ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2017 Справа № 920/1204/16
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1204/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангр», м. Суми,

до відповідача Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, м. Суми,

про визнання недійсним договору,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 2-пред від 05.02.2016,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач в своїй позовній заяві просить суд визнати недійсним договір № 21 від 13 липня 2015 року «Про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми» із моменту його підписання (укладення).

Відповідач ухилився від вчинення дій, покладених господарським судом на нього ухвалою від 12.12.2016 року у даній справі, а саме: не подав суду копії рішення про створення Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради; копії Статуту цього Управління та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління (відповідача), хоча ухвала суду від 12.12.2016 року була отримана відповідачем 15.12.2016 року і відповідач мав достатньо часу для подання суду витребуваних документів.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує та зазначає, що на момент укладення договору № 21 від 13 липня 2015 року «Про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми», відповідач керувався Положенням про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, затвердженим рішенням Сумської міської 1 ради від 19 грудня 2012 року № 2009-МР, відповідно до пункту 1.2 якого Управління капітального будівництва та дорожнього господарства є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

Відповідач вважає, що не внесення змін до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 року в частині зміни Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради на Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на момент укладення договору від13.07.2015 року про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, не є підставою вважати Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради не уповноваженим на підписання оскаржуваного договору та обмеженим у цивільній дієздатності органом, а угоду, термін виконання якої фактично сплив, вважати недійсною.

До відзиву від 10.01.2017 року № 37/09.01 на позовну заяву відповідач додав копії Положень про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, затверджених рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 року № 2009-МР та від 30.03.2016 року № 528-МР. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Листом № 36/09.01 від 10.01.2017 року відповідач повідомив суду, що він вбачає можливість провести розгляд справи без участі його представника за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 року між сторонами укладено договір № 21 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, (далі договір), предметом якого є залучення, розрахунок розміру і використання коштів позивача у розвитку інфраструктури м. Суми під час здійснення будівництва обєкту «Нежитлові приміщення під станцію технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Суми, пров. Громадянський, 1».

Згідно пункту 2.1 договору, позивач зобовязувався перерахувати на рахунок цільового фонду розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Суми на вказаний у договорі рахунок суму коштів, яка становить 29851,45 грн., що становить 5 % від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Розмір пайової участі визначено відповідно до рішення Сумської міської ради від 22 червня 2011 року № 01-МР «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми».

Відповідно до пункту 2.3 договору, позивач перераховує кошти, зазначені у пункті 2.1 договору, в повному обсязі до 01.10.2015 року.

Позивач у позовні заяві зазначає, що зазначені кошти у встановлені договором строки не перерахував, оскільки нежитлове приміщення на якому будівельні роботи здійснювались ним у серпні місяці 2016 року, було зареєстровано на праві власності за іншою юридичною особою - Сумською ОО ТСО України, ідентифікаційний код 02729538, яка його не будувала, не здійснювала його реконструкцію чи капітальний ремонт, тобто на юридичну особу, яка не мала жодного відношення до його створення або ж придбання.

Заступник керівника Сумської місцевої прокуратури 31 жовтня 2016 року звернувся із позовом в інтересах Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (відповідача у даній справі) до позивача про стягнення коштів із останнього на користь відповідача у даній справі. 01.11.2016 року Господарським судом Сумської області порушено провадження у справі № 920/1073/16 за оспорюним у даній справі договором, а ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.12.2016 року провадження у справі № 920/1073/16 зупинено до вирішення повязаної з нею даної справи № 920/1204/16

Позивач, посилаючись на вимоги статті 19 Конституції України, статей 15, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 207, 208 Господарського кодексу України, зазначає, що оспорюваний ним договір має бути визнано недійсним, оскільки він вважає, що відповідач не мав права укладати з позивачем оспорюваний договір, у звязку з тим, що він не був уповноважений на укладення такого договору рішенням Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до вищезгаданого рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 року органом, уповноваженим укладати такі договори є Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради (пункт 2.2 додатку № 1 до рішення № 601-МР).

Заперечуючи проти позовних вимог позивача відповідач зазначає, що невнесення змін до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22.06.2011 року в частині зміни Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради на Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на момент укладення оспорюваного договору, не є підставою вважати його не уповноваженим на підписання оскаржуваного договору та обмеженим у цивільній дієздатності органом, а угоду, термін виконання якої фактично сплив, вважати недійсною.

Відповідно до пункту 2 статі 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 цього ж Кодексу та статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

На думку позивача по справі, відповідач не мав права укладати оспорюваний договір, оскільки не був уповноважений на це рішенням Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми».

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позиція позивача є хибною та суперечить фактичним обставинам справи, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 27-1 Закону України «Про планування та забудову територій» визначено, що замовник, який має намір здійснити будівництво обєкта містобудування у населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття обєкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) обєкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати, зокрема, 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) обєкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд (крім будівель закладів культури та освіти, медичного і оздоровчого призначення).

Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше пятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Відповідно до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми» - органом, який виступає від імені міста Суми щодо організації залучення пайових коштів є Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

На момент укладання оспорюваного позивачем договору № 21 від 13 липня 2015 року про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми, відповідач керувався Положенням про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради затвердженого рішенням Сумської міської ради від 19 грудня 2012 року № 2009-МР, відповідно до пункт 1.2 згаданого Положення, що Управління капітального будівництва та дорожнього господарства є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (відповідач), на даний час, діє на підставі Положення про Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради затвердженого рішенням Сумської міської ради від 30 березня 2016 року № 528-МР, відповідно до пункту 1.2 якого, відповідач є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради.

З вищенаведеного випливає, що невнесення змін до рішення Сумської міської ради № 601-МР від 22 червня 2011 року «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми» в частині заміни Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради на Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради на момент укладення між сторонами оспорюваного договору, не свідчить про відсутність повноважень у відповідача на укладення з позивачем оспорюваного договору, оскільки відповідач є правонаступником Управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради, уповноваженого на укладання таких договорів.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина перша статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду наперед встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

Відповідач ухилився від вчинення дій, покладених господарським судом на нього ухвалою від 12.12.2016 року у даній справі, а саме: не подав суду копії рішення про створення Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради; копії Статуту цього Управління та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління (відповідача), хоча отримав судову ухвалу15.12.2016 року і мав достатньо часу для її виконання, а тому, керуючись пунктом 5 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача в доход Державного бюджету України штраф у розмірі 3400,00 грн. за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на відповідача у вищезазначеній ухвалі суду.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у звязку з відмовою в задоволенні його позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82, пунктом 5 статті 83 та статтями 84-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 91, Ідентифікаційний код 00433331) в доход державного бюджету України (отримувач коштів УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030101, код отримувача 37970593, код банку отримувача 837013, рахунок отримувача 3002) штраф в сумі 340,00 грн., згідно пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.01.2017.

Суддя ОСОБА_2