РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №911/3846/16

За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м. Києва

до Виробничого кооперативу "Фірма Арка" м. Києва

про відшкодування збитків, ціна позову 8720 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2016 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося в господарський суд Київської області з указаним позовом.

Ухвалою господарського суду Київської області суду від 29 листопада 2016 р. справу передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем був укладений договір № 41-В-РЕФ-15 про надання послуг від 25 травня 2015 р., згідно з яким відповідач зобов'язався надавати йому послуги з приймання та утилізації лльяльних вод, а він - оплачувати надані послуги.

29 грудня 2015 р. він в рахунок оплати наданих йому послуг за цим договором платіжним дорученням № 1662 перерахував відповідачу 52320 грн. з урахуванням 8720 грн. ПДВ.

Всупереч умов п. 2.1.11 договору відповідач видав йому на указану суму податкову накладну № 4 від 29 грудня 2015 р., оформлену без дотримання вимог ст.ст. 187, 201 Податкового кодексу України, а саме з порушенням порядку заповнення її в частині дати видачі та найменування його підприємства.

Посилаючись на те, що вказані порушення відповідача унеможливили віднесення суми податку на додатну вартість до складу податкового кредиту, позивач просив стягнути з останнього на свою користь 8720 грн. збитків, а також понесені по справі господарські витрати.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли відносини з договору про надання послуг № 41-В-РЕФ-15 від 25 травня 2015 р., згідно з яким відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з приймання та утилізації лльяльних вод, а останній - оплачувати надані послуги.

На підставі платіжного доручення № 1662 від 29 грудня 2015 р. позивач сплатив відповідачу 52320 грн. в рахунок оплати наданих йому послуг згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 22 грудня 2015 р. за вищевказаним договором.

Також встановлено, що 29 грудня 2015 р. відповідач видав позивачу на указану суму податкову накладну № 4, де сума податку на додану вартість становила 8720 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями указаних документів.

Як слідує з викладених у позовній заяві пояснень позивача, указана податкова накладна була оформлена без дотримання вимог ст.ст. 187, 201 Податкового кодексу України, а саме з порушенням порядку заповнення її в частині дати видачі та найменування підприємства позивача, що унеможливило віднести суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Заявлені вимоги стосуються відшкодування позивачу 8720 грн. збитків у вигляді зайво сплаченої суми податку на додану вартість.

Відповідно до вимог абз. 1 ст. 201 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, (далі - Закон), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця в один із способів: у паперовому вигляді або в електронній формі.

Згідно п.п. 201.6, 201.10 указаної статті Закону податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Закону).

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Закону).

З урахуванням вказаних вимог податкового законодавства позивач для включення податку у розмірі 8720 грн. до складу податкового кредиту повинен був протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, додати до декларації скаргу на відповідача, додавши до неї акт приймання-передачі виконаних робіт від 22 грудня 2015 р., податкову накладну № 4 від 29 грудня 2015 р. та платіжне доручення № 1662 від 29 грудня 2015 р.

Отже, заявлені позивачем вимоги не пов'язані з виконанням відповідачем зобов'язання за договором про надання послуг № 41-В-РЕФ-15 від 25 травня 2015 р., а стосуються виконання вимог податкового законодавства, яке визначає інші правові наслідки порушення постачальником обов'язку видати податкову декларацію, не пов'язані з виникненням у покупця права вимагати відшкодування збитків або шкоди.

Враховуючи, що позивач не набув прав, про захист яких заявлений позов, то у його задоволенні відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар