КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа№ 910/14672/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

від позивача: Геєць Т.О. - представник, Удовенко К.С. - представник;

від відповідача: Дубій І.В. за довіреністю №б/н від 23.02.2016 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016

у справі № 910/14672/16 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про визнання зобов'язань припиненими,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" про визнання зобов'язань припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не прийняв до виконання платіжні доручення всупереч п.п. 2.1.3.3, 2.1.3.7 Договору поточного рахунку, чим порушив законне право Клієнта на розпорядження власними коштами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" про визнання зобов'язань припиненими відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" у справі №910/14672/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 у справі №910/14672/16 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 20.12.2016.

19.12.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 20.12.2016 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.01.2017.

20.12.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 12.01.2017, представники позивача підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 по справі №910/14672/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні, призначеному на 12.01.2017, представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві, просив рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 по справі №910/14672/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 15.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" було укладено Кредитний договір № 30/КЛ/13 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі - Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1. якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, надалі за текстом - "Кредит" або "Транш кредиту", а позичальник зобов'язується отримати Кредит/Транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування Кредитом/Траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 1.1.1. Кредитного договору ліміт кредитної лінії (або кредитний ліміт) складає 5 000 000,00 доларів США 00 центів.

Пунктом 1.1.3. Кредитного договору визначено, що плата за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 15% річних.

Пунктом 1.1.2. Кредитного договору сторони погодили термін остаточного повернення кредиту - до 15.04.2014 включно.

Між сторонами 30.09.2015 було укладено Додатковий договір № 9 до Кредитного договору, відповідно до якого ліміт Кредитної лінії становить 1 081 497 доларів США 74 центів з терміном остаточного повернення кредиту - 12.10.2018.

За доводами позивача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість за вищевказаним кредитним договором загалом становить 2 716 527,58 грн.

06.03.2014 між сторонами було укладено Договір про відкриття і обслуговування банківських рахунків юридичної особи (надалі - Договір поточного рахунку), відповідно до умов якого відповідач відкриває позивачу поточний рахунок № 6090 (980, 840) для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

З наявної в матеріалах справи копії виписки по особовому рахунку № 6090 від 24.05.2016 вбачається, що на вказаному рахунку у позивача наявні кошти у сумі 7 128 665,17 грн.

Таким чином, позивач являється кредитором відповідача на суму 7 128 665,17 грн. за Договором поточного рахунку і одночасно є боржником відповідача на суму 2 716 527,58 грн. за Кредитним договором.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, якою заяви про припинення зобов'язань в сумі 12 583,87 доларів США (по курсу на день проведення заліку) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями позивача по сплаті на користь відповідача боргу по сплаті відсотків за лютий на підставі Кредитного договору; за зобов'язаннями відповідача по сплаті на користь позивача боргу за Договором поточного рахунку.

Які були залишені, відповідачем без уваги.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що зобов'язання які виникли у позивача за Кредитним договором припинилися на підставі статті 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З наявних в матеріалах справи доказі вбачається, що в установі ПАТ "Комерційний банк "Преміум" розпочато процедуру ліквідації з 10.02.2016, а згідно пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Крім того, кредиторські вимоги позивача за Договором поточного рахунку у сумі 7 139 899,15 грн. рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 693 від 10.05.2016 були віднесені до сьомої черги, а зарахування однорідних зустрічних вимог, що являються предметом позовних вимог позивача, призвело б до зміни черговості задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобв'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтями 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Відповідно Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1, 2 статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами (ст. 202 ГК України).

Відповідно до частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що при вирішенні спорів про зарахування однорідних зустрічних вимог, коли боржник банку одночасно є кредитором банку, під час процедури ліквідації банку суди повинні виходити із вимог статей 601 - 602 Цивільного кодексу України, ст.ст. 92 - 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. При вирішенні питання щодо правомірності зарахування однорідних вимог згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України у випадках, коли зустрічні вимоги виражені в різних валютах, слід виходити з того, що такі вимоги є однорідними. У цьому разі зарахування може проводитись за курсом, визначеним сторонами у договорі, а якщо така домовленість відсутня - за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

За змістом названих правових норм, залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення.

Згідно з пунктом 5 статті 602 ЦК України зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2016 правлінням Національного банку України винесено постанову № 68/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Преміум"".

Виконавчою дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10.02.2016 було прийнято рішення № 314 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Преміум" та делегування повноважень ліквідатора банку з 11.02.2016".

Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації відповідача, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача та делеговано всі повноваження ліквідатора відповідача.

Дана інформація відображена на офіційному сайті Фонду (www.fg.gov.ua) та НБУ (www.bank.gov.ua).

Отже, станом на момент розгляду справи в установі відповідача розпочата процедура ліквідації.

Згідно із ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Частинами 6, 8 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Статтею 52 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до статтей 45, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" слідує, що під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Отже, після запровадження у банку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Беручи до уваги, що позивачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.03.2016 за вих. № 108, від 19.07.2016 за вих. № 08 та від 07.10.2016 за вих. № 10 були направлені відповідачу вже після початку процедури виведення установи відповідача з ринку та запровадження тимчасової адміністрації, до спірних правовідносин застосовується заборона зарахування зустрічних вимог під час тимчасової адміністрації, встановлена частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст оспорюваного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому позовні вимоги є задоволенню не підлягають.

Заперечення скаржника, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 у справі № 910/14672/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14672/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко