ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

16.01.2017 Справа № 904/216/17

Суддя Бондарєв Е.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр", м. Дніпро Дніпропетровської області Україна

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи 2000", м. Брянськ Російської Федерації

про розірвання договору № 11/08/2016 купівлі-продажу вагонів від 11.08.2016 року та стягнення 10 440,00 доларів США передоплати

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про:

- розірвання договору № 11/08/2016 купівлі-продажу вагонів від 11.08.2016 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи 2000";

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи 2000" 10 440,00 доларів США передоплати.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом до господарського суду Дніпропетровської області позивач зазначає, що відповідно до п. 4.2 договору № 11/08/2016 купівлі-продажу вагонів від 11.08.2016 року спори і розбіжності між сторонами за цим договором повинні вирішуватися в претензійному порядку. Термін розгляду претензії 30 днів. У разі якщо сторони не можуть прийти до вирішення виниклих суперечок шляхом переговорів і в претензійному порядку, їх розгляд передається в арбітражний суд за місцем знаходження позивача.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств та організацій").

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно статті 75 вищевказаного Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Стаття 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачає, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у тому числі, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної, спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III Господарського процесуального кодексу України.

За змістом статей 4-1, 12 - 17, 123 Господарського процесуального кодексу України для іноземних суб'єктів господарської діяльності передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам.

Відповідно до частин 1-2 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки сторонами погоджено застосування при вирішенні спорів за контрактом процесуального законодавства України, вимоги Господарського процесуального кодексу України для сторін є обов'язковими.

Суд наголошує на тому, що чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості визначення підсудності справи самими сторонами у договорі та не встановлено права на зміну територіальної підсудності.

Частиною 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено загальний порядок щодо домовленості про підсудність справи з іноземним елементом судам України, тобто сторони можуть обрати лише національну належність органу, який буде розглядати спір, проте не визначення підсудності всередині цієї країни.

За приписами статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності судам України у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону, та якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Встановлення сторонами в зовнішньоекономічному договорі конкретного юрисдикційного органу, який буде розглядати даний спір, без врахування вимог процесуального законодавства України щодо територіальної підсудності розгляду справ є таким, що порушує норми закону, оскільки інститут договірної підсудності Господарським процесуальним кодексом України не передбачений.

Відтак, суд зазначає, що пророгаційною угодою між сторонами може бути визначено тільки право передати спір на розгляд судам України, але не можна змінити, передбачену господарським процесуальним законодавством, територіальну підсудність справи на договірну.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Україною 17.07.1997 року.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства України справа повинна розглядатися судом, встановленим законом, тобто тим, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно частини 2 статті 15 Господарського процесуально кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи 2000" є: 241050, Російська Федерація, м. Брянськ, пров. Канатний, б. 5.

Оскільки відповідач по справі знаходиться у Російській Федерації даний спір не підсудний господарському суду Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийняті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Отже, у зв'язку з непідвідомчості справи у спорі за участю іноземного підприємства чи організації господарський суд має відмовити у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 частини першої ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр", м. Дніпро Дніпропетровської області Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи 2000", м. Брянськ Російської Федерації про розірвання договору № 11/08/2016 купівлі-продажу вагонів від 11.08.2016 року та стягнення 10 440,00 доларів США передоплати відмовити.

Позовні матеріали повернути позивачу.

Додаток: позовна заява № 11/01-1 від 11.01.2017 року з додатками на 37 аркушах, в т.ч. платіжне доручення № 2117 від 10.11.2017 року про сплату 1 600,00 грн. судового збору та платіжне доручення № 2118 від 10.01.2017 року про сплату 4 231,33 грн. судового збору.

Суддя ОСОБА_1