ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.01.17р. Справа № 904/9202/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

про стягнення 80 674 499,80 грн.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Судді: Васильєв О.Ю.

ОСОБА_2

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, представник за довіреністю № 682/1001 від 14.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_4, представник за довіреністю № 166/01 від 16.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі-відповідач) про стягнення 80674 499,80 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 14 від 01.08.2002 року, в частині розрахунків за спожиту електричну енергію.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року порушено провадження у справі № 904/9202/16, прийнято позовну заяву та справу призначено до розгляду в засіданні на 10.11.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2016 року відкладено розгляд справи на 08.12.2016.

07.12.2016 до суду від позивача надійшли:

- заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 77 904 958,15 грн.;

- клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

07.12.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання про:

- долучення до матеріалів справи контррозрахунку, угоди про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, платіжне доручення про сплату 5 000 000,00 грн.;

- припинення провадження в частині сплати заборгованості у розмірі 5 021 416,42 грн.;

- зменшення розміру пені на 50%.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року призначено колегіальний розгляд справи, матеріали справи передано для визначення складу колегії.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.12.2016 визначено колегію у складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Васильєв О.Ю., Рудь І.А.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року прийнято справу № 904/9202/16 до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Васильєв О.Ю., Рудь І.А.; призначено розгляд справи на 17.01.2017.

12.01.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.01.2017 повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник відповідача погоджується з основною сумою боргу, але вважає невірним розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені. Крім того, повноважний представник відповідача просить суд зменшити розмір пені до 10%.

У судовому засіданні 17.01.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звертає увагу суду, що на виконання Закону України "Про акціонерні товариства" про приведення статуту товариства у відповідність із вказаним законом, 31.03.2011 на загальних зборах акціонерів ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" було прийнято рішення про перейменування Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" у Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго". З 26.06.2012 ПАТ "ЕК "Дніпрообленерго" змінило свою назву на ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго".

01.08.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії № 14 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, предметом договору є постачання і передача електроенергії позивачем та оплата спожитої електроенергії відповідачем.

Згідно з п. 2.1. Договору, обсяги постачання електроенергії та її вартість визначаються відповідно до додатка 1, за тарифами на електроенергію, які визначаються у порядку, затвердженому НКРЕ України.

Відповідно до п. 4.1. Договору, відповідач зобов'язаний вносити плату за споживання активної електричної енергії у вигляді передоплати виключно коштами.

Пунктом 4.2. Договору, в редакції додаткової угоди від 31.10.2005р. до Договору, передбачено, що відповідач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленого на розрахунковий період за системою подекадних планових платежів:

- до 10-го, 20-го та 30-го числа (дня) розрахункового періоду оплачує кожної декади 30 відсотків обсягу електричної енергії, заявленого на розрахунковий період;

- остаточний розрахунок здійснюється за фактично спожиту електроенергію у розрахунковому періоді протягом 10-ти календарних днів після закінчення цього розрахункового періоду. При цьому оплата проводиться на підставі рахунків, які відповідач повинен самостійно отримати у позивача на протязі 10-ти календарних днів після закінчення розрахункового періоду.

За приписами п. 4.3. Договору, відповідач здійснює економічну компенсацію втрат позивача, які виникають через перетоки реактивної електроенергії, шляхом платежів на поточний рахунок позивача протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури позивача, з наведенням у платіжних документах після слів "за перетоки реактивної електроенерії" інформації, зазначеної в п. 4.1. цього договору.

У п. 4.6. Договору зазначено про те, що у разі несвоєчасних розрахунків відповідач на момент погашення заборгованості сплачує позивачу пеню за кожен день прострочення платежу за споживання електроенергії у розмірі подвійної величини облікової ставки Національного банку України. Пеня нараховується позивачем, починаючи з першого дня після дати розрахунку, що наведені в пунктах 4.2. і 4.3., а також після 5-денного терміну з дня одержання рахунку-фактури на інші платежі.

Як зазначено у п. 4.7. Договору, у разі прострочення платежу за спожиту електроенергію відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Цей договір укладається на строк до 31.12.2002 року і набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовжений, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд (п. 11.4. Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач щомісяця надавав відповідачу рахунки на оплату за поставлену активну електроенергію та на оплату компенсації втрат, які виникають через перетікання реактивної електричної енергії, що підтверджується корінцями рахунків по активній та реактивній електроенергії, на яких стоїть підпис уповноваженого представника відповідача.

Проте, відповідач виставлені рахунки за спожиту активну та реактивну електроенергію оплачував частково, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену, в період з вересня 2015 року по березень 2016 рік, активну електроенергію у розмірі 62 519 784,99 грн. та заборгованість по компенсації за реактивної енергії, в період з вересня 2015 року по серпень 2016 рік, у розмірі 1 615 941,16 грн., що підтверджується рахунками та даними розрахунків сум заборгованості, які додаються.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо повного та вчасного розрахунку, позивачем на підставі п. 4.6. Договору була нарахована пеня у розмірі 12 444 464,01 грн.

Крім того, на підставі п. 4.7. Договору позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 764 654,72 грн. та 3% річних у розмірі 1 329 654,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за активну електроенергію у розмірі 62 519 784,99 грн., заборгованість за реактивну електроенергію у розмірі 1 615 941,16 грн., пеню у розмірі 12 444 464,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 764 654,72 грн., 3% річних у розмірі 1 329 654,92 грн., а всього 80674499,80 грн.

У зв'язку з частковою оплатою, позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за активну електроенергію у розмірі 57 519 784,99 грн., заборгованість за реактивну електроенергію у розмірі 1 594 524,74 грн., пеню у розмірі 12315720,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 967 885,73 грн., 3% річних у розмірі 1507042,18 грн., а всього 77 904 958,15 грн.

Відповідач погоджується з основною сумою боргу, але вважає невірним розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені. Крім того, відповідач надає контррозрахунок заявленої до стягнення суми та просить суд зменшити розмір пені до 10%, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог чинного законодавства та згідно з умовами вищезазначеного Договору, відповідачем здійснено контррозрахунок, згідно з яким загальний розмір позовних вимог повинен складати 77 862 118,48 грн., з яких:

- заборгованість по оплаті спожитої активної електричної енергії - 57 519 784,99 грн.;

- заборгованість по оплаті отриманих послуг по компенсації перетоків реактивної електроенергії - 1 594 524,74 грн.;

- сума нарахованих інфляційних втрат на суму заборгованості за спожиту активну електричну енергію - 4 841 022,43 грн.;

- сума нарахованих інфляційних втрат на суму заборгованості чи отримані послуги по компенсації перетоків реактивної електроенергії - 118 696,14 грн. (Разом 4 959 718,57 грн.);

- сума нарахованих 3% річних на суму заборгованості за спожиту активну електричну енергію - 1 465 716,88 грн.;

- сума нарахованих 3% річних на суму заборгованості за отримані послуги по компенсації перетоків реактивної електроенергії - 36 466,56 грн. (Разом 1 502 183,44 грн.);

- сума нарахованої пені на суму заборгованості за спожиту активну електричну енергію - 12 003 781,26 грн.;

- сума нарахованої пені на суму заборгованості за отримані послуги по компенсації перетоків реактивної електроенергії - 282 125,48 грн. (Разом 12 285 906,74 грн.).

Вірність нарахування штрафних та фінансових санкцій (арифметична) за наявності детального розрахунку ціни позову та контррозрахунку може бути перевірена судом.

Відповідач щодо заборгованості за Договором надає наступні пояснення.

Як вказує відповідач, останній є державним підприємством, яке знаходиться в складному фінансовому становищі та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави (аналогічна думка Постанова ВГС України по справі № 17/110-09 від 14.09.2010р.).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року затверджено порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Вказаною постановою визначено механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Пунктом 8 вищезазначеної постанови, зобов'язано уповноважений банк здійснювати перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №211 від 01.01.2015 року, затверджено реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, на листопад 2014 року (далі Реєстр). Згідно вищезазначеного Реєстру, з рахунків із спеціальним режимом використання Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням № 10003/0342 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» здійснюється розподіл та перерахування коштів, за попередній день, що надходять як плата за теплову енергію. Нормативи перерахування коштів на спеціальні рахунки гарантованого постачальника природного газу для Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» становлять: від категорії «населення» - 100 %, від категорії «бюджетні установи» - 100 %, від категорії «інші споживачі» - 100%.

Відповідач звертає увагу суду і на те, що основними споживачами виробленої теплової енергії до 01.10.2013 року було КПТМ «Криворіжтепломережа», а з 01.10.2013 року - населення.

Заборгованість КПТМ «Криворіжтепломережа» перед відповідачем, станом на 01.01.2017 становить 756 409,4 тис. грн., а заборгованість населення перед відповідачем становить 219 468,1 тис. грн. Заборгованість установ, що фінансуються з державного бюджету складає 8 232,0 тис. грн.

Крім того, значна кількість громадян м. Кривого Рогу скористалася правом наданим їм Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та уклали договори на реструктуризацію. Станом на 01.01.2017 укладено 2028 договорів реструктуризації заборгованості на суму 12 191,0 тис. грн. Таким чином, заборгованість буде сплачуватися поступово згідно умов відповідних договорів протягом 2-5 років.

Відповідач зауважує, що тарифи на теплову енергію встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими, незважаючи на вимоги ст. 1 Закону України «Про теплопостачання». Фактично встановлені тарифи є не лише нерентабельними, а навіть не покривають затрати на виробництво теплової енергії, не кажучи про транспортування та постачання.

Усе вищезгадане свідчить про відсутність реальної можливості відповідача своєчасно проводити розрахунок за отриману електроенергію, що є підставою, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, п. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшення розміру пені.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Як зазначено у ч. 4 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за активну електроенергію у розмірі 57519784,99 грн. та заборгованості за реактивну електроенергію у розмірі 1 594 524,74 грн. є законними, обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи та відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як зазначено у п. 4.7. Договору, у разі прострочення платежу за спожиту електроенергію відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону та п. 4.7. Договору, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 967 885,73 грн. та 3% річних у розмірі 1 507 042,18 грн.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розрахунок 3% річних судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, 3% річних складають 1503032,01 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 1 503 032,01 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 4.6. Договору зазначено про те, що у разі несвоєчасних розрахунків відповідач на момент погашення заборгованості сплачує позивачу пеню за кожен день прострочення платежу за споживання електроенергії у розмірі подвійної величини облікової ставки Національного банку України. Пеня нараховується позивачем, починаючи з першого дня після дати розрахунку, що наведені в пунктах 4.2. і 4.3., а також після 5-денного терміну з дня одержання рахунку-фактури на інші платежі.

На підставі п. 4.6 Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 12 315720,51 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пеня нараховується лише за 182 дня).

Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, з урахування вищевказаного висновку, пеня складає 12 306 984,80 грн., з яких:

на суму 98 787,44 грн. за період з 11.10.2015р. по 07.04.2016р. - 21 403,63 грн.,

на суму 4 144 195,41 грн. за період з 11.11.2015р. по 07.05.2016р. - 881 620,73 грн.,

на суму 11 353 452,04 грн. за період з 11.12.2015р. по 08.06.2016р. - 2 373 842,88 грн.,

на суму 12 560 347,38 грн. за період з 11.01.2016р. по 08.07.2016р. - 2 512 412,65 грн.,

на суму 14 005 912,62 грн. за період з 11.02.2016р. по 08.08.2016р. - 2 662 654,10 грн.,

на суму 11 509 545,79 грн. за період з 11.03.2016р. по 06.09.2016р. - 2 069 516,96 грн.,

на суму 8 847 544,31 грн. за період з 11.04.2016р. по 09.10.2016р. - 1 502 632,12 грн.,

на суму 90 296,81 грн. за період з 11.10.2015р. по 07.04.2016р. - 19 564,02 грн.,

на суму 161 242,08 грн. за період з 11.11.2015р. по 07.05.2016р. - 34 302,04 грн.,

на суму 239 141,39 грн. за період з 11.12.2015р. по 08.06.2016р. - 50 001,01 грн.,

на суму 184 565,57 грн. за період з 11.01.2016р. по 08.07.2016р. - 36 918,16 грн.,

на суму 174 058,24 грн. за період з 11.02.2016р. по 09.08.2016р. - 33 237,51 грн.,

на суму 214 169,35 грн. за період з 11.03.2016р. по 06.09.2016р. - 38 509,52 грн.,

на суму 157 889,51 грн. за період з 11.04.2016р. по 07.10.2016р. - 26 556,50 грн.,

на суму 87 303,33 грн. за період з 11.05.2016р. по 06.11.2016р. - 13 906,51 грн.,

на суму 76 172,70 грн. за період з 11.06.2016р. по 01.12.2016р. - 11 201,13 грн.,

на сум 56 661,47 грн. за період з 11.07.2016р. по 01.12.2016р. - 6 739,00 грн.,

на суму 74 375,00 грн. за період з 11.08.2016р. по 01.12.2016р. - 6 819,74 грн.,

на сум 78 649,29 грн. за період з 11.09.2016р. по 01.12.2016р. - 5 146,59 грн.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені - 6 153 492,40 грн. При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, суд врахував всі обставини справи, та доводи відповідача, які мають істотне значення, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан позивача та відповідача, інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Крім того, суд взяв до уваги, те що:

По-перше, відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам (переважно населенню та бюджетним організаціям) теплової енергії.

По-друге, невідповідністю затверджених тарифів фактичним затратам на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання.

По-третє, діяльність відповідача є збитковою, взявши до уваги несвоєчасну оплату населенням, бюджетними установами та юридичними особами заборгованості за теплопостачання.

По-четверте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання по вищевказаному Договору.

По-п'яте, крім пені позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. та Вищого господарського суду України від 09.06.2016р. по справі № 904/10506/15 та у постановах Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. та Вищого господарського суду України від 03.11.2016р. по справі № 904/9202/16.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22, ) заборгованість за активну електроенергію у розмірі 57 519 784,99 грн. (п'ятдесят сім мільйона п'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири грн. 99 коп.), заборгованість за реактивну електроенергію у розмірі 1 594 524,74 грн. (один мільйон п'ятсот дев'яносто чотири тисячі п'ятсот двадцять чотири грн. 74 коп.), пеню у розмірі 6 153 492,40 грн. (шість мільйонів сто п'ятдесят три тисячі чотириста дев'яносто два грн. 40 коп.), інфляційні втрати у розмірі 4 967 885,73 грн. (чотири мільйона дев'ятсот шістдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять грн. 73 коп.), 3% річних у розмірі 1 503 032,01 грн. (один мільйон п'ятсот три тисячі тридцять два грн. 01 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 206666,18 грн. (двісті шість тисяч шістсот шістдесят шість грн. 18 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.01.2017р.

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_2