ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2017 Справа № 904/12259/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 1565360,33 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: провідний юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність № 52-16/08 від 11.01.2017;

від відповідача: провідний юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № 10 від 03.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення основного боргу у сумі 1420245,11 грн, пені у сумі 92879,77 грн, інфляційних нарахувань у сумі 41956,08 грн та 3% річних у сумі 10279,37 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії № 1451/12, укладеного між сторонами 13.08.2013.

Відповідач подав до суду відзив, у якому визнав позовні вимоги частково, а саме в частині основного боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань, що ж стосується пені, то суму, що підлягає до стягнення відповідач просить зменшити до 25%, посилаючись на скрутне фінансове становище та наявну велику дебіторську заборгованість.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач, постачальник), та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - відповідач, покупець) укладено дщоговір про закупівлю теплової енергії №1451/12 від 13.08.2013 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а останній в свою чергу зобов'язався прийняти та сплатити одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені договором.

Відповідно до п. 4.4. договору, сторони щомісячно підписують акт приймання - передачі теплової енергії за звітний місяць. Акт приймання - передачі теплової енергії складається постачальником до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Крім того, відповідач, відповідно до п.4.11 договору, компенсує позивачу вартість послуг централізованого водопостачання та водовідведення, наданих Постачальнику КП "Кривбасводоканал", в обсягах, необхідних для забезпечення постачання теплової енергії КПТМ "Криворіжтепломережа" відповідно до тарифів, встановлених для КП "Кривбасводоканал". Обсяги послуг централізованого водопостачання та водовідведення, необхідні для забезпечення постачання теплової енергії покупцю, підтверджуються актами прийому - передачі за відповідний місяць, підписаними покупцем та постачальником. Акт приймання - передачі складається постачальником до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Покупець зобов'язаний до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, направити свого представника за місцем знаходження постачальника для отримання акту приймання - передачі та розрахунків для оплати.

На виконання умов договору, позивач у період з 01.07.2016 по 30.09.2016, здійснив поставку теплової енергії, що підтверджується відповідними актами приймання - передачі теплової енергії на підігрів, та актами приймання - передачі на відшкодування вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які підписані обома сторонами без зауважень:

Акти про відпуск теплової енергії на підігрів води за:

- липень 2016 року на суму 558 250,84грн (з ПДВ);

- серпень 2016 року на суму 473 848,90грн (з ПДВ);

- вересень 2016 року на суму 274 677,89грн (з ПДВ).

Акти про відшкодування вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення за:

липень 2016 року на суму 32 654,23грн (з ПДВ);

- серпень 2016 року на суму 43 173,43грн (з ПДВ);

- вересень 2016 на суму 37 639,82грн (з ПДВ).

Згідно п.4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати вартості спожитого обсягу теплової енергії, а також вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення, наданих постачальнику КП "Кривбасводоканал" та необхідних для забезпечення постачання теплової енергії покупцю, до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків.

Позивачем були виставлені рахунки для оплати, що підтверджується листами ПАТ "ПІВДГЗК" з відміткою відповідача про їх отримання:

на відпуск теплової енергії на підігрів води:

- ЮГ000007457 від 31.07.2016 на суму 558 250,84грн (з ПДВ);

- ЮГ000008908 від 31.08.2016 на суму 473 848,90грн (з ПДВ);

- ЮГ000010615 від 30.09.2016 на суму 274 677,89грн (з ПДВ).

на відшкодування вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення:

- ЮГ000007455 від 31.07.2016 на суму 32 654,23грн (з ПДВ);

- ЮГ000008907 від 31.08.2016 на суму 43 173,43грн (з ПДВ);

- ЮГ000010614 від 30.09.2016 на суму 37 639,82грн (з ПДВ).

Враховуючи викладене, постачальник у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором.

В свою чергу відповідач рахунки не оплатив, в результаті чого у останнього виникла заборгованість у загальній сумі 1 420 245,11 грн (з ПДВ) у період з 01.07.2016 по 30.09.2016, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем теплової енергії відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати отриманої ним теплової енергії та свої зобов'язання за договором не виконав, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 1420245,11 грн, яка з огляду на обставини справи підлягає задоволенню.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що покупець несе відповідальність за порушення строків оплати спожитої теплової енергії, передбачених п.4.1. цього договору, а саме сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені за загальний період з 16.08.2016 по 06.12.2016 за кожним рахунком окремо на загальну суму 92879,77 грн наданий позивачем, суд дійшов висновку про її обгрунтовність.

Проте, слід зазначити, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 25%, розглянувши яке суд дійшов наступного.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом взято до уваги наведені відповідачем доводи в підтвердження винятковості випадку та об'єктивності причин. Однак, врахувавши те, що сторони здійснюють свою діяльність в одному економічному просторі і негативні явища в економіці мають вплив на обидві сторони, судом задовольняється клопотання частково, шляхом зменшення розміру пені на 30%.

Таким чином, сума пені, що підлягає до стягнення з відповідача складає 65015,84 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 16.08.2016 по 06.12.2016 за кожним рахунком окремо, що у загальній сумі складає 10279,37 грн та інфляційні втрати за загальний період з вересня 2016 року по листопад 2016 року у загальній сумі 41956,08 грн, перевіривши які суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та заявлення позивачем в межах сум їх можливого нарахування.

До того ж, відповідач заперечень проти здійснених позивачем розрахунків не надав.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу у сумі 1420245,11 грн, пені у сумі 65015,84 грн, 3% річних у сумі 10279,37 грн та інфляційних нарахувань у сумі 41956,08 грн; в решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача у сумі 23480,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) основний борг у сумі 1420245,11 грн, пеню у сумі 65015,84 грн, 3% річних у сумі 10279,37 грн, інфляційні нарахування у сумі 41956,08 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 23480,40 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2017.

Суддя ОСОБА_3