ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 р. Справа № 917/1770/16

За позовом Приватного підприємства "Торгівельний центр "Київ" (юридична адреса: вул. Зіньківська, буд. 6, м. Полтава, 36029; фактична адреса: вул. Зіньківська, буд. 6/1А, м. Полтава, 36029)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 19596,18 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Аксюта Б. О.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 19596,18 грн., з них: 18604,77 грн. основного боргу згідно договору суборенди торговельного місця № К-274 від 20.10.2014р., 898,12 грн. - пені, 93,29 грн. - 3% річних.

Ухвали суду від 29.11.2016р., від 20.12.2016р. надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_1, повернулися до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (а.с.47-49, 226-228).

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.11.2016р. ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець за адресою: АДРЕСА_1, 36007 (а.с.37).

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

На дану зареєстровану адресу місцезнаходження відповідача судом надсилалися ухвали по цій справі.

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.01.2017р. відповідач - ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність 11.01.2017р. (а.с.242).

Згідно п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції постанови пленуму ВГСУ від10.07.2014р. № 6), громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Оскільки, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на час порушення провадження справи від 11.11.2016р. мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, то відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки строк вирішення спору закінчується, спір підлягає вирішенню по суті за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 12.01.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Полтавський турбомеханічний завод" та Приватним підприємством "Торгівельний центр "Київ" (відповідачем) був укладений договір оренди від 01.08.2014р. № ТЦІ-766/14 (а.с.9-10), за умовами якого:

- ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" (орендодавець) передає, а ПП "Торгівельний центр "Київ" (орендар) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (офісні приміщення) площею 2491,10м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (п.1.1 договору);

- орендар має право здавати приміщення в суборенду (п. 5.1 договору).

За актом прийому-передачі від 01.08.2014р. ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" передало Приватному підприємству "Торгівельний центр "Київ" в строкове платне користування нежитлове приміщення (офісні приміщення) площею 2491,10м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору оренди від 01.08.2014р. № ТЦІ-766/14 (а.с.10).

20 жовтня 2014 року між Приватним підприємством "Торгівельний центр "Київ" (позивачем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) укладено Договір суборенди торгівельного місця № К-274 (далі -Договір) (а.с.11-13).

Відповідно до умов Договору позивач (орендар) передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування торгівельне місце №11оф, що знаходиться за адресою вул. Зіньківська, 6л, м. Полтава, загальна площа суборенди становить 22 кв.м.

Згідно п. 2.1 Договору об'єкт суборенди передається та приймається суборендарем з підписанням сторонами акту приймання-передачі.

01.01.2015 року за актом приймання-передачі позивач передав відповідачу у строкове платне користування торгівельне місце загальною площею 22 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.14).

Додатковою угодою від 31.12.2014р. до Договору сторони узгодили, що з 01.01.2015р. загальна площа об'єкта суборенди становить 20 кв.м. (а.с.15).

За п. 3.1 Договору вартість оренди складає 25,00 грн. за 1 кв.м. (тобто в місяць 62277,50 грн.). Орендна плата сплачується орендарем орендодавцю в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, щомісячно з 1 по 20 число місяця в якому здійснюється оренда приміщення.

Додатковою угодою від 01.04.2015р. до Договору сторони узгодили, що загальна площа суборенди становить 10 кв.м., суборендна ставка за 1 кв.м. становить 140 грн. в т.ч. ПДВ (тобто в місяць 1400,00 грн.) Встановлений Національним Банком України офіційний курсу гривні до долара США на дату підписання договору складає 12,95 грн. за 1 долар США. (а.с.16).

Додатковою угодою від 02.11.2015р. до Договору сторони узгодили, що розмір суборендної плати за один календарний місяць використання об'єкта суборенди становить 1400,00 грн. Встановлений Національним Банком України офіційний курсу гривні до долара США на дату підписання договору складає 22,99 грн. за 1 долар США. (а.с.17).

Додатковою угодою від 31.03.2016р. до Договору сторони узгодили, що загальна площа об"єкта суборенди становить 8 кв.м., розмір суборендної плати за один календарний місяць використання об'єкта суборенди становить 1120,00 грн. Встановлений Національним Банком України офіційний курсу гривні до долара США на дату підписання договору складає 26,10 грн. за 1 долар США. та зазначили, що строк дії договору до 30.11 2016 р. включно (а.с.18).

Згідно п.3.4 Договору вартість комунальних послуг (електропостачання) відшкодовується щомісячно суборендарем у сумі фактичних затрат згідно індивідуальних лічильників; електро-, водо-, теплопостачання відшкодовуються щомісячно пропорційно займаній площі. Методика розрахунку вартості відшкодування комунальних платежів визначена згідно Додатку №3, який є невід'ємною частиною договору суборенди торгівельного місця №К-274 від 20.10.2014. суборендар зобов'язаний компенсувати орендарю комунальні послуги згідно виставленого рахунку протягом 3 - х банківських днів з дати його виставлення.

Згідно п.3.5. Договору суборендар додатково відшкодовує орендарю витрати, пов'язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням об'єкта суборенди в розмірі 15 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ., за один квадратний метр об'єкта суборенди на місяць, що складає 330 грн. 00 коп., якщо інше не буде встановлено додатковою угодою сторін та сплачується суборендарем до20-го числа, що передує оплачуваному місяцю.

Згідно п.3.6. Договору плата за користування об'єктом суборенди сплачується в готівковій чи безготівковій формі попередньою оплатою, не пізніше 20-го числа кожного місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Додатковою угодою від 02.11.2015р. до Договору сторони внесли зміни в п.3.6. договору та узгодили, що суборендар додатково відшкодовує орендарю витати, пов'язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням об'єкта суборенди в розмірі 200,00 грн., в т.ч. ПДВ, що еквівалентно 52,20 доларів США, та зобов'язаний їх оплатити до 20-го числа, що передує оплачувальному місяцю (а.с.17).

30.09.2016р. відповідач подав заяву про розірвання договору суборенди (а.с.13).

30.09.2016р. угодою про розірвання договору суборенди № К274 від 20.10.2014р. сторони розірвали даний договір суборенди (а.с.20).

Отже, договір є розірваним.

Згідно п.4.1.3.Договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендарю плату за користування об'єктом суборенди відповідно до положень даного договору, а також компенсацію вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат.

Відповідно до умов Договору за період січень 2015 року - вересень 2016 року відповідач повинен був сплатити позивачеві 32120,00 грн. орендної плати, що підтверджується рахунками на оплату послуг та розрахунком позивача (а.с.168-220, 232-239). Відповідачем було сплачено лише 18412,00 грн. орендної плати, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.61-167). Заборгованість з орендної плати становить 13708,00 грн., яка відповідачем не сплачена.

В п. 3.3 Договору встановлено, що розмір орендної плати корегується з урахуванням індексу інфляції.

За період січень 2015 року - вересень 2016 року відповідно до п. 3.3 Договору відповідач має заборгованість з коефіцієнту інфляції до суборендної плати в сумі 399,17 грн., що підтверджується рахунками на оплату послуг та розрахунком позивача (а.с.168-220, 232-239).

Також відповідно до п. 3.5 Договору за вказаний період відповідач мав сплатити 3860,00 грн. експлуатаційних послуг, з них було сплачено 2640,00 грн., заборгованість становить 1220,00 грн. Це підтверджується рахунками на оплату послуг та розрахунком позивача (а.с.168-220, 232-239).

Відповідно до п. 3.4 Договору за вказаний період відповідач мав сплатити 24707,50 грн. відшкодування комунальних платежів, з них було сплачено 21429,90 грн., заборгованість становить 3277,60 грн. Це підтверджується рахунками на оплату послуг та розрахунком позивача (а.с.168-220, 232-239).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 18604,77 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 08.08.2016р. з вимогою в сплатити заборгованість в добровільному порядку. Факт вручення її відповідачу підтверджується підписом відповідача на претензії від 09.08.2016р. (а.с.21).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 ГК України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в порушення вказаних норм заборгованість в сумі 18604,77 грн. не сплатив.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 18604,77 грн. основного боргу обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (ч. 7 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 456 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 5.1.1 Договору за прострочення оплати платежів з суборендної плати, витрат на утримання об'єкту суборенди та компенсації комунальних послуг, орендар має право вимагати, а суборендар зобов'язаний протягом 3-х банківських днів від дня отримання такої вимоги від орендаря, сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від несплаченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.04.2015 № 3-53гс15 у справі № 910/6379/14 положення частини шостої статті 232 ГК України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобов'язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано

На підставі вказаних положень позивачем заявлено до стягнення 898,12 грн. пені за період 01.10.2016р. - 30.11.2016р. (а.с.24-25).

Після проведення перевірки розрахунку судом визначено, що сума пені за вказаний період становить 895,67 грн. Вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині - вимоги про стягнення пені судом відхиляються як безпідставні.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 93,29 грн. 3% річних за період 01.10.2016р. - 30.11.2016р. (а.с.24-25).

Після проведення перевірки розрахунку судом визначено, що сума 3% річних за період 01.10.2016р.- 30.11.2016р. становить 93,28 грн. Вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині - вимоги про стягнення 3% річних судом відхиляються як безпідставні.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1378,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 31.10.2016р. № 2130 (а.с.8). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 01.11.2016р. (а.с.36).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Торгівельний центр "Київ" (юридична адреса: вул. Зіньківська, буд. 6, м. Полтава, 36029; ідентифікаційний код 36324299) 18604грн. 77 коп. основного боргу, 895грн. 67 коп. пені, 93грн. 28 коп. річних, 1378грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 17.01.2017р.

Суддя Т. М. Безрук