номер провадження справи 27/141/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 Справа № 908/3096/16

За позовом: Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; фактична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

про стягнення 197 273 грн. 17 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. № 243/20-19 від 11.07.2016 р.);

Від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 503 від 22.07.2016 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 151457 грн. 02 коп. основного боргу, 15209 грн. 58 коп. пені, 5171 грн. 29 коп. 3% річних, 25435 грн. 28 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2016 р., справу № 908/3096/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 23.11.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., порушено провадження у справі № 908/3096/16, присвоєно справі номер провадження 27/141/16 та призначено судове засідання на 20.12.2016 р.

На підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.01.2017 р.

У судовому засіданні 18.01.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві та на підставі ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, ст.ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, умов договору № 100377 від 01.12.2008 р. просить позов задовольнити, стягнути з відповідача основний борг у сумі 151457,02 грн., 15209,58 грн. пені, 3% річних у сумі 5171,29 грн., інфляційні втрати в сумі 25435,28 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні суму основного боргу, який виник за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. № 100377, визнав повністю. У письмовому відзиві, який надійшов до суду 20.12.2016 р., виклав клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та просив розстрочити виконання рішення на 12 місяців рівними частинами, починаючи з січня 2017 р.

18.01.2017 р. від позивача надійшло письмове заперечення на відзив відповідача. Просить відмовити в задоволенні заяви про надання розстрочки в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали доказів, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2008 р. між Концерном Міські теплові мережі особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району (теплопостачальна організація за договором, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (споживач за договором, відповідач у справі) був укладений договір № 100377 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, згідно з яким позивач (теплопостачальна організація) зобов`язався відпустити споживачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач (споживач) оплачувати одержану теплову енергію за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами (п. 1.1 договору).

Згідно з п.п. 3.2.1, 3.2.6 договору відповідач зобов'язався виконувати умови договору та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

У розділі 6 договору сторони обумовили порядок розрахунків. Відповідно до п. 6.1 розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін), діючих на час розрахунків та на підставі приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2). Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3). Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4). При наявності приладів комерційного обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями (п. 6.5). Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії (п. 6.7 у редакції додаткової угоди № 6 від 26.01.2015 р.). Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання (п. 6.7.1).

Відповідно до п. 10.1 договір набуває чинності з 01.12.2008 р. і діє до 01.12.2009 р. Згідно з п. 10.2 договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін.

Додатковою угодою від 30.09.2011 р. визначено, що договір діє по 01.10.2012 р. Додатковою угодою № 4 від 30.09.2012 р. визначено, що договір діє до 01.10.2013 р. та доповнено договір пунктом 10.4, яким встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулася ні одна із обставин, передбачених у п. 10.2 договору.

Згідно з додатком № 1 до договору теплова енергія в гарячій воді відпускається споживачу в орендоване вбудоване нежитлове приміщення по вул. Каховська, 26.

Згідно з усними поясненнями представників сторін, наданими в судовому засіданні, та як вбачається з матеріалів справи, договір № 100377 сторонами розірваний не був, діє до теперішнього часу, тобто є пролонгованим.

Із матеріалів справи слідує, що позивач належно виконував умови договору щодо відпуску відповідачу теплової енергії в період із грудня 2014 р. по квітень 2015 р., із жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. включно. За зазначений період між сторонами в справі без заперечень та зауважень підписані та скріплені круглими печатками сторін-юридичних осіб акти приймання-передачі теплової енергії, надання послуг з централізованого постачання гарячої води (а.с. 51-62) на загальну суму 151457,02 грн., а саме: за грудень 2014 р. на суму 15362,63 грн., за січень 2015 р. на суму 19589,78 грн., за лютий 2015 р. на суму 14936,94 грн., за березень 2015 р. на суму 12440,33 грн., за квітень 2015 р. на суму 7988,32 грн., за жовтень 2015 р. на суму 3242,05 грн., за листопад 2015 р. на суму 10856,04 грн., за грудень 2015 р. на суму 15436,91 грн., за січень 2016 р. на суму 23314,54 грн., за лютий 2016 р. на суму 15306,30 грн., за березень 2016 р. на суму 9798,85 грн., за квітень 2016 р. на суму 3184,33 грн. Також у матеріалах справи маються копії рахунків (а.с. 39-50) на загальну суму 151457,02 грн., виставлені позивачем відповідачу за зазначений період.

Оплату за теплову енергію за вказаний період відповідач не здійснював.

Враховуючи, що відповідачем заборгованість в сумі 151457,02 грн. погашена не була, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено: якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач зобовязаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Основним обовязком споживача теплової енергії, відповідно до ст. 24 зазначеного Закону, визначено додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до умов п. 6.4 договору № 100377 від 01.12.2008 р. відповідач зобовязався до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідач наявність суми боргу в розмірі 151457,02 грн. підтвердив, доказів сплати заборгованості за отриману теплову енергію суду не представив. Відповідач надав до матеріалів справи копію підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за період з грудня 2014 р. по квітень 2016 р. складає 151457,02 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми 151457,02 грн. боргу за договором № 100377 від 01.12.2008 р. обґрунтована, доведена матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми 5171,29 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 20.01.2015 р. по 31.10.2016 р., та суми 25435,28 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з лютого 2015 р. по вересень 2016 р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлені обґрунтовано. Позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат здійснений вірно. До стягнення з відповідача належить сума 5171,29 грн. 3% річних та 25435,28 грн. інфляційних втрат за заявлений позивачем період.

Позивач просить також стягнути з відповідача суму 15209,58 грн. пені, нарахованої за загальний період з 20.11.2015 р. по 31.10.2016 р.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.2.8 договору № 100377 сторони визначили, що в разі несплати або несвоєчасної сплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми, обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Сума пені заявлена до стягнення правомірно.

Суд, згідно статті 83 п.3 ГПК України зменшив суму пені до 5000 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмове клопотання, викладене в відзиві, про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та про розстрочку виконання рішення на 12 місяців.

Клопотання відповідача мотивовано тим, що у відповідача відсутні кошти на банківських рахунках, а за результатами господарської діяльності відповідача за перше півріччя 2016 р. збитки склали 2402 тис.грн., що свідчить критичний фінансовий стан відповідача. Така складна ситуація утворилась не з вини позивача, а є наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики НКРЕКП. Відповідач не може впливати ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму і лише алгоритмом визначається частка коштів, наявних на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання. Станом на 08.12.2016 р. відповідач має заборгованість по заробітній платі в розмірі 102165 тис.грн., податковий борг станом на 01.11.2016 р. становить 50,7 млн. грн. Розмір виплат на обовязкові платежі на місяць складає 69742 тис. грн. Отже, відсутність грошових коштів на поточних рахунках відповідача призведе до неможливості здійснення останнім обовязкових виплат у звязку з відсутністю єдиного можливого джерела для їх оплати. Дебіторська заборгованість споживачів за використану електроенергію станом на 01.11.2016 р. складає 1226125,3 тис. грн. Відносно відповідача маються відкриті виконавчі провадження на загальну суму 28456302,00 грн. Існує загроза банкрутства відповідача. Оскільки оплата основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснюється виключно з поточних рахунків відповідача, а тому відсутність грошових коштів на поточних рахунках значно ускладнить виконання рішення суду.

Позивач письмово заперечив проти надання розстрочки відповідачу. Зазначив, що відповідач не обґрунтував наявність загрози банкрутства через стягнення суми заборгованості в розмірі 197273,17 грн. Позивач має найгірший стан, аніж фінансовий стан відповідача. Маються відкриті виконавчі провадження відносно позивача про стягнення 14 млн.грн. та 22841636,68 грн., накладено арешт на рухоме та нерухоме майно позивача. На законодавчому рівні унормовано, що грошові кошти, що надійшли від споживачів, позивачу відповідно до укладених договорів на теплову енергію не поступають в його розпорядження, а перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ ПАТ «НАК «Нафтогаз України», що становить практично 100% коштів, фактично надходять кошти тільки на заробітну плату. Станом на 23.12.2016 р. кредиторська заборгованість позивача становить 873980227,16 грн., дебіторська заборгованість 541342,90 тис. грн., збитки станом на 31.12.2015 р. становлять 125016,00 тис.грн. У порівнянні фінансова звітність позивача, на відміну від фінансової звітності відповідача, підтверджує зростання від основної діяльності із-за застосування НАК «Нафтогаз України» великих штрафних санкцій та фінансових санкцій (07.09.2016 р. з позивача стягнуто 82142376,98 грн.), що станом на 01.09.2016 р. сягають понад 409,84 млн.грн. таким чином, відповідач фактично намагається поліпшити свій фінансовий стан за рахунок позивача, що є неприпустимим. Просить відмовити в задоволенні заяви про надання розстрочки відповідачу внаслідок відсутності виключних обставин, які зумовлюють умови для надання розстрочки виконання рішення суду.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення; зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Керуючись вказаними нормами, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені та стягнути з відповідача суму 5000,00 грн. пені.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, розяснено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, оцінивши представлені в його обґрунтування докази, суд відмовляє відповідачу в його задоволенні.

При цьому суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплату спожитої теплової енергії не здійснював, основний борг виник за значний період, починаючи з січня 2015 р. (за спожиту теплову енергію у грудні 2014 р.).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Принципами підприємницької діяльності, згідно зі ст. 44 ГК України, є, зокрема, вільний вибір підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійне формування підприємцем програми діяльності, вибір постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: «…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін».

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Принципами підприємницької діяльності, згідно зі ст. 44 ГК України, є, зокрема, вільний вибір підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійне формування підприємцем програми діяльності, вибір постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

На підставі викладеного, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців. Відповідач не позбавлений можливості, за наявності достатніх підстав, звернутися до суду з клопотанням про надання розстрочки виконання рішення суду на стадії виконання судового рішення.

На підставі викладеного вище, позов у цілому задовольняється судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 2969,10 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір», суд ухвалою повертає позивачу, згідно з його клопотанням, викладеним у позовній заяві, з Державного бюджету України суму 121,21 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Дніпровського району до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 197273 грн. 17 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Дніпровського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, код МФО 313957) суму 151457 (сто пятдесят одна тисяча чотириста пятдесят сім) грн. 02 коп. основного боргу. Видати наказ.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Дніпровського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а, , п/р № 1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, код МФО 313957) суму 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп. пені, суму 5171 (пять тисяч сто сімдесят одна) грн. 29 коп. 3% річних, суму 25435 (двадцять пять тисяч чотириста тридцять пять) грн. 28 коп. інфляційних втрат, суму 2959 (дві тисячі девятсот пятдесят девять) грн. 10 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено та підписано 19 січня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня проголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.