Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" січня 2017 р. Справа № 906/322/15.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання Гребеннікової Н.П.

Розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (Житомирська обл., Овруцький р-н, с. Радчиці) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ) у справі

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" ( м.Київ)

До: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (с. Кам'янка, Ємільчинського р-ну, Житомирської обл.)

про стягнення 274761339, 71 грн.

за участю представників сторін:

від стягувача: не прибув,

від боржника: Ващенко С.А., дов. від 01.03.16р.

від відділу примусового виконання рішень: Невмержицький О.О., дов. від 29.12.16р. № 1099/20.3-03

Засідання суду не відбулось в режимі відеоконференції з технічних причин.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 стягнуто з ТОВ "Нива" на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (скорочена назва - ПАТ "ВіЕйБі Банк"): 233000000, 00 грн боргу по кредиту; 38 583 591, 78 грн боргу по відсотках; 1405137,63 грн пені; 1772 610,30 грн інфляційних; 73080, 00 грн судового збору (а. с. 139-142 у т.2).

На примусове виконання рішення суду видано наказ № 906/322/15 від 16.05.16р.

06 грудня 2016р. до господарського суду надійшла скарга боржника ТОВ "Нива" від 30.11.2016р. на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

- визнання протиправною постанову державного виконавця про зупинення виконавчого провадження № 52701889 від 21.11.2016р. та її скасування ;

- зобов'язання державного виконавця зняти арешт, накладений на кошти та майно ТОВ "Нива";

- зобов'язання державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу.

В обґрунтування доводів скарги боржник посилається на таке:

- протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження № 52701889 від 21.11.2016р. полягає в тому, що відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" ( чинний з 05.10.16р., далі - Закон № 1404-VIII) при наданні судом відстрочки виконання рішення, виконавчий документ повертається стягувачу;

- натомість державний виконавець зупинив виконавче провадження , не врахувавши, що примусове виконання рішення суду можливе, починаючи з наступного дня після закінчення строку відстрочки - з 29.04.2018року;

- за таких обставин, накладення арешту на майно та грошові кошти боржника, як заходи примусового виконання рішень, не можуть застосовуватись до закінчення строку відстрочки виконання рішення суду; тому державний виконавець зобов'язаний зняти арешт, накладений на кошти та майно ТОВ "Нива", а виконавчий документ суду повернути стягувачу.

Ухвалою від 07.12.16р. скаргу ТОВ "Нива" прийнято до розгляду в засіданні суду "22" грудня 2016 р., вжито відповідні заходи.

В засіданні суду 22.12.16р. розгляд скарги розпочато.

Представник боржника скаргу підтримав з підстав, у ній викладених, просить суд її задовольнити.

21.12.2016р. на адресу суду надійшло клопотання Департаменту ДВС про відкладення розгляду скарги.

Оскільки орган примусового виконання рішень Департаменту ДВС не виконав вимоги ухвали суду від 07.12.16р. в частині подання матеріалів виконавчого провадження №ВП 52701889, в тому числі, постанови про зупинення цього виконавчого провадження, розгляд скарги судом відкладено на 17.01.17р.

В засіданні суду 17.01.17р. представник боржника доводи скарги підтримав.

У відзиві стягувача на скаргу боржника від 05.01.17р. за № 11/1-213 наголошується на безпідставності доводів останньої, оскільки постанова державного виконавця про зупинення виконавчого провадження № 52701889 від 21.11.2016р. винесена відповідно до п.6 ч.1 ст. 34 Закону № 1404-VIII). Доводи скарги в частині зобов'язання державного виконавця зняти арешт, накладений на кошти та майно ТОВ "Нива" та повернути виконавчий документ стягувачу також є безпідставними, оскільки згідно з ч.4 ст. 35 Закону № 1404-VIII арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах не знімається протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, а повернення виконавчого документу стягувачу здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначеному в статті 37 цього Закону.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ) проти доводів скарги заперечив в усній формі , вважає доводи останньої безпідставними.

Господарський суд, заслухавши представника боржника та органу державної виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку скаргу відхилити, з наступних мотивів.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) у статті першій якого зазначено, що примусове виконання судових рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені , зокрема, цим Законом.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 цього Закону примусове виконання рішення суду здійснюється на підставі таких, зокрема, виданого судом наказу.

Це правило узгоджується з приписами ст. 116 ГПК України про те, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Системний аналіз статей 84, 116, 117, 119, 120 Кодексу дає можливість дійти висновку, що наказ відтворює резолютивну частину прийнятого господарським судом рішення і залишається незмінним до повного виконання чи втрати ним юридичної сили у випадках, встановлених Кодексом ( абз. 2 п. 2.3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Наказ суду видається стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Так, рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2016р. про стягнення з ТОВ "Нива" на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості та судового збору на загальну суму 274 761 339,71 грн вступило в законну силу 25.04.16р. (а. с. 139-142 у т.2).

На примусове виконання рішення суду видано наказ № 906/322/15 від 16.05.16р., який надіслано судом стягувачу 17. 05.16р. рекомендованим листом.

Станом на дату видачі наказу суду № 906/322/15 - 16.06.16р., його видано відповідно до вимог , встановлених у ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (втратив чинність 05.01.17р.), в частині строку його пред'явлення до виконання - протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, в даному випадку, з наступного дня після 25.04.16р.

З 05.10.2016року Закон № 1404-VIII у ч.1 ст. 12 встановив, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Водночас приписи Закону № 1404-VIII в частині строку пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання не застосовуються до виконавчих документів, виданих судами до набрання ним чинності.

У ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Так, у ГПК України передбачено дві стадії, на яких суд може вирішувати питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, а саме: при винесенні рішення по суті справи, що відображається в мотивувальній та резолютивній частинах рішення (пункт 3 частини першої, частина друга статті 84), а також у наказі господарського суду; та під час виконання рішення суду (виконавчого провадження) шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (частина третя статті 121).

Таким чином, правило ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII щодо виконавчих документів, виданих судами до набрання ним чинності застосовується з врахуванням річного строку пред'явлення їх до примусового виконання та приписів п.6 ч.1 ст. 83 ГПК України про те, що питання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду може бути вирішено в самому рішенні.

Однак рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2016р. прийнято судом без застосування п.6 ч.1 ст. 83 ГПК України, про що доводить його резолютивна частина.

У п.1 ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Постанову про відкриття виконавчого провадження № 52701889 із одночасним стягненням з боржника виконавчого збору у розмірі 274761333,97 грн винесено 20.10.16року на підставі заяви стягувача про примусове виконання та наказу № 906/322/15 від 16.05.2016р.

20.10.2016року винесено також постанову про арешт майна боржника у ВП № 52701889 та 24.10.2016року - про арешт коштів боржника.

Вирішення питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення у виконавчому провадженні здійснюється шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (частина третя статті 121).

Така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження ( абз. 4 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Ухвалу господарського суду про відстрочення виконання рішення суду від 29.03.16року на один рік та шість місяців винесено 28.10.2016р. , тобто на стадії примусового виконання у межах відкритого виконавчого провадження № 52701889.

У п. 6 ч.1 ст. 34 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

З наведеного слідує, що приписи п. 6 ч.1 ст. 34 Закону № 1404-VIII застосовуються після відкриття виконавчого провадження, в даному випадку, після відкриття 20.10.16р. виконавчого провадження № 52701889 з примусового виконання рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2016р. , на підставі наказу № 906/322/15 від 16.05.2016р.

Натомість приписи п.8 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII могли бути застосовані державним виконавцем за умови, що ухвалу про відстрочення виконання рішення суду (частина третя статті 121) винесено судом до дати відкриття виконавчого провадження № 52701889 - 20.10.16р.

З врахуванням викладеного, підстави для визнання оскаржуваної постанови від 21.11.16року про зупинення виконавчого провадження № 52701889 , винесеної на підставі п. 6 ч.1 ст. 34 Закону №1404-VIII , протиправною та її скасування - відсутні.

Не заслуговують на увагу вимоги скарги боржника в частині зобов'язання державного виконавця зняти арешт, накладений на кошти та майно ТОВ "Нива", оскільки як слушно наголошує стягувач, ч. 4 ст. 35 Закону № 1404-VIII містить імперативне правило про те, що арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається.

Відсутні підстави для задоволення вимог скарги боржника в частині зобов'язання державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу, оскільки підстави для вчинення цієї виконавчої дії за приписами ст. 37 Закону №1404-VIII відсутні.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду у п. 9.13 Постанови №9 від 17.10.12р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд, зокрема, визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Господарський суд відхиляє скаргу , оскільки доводи боржника всупереч вимог статті 121-2 ГПК України є безпідставними.

Ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК України) (п. 12. Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 121-2 , п. 21 ч. 1 ст. 106 ГПК України ухвала про розгляд скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 86 та 121-2 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відхилити скаргу боржника ТОВ "Нива" від 30.11.2016р. на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною постанову державного виконавця про зупинення виконавчого провадження № 52701889 від 21.11.2016р. та її скасування, про зобов'язання державного виконавця зняти арешт, накладений на кошти та майно ТОВ "Нива" та зобов'язання державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу.

Ухвала вступила в законну силу 17.01.17р., однак підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачу (рек.) , 3- боржнику ( рек.) , 4- Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13 (рек.)