ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року Справа № 923/1205/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Козацьке Бериславського району Херсонської області

до приватного підприємства "ЮТС-Агропродукт Плюс", с. Новорайськ Бериславського

району Херсонської області

про стягнення 87980,85 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з приватного підприємства "ЮТС-Агропродукт Плюс" заборгованість у розмірі 87980,85 грн., з якої: 64546,16 грн. - сума основного боргу та 23434,69 грн. - сума пені. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 16.09.2015, додаткової угоди №1 від 16.09.2015 до договору, положеннями ст.ст. 526, 530, 549-552, 610-612, 623, 625 ЦК України та ст.ст. 173-175, 193, 199, 218, 220, 224, 225, 229 ГК України.

22 грудня 2016 року до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він повідомляє, що добровільно виплатив позивачу заборгованість на суму 64546,16 грн., що підтверджується доданими до клопотання платіжними дорученнями №94468107 від 15.12.2016 та №94468113 від 19.12.2016. Дані документи суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

26 грудня 2016 року позивач по справі подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Також зазначає, що наполягає на задоволені позову. Дану заяву суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Позивач та відповідач у судове засідання 05.01.2017 року не з'явились.

За приписами ст. 77 ГПК України, неявка представника сторони у судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи, коли з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Суд не визнавав явку сторін у судове засідання обов'язковою.

Отже, неявка у судове засідання представників сторін не унеможливлює розгляд справи № 923/1205/16, не є підставою для відкладення її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 16 вересня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позивач, або виконавець) і приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс" (надалі - відповідач, або замовник) був укладений договір про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір), а також додаткова угода №1 від 16.09.2015р. до договору.

Відповідно до умов п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених ним, виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

Розділом II договору передбачена ціна та порядок розрахунків між сторонами.

Згідно п.2.3 договору, плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче та факту підписання актів прийняття-передачі наданих послуг. При відсутності зауважень щодо наданих послуг за цим договором, замовник підписує акт передачі-прийняття наданих послуг протягом 5 банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують надання послуг, а саме два оригінала товарно-транспортної накладної (форма товаро-транспортної накладної додатку №1) з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, затверджена форма реєстру (додаток №2). У разі наявності претензій щодо наданих послуг, замовник протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту передачі-прийняття наданих послуг, зобов'язаний направити мотивовану відмову від підписання акту.

Згідно п.2.6 договору, датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 66358,16 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 30.10.2015, який підписаний сторонами без претензій і зауважень та скріплений їх печатками (а.с. 15).

Матеріали справи також свідчать, що 31.10.2015 сторони склали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1812,00 грн. (а.с. 16).

З даного акту слідує, що відповідач поставив позивачу дизельне паливо на суму 1812,00 грн. Дану суму сторони зарахували в рахунок погашення вартості наданих виконавцем послуг за договором від 16.09.2015 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що відповідач всупереч умов п.2.3 договору не розрахувався за надані позивачем послуги по перевезенню сыльгоспкультур, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 64546,16 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 08.09.2016, в якій повідомляв останнього, що в разі несплати заборгованості за послуги з перевезення на протязі місяця з дня одержання претензії, буде змушений подати позовну заяву про стягнення заборгованості до господарського суду. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Отже, у зв'язку із несплатою відповідачем 64546,16 грн. за надані позивачем послуги, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 64546,16 грн. та суму пені у розмірі 23434,69 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч.1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3 договору сторони встановили, що плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче та факту підписання актів прийняття-передачі наданих послуг.

Так, акт про надані послуги на суму 66358,16 грн. сторони підписали 30.10.2015. В даному акті сторони також зазначили, що роботи виконані повністю, сторони претензій одна до одної не мають.

Матеріали справи також свідчать, що відповідно до акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2015р., суму у розмірі 1812,00 грн. сторони зарахували в рахунок погашення замовником вартості наданих виконавцем послуг за договором від 16.09.2015р. про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, з урахуванням п.2.3 договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов'язаний був в строк до 09.11.2015 включно оплатити надані позивачем послуги на суму 64546,16 грн.

Проте, оскільки платіжними дорученнями №94468107 від 15.12.2016 та №94468113 від 19.12.2016 підтверджено сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 64546,16 грн., в рахунок погашення основної суми боргу, вже після порушення даної справи, суд вважає, що в цій частині спір відсутній, а тому, в цій частині позовних вимог на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України припиняє провадження у справі.

Щодо нарахування суми пені у розмірі 23434,69 грн. (за період з 14.11.2015 по 26.10.2016) на суму основного боргу у розмірі 64546,16 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.7 договору, за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України, пеня й штраф є господарськими штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Пункт 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом перевірено правильність розрахунку пені та встановлено, що пеня нарахована позивачем за період з 14.11.2015 по 08.09.2016, тобто нарахована за межами шестимісячного періоду, що є порушенням вимог ч.6 ст. 232 ГК України.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ"), з урахуванням приписів ч.6 ст. 232 ГК України здійснив власний розрахунок пені (за період з 14.11.2015 по 13.05.2016) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня.

Розрахунок пені має наступні показники:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
64546.1614.11.2015 - 17.12.20153422.0000 %0.121 %*2645.51
64546.1618.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*3267.98
64546.1629.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*2715.88
64546.1604.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*3802.23
64546.1622.04.2016 - 13.05.20162219.0000 %0.104 %*1474.33

Отже, за наведеним розрахунком суду, сума пені становить 13905,93 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, лише у розмірі 13905,93 грн. Пеня у розмірі 6968,13 грн. заявлена позивачем до стягнення безпідставно, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору відносяться на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ЮТС-Агропродукт Плюс" (74360, Херсонська область, Бериславський район, с. Новорайськ, вул. Промислова, 3, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму пені у розмірі 13905,93 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 817,69 грн.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 64546,16 грн.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.01.2017р.

Суддя С.В. Нікітенко