробництва Замовником послуг з постачання гарячої води для потреб споживачів;

- централізоване водопостачання : для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб Замовника, пов'язаних з наданням споживачам послуг з централізованого опалення;

- централізоване водовідведення : приймання стічних вод (стоків), що утворилися внаслідок діяльності Замовника, у каналізаційну мережу Виконавця та дощових і талих вод, відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку № 6 до Договору.

На думку позивача, дана норма Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення суперечить вимогам чинного законодавства, що також підтверджується правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду України від 29.04.2014р. у справі № 3-13гс14 (справа № 905/1078/13-г), від 13.10.2015р. у справі №3-653гс-16 (справа №917/285/15) та постанові Вищого Господарського Суду України від 13.07.2016р. у справі №917/164/15. В даних постановах суди зазначають, що в аналогічних випадках обчислення об'єму стічних вод за формулою викладеною в п. 4.10 Правил № 190 не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання.

Також позивач зазначає, що спосіб визначення обсягів дощових та талих стічних вод, вказані в п.2 Договору №489 не відповідають вимогами законодавства про питну воду і питне водопостачання, та визнаний Верховним Судом України як неправомірний, а тому з посиланням на ст. 204 Цивільного кодексу України, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190 (надалі - Правила № 190), позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 у редакції, чинній на момент укладення Договору); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.1 Постанови від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах державного управління і регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання, додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб'єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

Згідно зі статтею 19 Закону укладення договору між підприємством водопостачання та споживачем на надання послуг з водопостачання є обов'язковим. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (Правила № 190), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Відповідно до пункту 5.1 Правил № 190 користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно з пунктом 3.14 Правил № 190 у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках, кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 5.29 Правил № 190 встановлено, що у разі відсутності засобів обліку стічних вод їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробниками.

Якщо кількість стічних вод визначається одним із методів, зазначених у цьому пункті Правил, що зафіксовано договором або двостороннім актом між виробником та споживачем на обумовлений термін, то споживач протягом цього терміну може не надавати виробнику таких даних.

Вказана норма Правил № 190 містить вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, умови договору між сторонами можуть передбачати спосіб визначення кількості стічних вод виключно з урахуванням приписів підпунктів 1-5 пункту 5.29 Правил 190.

Для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови (абз. 1 п.4.1 Правил 190).

Згідно положень абз.7 п.4.1 Правил 190 виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов влаштування резервуара і насосів - підвищувачів тиску.

Пункт 4.10 розділу IV Правил 190 визначає алгоритм визначення об'єму поверхневих стічних вод, для застосування цих даних при приєднанні споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення, зокрема, для визначення потужностей споруд та пропускної спроможності мереж каналізації, що необхідно при проектуванні та будівництві відповідних об'єктів.

За формулою, встановленою п.4.10 Правил 190, підлягає визначенню середньорічний об'єм стічних вод, що встановлюється в тому числі за метеорологічними даним, які беруться за весь рік.

Питання, пов'язані з обліком, в тому числі прийнятих стоків, врегульовані розділом V Правил 190 «Система обліку водопостачання та водовідведення».

Відповідно до п.5.1 Правил №1 90 облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

В разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел (п.3.14 Правил 190 ).

Таким чином, виключний перелік методів здійснення обліку стічних вод у разі відсутності засобів обліку цих вод, визначений пунктом 5.29 Правил 190.

Враховуючи наведене, визначення в абз.З п.2 Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення об'єму стічних вод в інший спосіб не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання.

Дана правова позиція щодо невідповідності такого способу визначення об'єму стічних вод вимогам про питну воду і питне водопостачання наведена також у постановах Верховного Суду України від 29.04.2014р. у справі № 3-13гс14 (справа № 905/1078/13-г), від 13.10.2015р. у справі №3-653гс-16 (справа №917/285/15) та ін.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В даному випадку відсутні підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду України.

Матеріали справи свідчать, що з метою приведення норм Договору №489 у відповідність до норм чинного законодавства, позивачем у відповідності до п.25 та 26 даного договору 22.08.2016р. було направлено на адресу КП «Лубни-водоканал» Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Однак відповіді від КП «Лубни-водоканал» на направлену пропозицію щодо зміни договору ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» не отримало, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Заперечення відповідача у відзиві на позов суперечать наведеній вище правовій позиції Верховного Суду України, як наслідок не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, а також те, що сторони самостійно не привели спірні положення договору у відповідність до приписів чинного законодавства, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним абз.З п.2 Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» (вул.Чкалова, 17, Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500) та КП «Лубни-водоканал» (вул. Авіаторська,52,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 36770447) та додатку №6 до Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Сплата судового збору покладається на відповідача згідно статті 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним абз.З п.2 Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» (вул.Чкалова, 17, Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500) та КП «Лубни-водоканал» (вул. Авіаторська,52,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 36770447) в наступній редакції: «централізоване водовідведення: приймання стічних вод (стоків), що утворилися внаслідок діяльності Замовника, у каналізаційну мережу Виконавця, та дощових і талих вод, відповідно до п.4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008р. щодо визначення обсягів дощових, талих стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку №6 до Договору».

3. Визнати недійсним додаток №6 до Договору №489 від 01.01.2015р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» (вул.Чкалова, 17, Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500) та КП «Лубни-водоканал» (вул. Авіаторська,52,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 36770447).

4. Стягнути з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради (вул. Авіаторська,52,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 36770447) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" ( вул.Чкалова, 17, Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500) 2756 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.01.2017 року.

Суддя Тимощенко О.М.