РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №910/20785/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт"

про стягнення 70 318,20 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю, ОСОБА_3, за довіреністю, ОСОБА_1, паспорт

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" (далі - відповідач) про стягнення 70 318,20 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2016 було порушено провадження у справі № 910/20785/16, розгляд справи призначено на 07.12.2016.

28.11.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 17.11.2016 про порушення провадження у справі № 910/20785/16.

07.12.2016 представники позивача у судове засідання з'явилися, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 17.11.2016 позивач виконав.

07.12.2016 представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 17.11.2016 відповідач не виконав.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання представника відповідача, неподання відповідачем витребуваних доказів та у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи підлягає відкладено на 11.01.2017.

27.12.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 11.01.2017 представники позивача з'явились, надали суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 11.01.2017 не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" про стягнення 335 993,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2012 порушено провадження у справі № 5011-14/13639-2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2013 позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 335 993,60 грн заборгованості та 6 719,87 грн судового збору.

29.03.2013 господарським судом міста Києва було видано наказ на примусове виконання вказаного рішення суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2013 року залишено без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 13.03.2013 року у справі № 5011-14/13639-2012 - без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.08.2013 клопотання Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" про відновлення пропущеного процесуального строку для касаційного оскарження відхилено, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2013 року у справі № 5011-14/13639-2012 господарського суду міста Києва повернуто скаржнику.

В подальшому, 27 січня 2016 року представник позивача звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 3% річних в розмірі 30 844,21 грн та інфляційних втрат в розмірі 235 444,14 грн, внаслідок прострочення оплати основного боргу відповідачем в розмірі 335 993,60 грн на підставі рішення господарського суду м. Києва № 5011-14/13639-2012 від 13.03.2013 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.03.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 грошові кошти: інфляційних втрат - 235 444,14 грн, 3% річних в розмірі 27 615,91 грн та судові витрати - 3 945,90 грн, в іншій частині позову відмовлено. 15.03.2016 господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 910/1178/16.

Позивач зазначає суду про те, що відповідачем не було виконано грошове зобов'язання, підтверджене рішеннями господарського суду міста Києва, в повному обсязі, а саме, було сплачено лише частину коштів в загальній сумі 18 810,12 грн, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних на решту несплаченої заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

28.12.2015 позивачу було перераховано кошти в рахунок погашення заборгованості встановленої рішенням господарського суду м. Києва № 5011-14/13639-2012 від 13.03.2013 в сумі 18 810,12 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додана позивачем до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку позивача є первинним документом, а відповідно і належним та допустимими доказом в розумінні статей 33, 34 ГПК України, тому приймається до уваги судом.

Позивач зазначає про те, що борг відповідача перед ним складає 590 909,30 грн (342 713,47 грн - заборгованість, стягнута за рішенням суду у справі № 5011-14/13639-2012 + 267 005,95 грн - 3% річних, інфляційні втрати та судовий збір, стягнуті з відповідача рішенням суду у справі № 910/1178/16; за вирахуванням 18 810,12 грн , які були перераховані на користь позивача).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.4 Постанови за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-126цс14 від 11.03.2015 та № 6-352цс16 від 06.04.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов'язання в загальній сумі 590 909,30 грн та положення чинного законоадства України, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем було допущено помилку при визначенні періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 267 005,95 грн, з огляду на наступне.

Рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/1178/16 набрало законної сили 15.03.2016, а відповідно, саме з цієї дати фактично виникло грошове зобов'язання у відповідача перед позивачем в сумі 267 005,95 грн. Таким чином, період, визначений позивачем з 01.01.2016-31.10.2016 є помилковим.

Судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 13 140,56 грн та інфляційні втрати в розмірі 51 167,23 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання в загальному розмірі стягнення 70 318,20 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 64 307,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" (01010, м. Київ, провулок Інженерний, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 03360880) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) інфляційні втрати в розмірі 51 167 (п'ятдесят одна тисяча сто шістдесят сім) грн 23 коп та 3 % річних в розмірі 13 140 (тринадцять тисяч сто сорок) грн 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" (01010, м. Київ, провулок Інженерний, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 03360880) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн 22 коп.

Повне рішення складено 20.01.2017.

Суддя О.В. Нечай