ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 січня 2017 р. Справа № 918/1217/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненська обласна державна адміністрація, Костопільська районна державна адміністрація

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Костопільський комбінат будівельних матеріалів"

про повернення земельної ділянки площею 34 га вартістю 754,8 тис. гривень

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з"явилися

від відповідача: представник ОСОБА_2

від органу прокуратури : ОСОБА_3

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації (надалі Рівненська ОДА, РОДА), Костопільської районної державної адміністрації (надалі Костопільська РДА, КРДА) (надалі разом як Позивачі) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Костопільський комбінат будівельних матеріалів" (надалі Відповідач або ТзОВ "Костопільський комбінат будівельних матеріалів" або ОСОБА_1) якому просить зобовязати останнє повернути Рівненській обласній державній адміністрації за актом приймання-передачі земельну ділянку загальною площею 34 га, вартістю 754 800 грн., яка знаходиться за межами населеного пункту Великомидської сільської ради, що була передана в оренду згідно договору оренди землі від 19.04.2012 №00466, укладеного між Рівненською обласною державною адміністрацією в особі голови Костопільської райдержадміністрації та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Костопільський комбінат будівельних матеріалів», у стані, не гіршому, порівняно з тим, в якому вона була передана в оренду.

Свої вимоги заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури мотивує наступним.

Згідно п.8 договору оренди, останній укладено на термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 4800 від 03.12.2008 (до 02.10.2013). Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

Спеціальний дозвіл на розробку Великомидського родовища базальтів № 4800 виданий ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» 03.12.2008 на строк дії до 02.10.2013.

Згідно наказу Державної служби геології та надр України № 194 від 09.07.2015, строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 4800 від 03.12.2008 продовжено ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» на 20 років (пункт 3 додатку №1 до наказу).

Водночас, у звязку з несплатою підприємством збору на надання та продовження строку дії спеціальних дозволів на користування надрами, відповідно до пункту 13 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 615 від 30.05.2011, наказом Державної служби геології та надр України № 184 від 08.06.2016, вищевказаний наказ № 194 від 09.07.2015 скасовано в частині продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» № 4800 від 03.12.2008 (пункт 1 додатку №2 до наказу).

Таким чином, спеціальний дозвіл на користування надрами № 4800 виданий ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» закінчив свою дію та не поновлений останнім.

Пунктом 21 вищевказаного договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Статтями 13, 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі, якими є, зокрема, строк дії договору оренди землі, умови збереження обєкту оренди та умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, а статтею 34 вказаного закону передбачено обовязок орендаря у разі припинення договору оренди землі повернути земельну ділянку орендодавцеві на умовах, визначених договором.

Однак, на даний час орендарем, ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів», не здійснено жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки Рівненській обласній державній адміністрації.

Так, відповідно до інформації управління Держгеокадастру у Костопільському районі від 27.09.2016 №556/02-13 спірна земельна ділянка згідно земельно-кадастрових даних обліковується за відповідачем ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів».

Окрім цього, згідно інформації Костопільського відділення Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №1931/9/17-09-12-53 від 26.09.2016, станом на 01.08.2016 ТОВ «Костопільським комбінатом будівельних матеріалів» допущено заборгованість із сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою у сумі 248559,74 грн., яка самостійно задекларована підприємством та підтверджується картками обліку платника податку за період з 01.01.2014 по 01.08.2016.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому проти вимог заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури заперечує посилаючись при цьому на те, що останнім пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Крім того представник Відповідача подав окрему заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні спору. В обгрутнування заявленого Відповідач посилається на наступне.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо передачі земель в користування, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор.

Як вбачається з матеріалів позову прокурора та позиції позивачів у справі, саме з 02.10.2013 року (момент закінчення договору оренди землі від 19.04.2012 року) відповідач порушує права позивачів у справі не повертаючи земельну ділянку орендодавцю і саме з 02.10.2013 року виникло право звернутися до суду Рівненській облдержадміністрації як орендодавцю з відповідним позовом про повернення земельної ділянки.

Позовна заява прокурора зареєстрована 08.11.2016 року під №35.4-1782 вих.16, а згідно опису вкладення в цінний лист направлена відповідачу 09.11.2016 року та до суду.

Таким чином, строк загальної позовної давності щодо звернення до суду пропущений як позивачами так і прокурором, оскільки він сплив 02.10.2016 року, а відтак сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Прокурор в позові не обґрунтовує поважність пропуску строків позовної давності, відповідного клопотання суду не подав.

На підставі викладеного Відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

В дане судове засідання представники Позивачів не з"явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №33 4 та №33 2. Представники Позивачів в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали.

Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повній мірі.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Згідно ст.2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Рівненська обласна державна адміністрація має забезпечити на території Рівненської області виконання Конституції та законів України.

Відповідно до ст.З вказаного Закону, Рівненська обласна державна адміністрація діє на засадах поєднання державних та місцевих інтересів.

Статтями 316-319, 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може бути обмежений у здійсненні права власності.

Згідно п. «а» ч.І ст. 17 Земельного кодексу України - до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених даним кодексом.

Також, згідно п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України - до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно положень п.5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Враховуючи викладене, заступник керівника Здолбунівської прокуратури вважає, що ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» порушує вимоги законодавства України, що регулюють договірні зобовязання, зокрема вимоги Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а також договору оренди землі від 19.04.2012, стороною у якому є Рівненська обласна державна адміністрація

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що Рівненська обласна державна адміністрація починаючи з 02.10.2013, тобто з часу припинення дії договору оренди, незаконно позбавлена можливості отримати належну їй земельну ділянку, що була передана в оренду TОB «Костопільський комбінат будівельних матеріалів», та використовувати її або надати в оренду іншим особам та отримувати оренду плату.

Водночас, Рівненською обласною державною адміністрацією не вжито заходів щодо захисту інтересів держави в судовому порядку. Однією з основних причин не виконання своїх обовязків є відсутність коштів на сплату судового збору. Отже облдержадміністрація неналежним чином виконує покладені на неї законодавством обовязки з причин незалежних від неї. У звязку з цим, Здолбунівська місцева прокуратура вважає за необхідне захистити інтереси держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації шляхом предявлення даного позову до суду.

19.04.2012 між Рівненською обласною державною адміністрацією, в особі голови Костопільської районної державної адміністрації, як Орендодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Костопільський комбінат будівельних матеріалів», як Орендарем, на підставі розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації № 166 від 06.04.2012, укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 34 га, вартістю 754 800 грн., що знаходиться за межами населеного пункту Великомидської сільської ради Костопільського району Рівненської області.

19.04.2012 вказаний договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у Костопільському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №00466. Кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0001.

19.04.2012 року між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

Згідно п.8 даного договору оренди, останній укладено на термін дії спеціального дозволу на користування надрами (до 02.10.2013). Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації №166 від року 06.04.2012 року «Про надання земельної ділянки в оренду» ТзОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» земельну ділянку надано в оренду на строк дії спеціального дозволу на користування надрами №4800 від 03.12.2008 року (до 02.10.2013 року)

Судом встановлено, що спеціальний дозвіл на розробку Великомидського родовища базальтів №4800 виданий ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» 03.12.2008 на строк дії до 02.10.2013.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (надалі Закон) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Така ж норма закріплена сторонами і в п.36 Договору оренди землі.

Таким чином з 02.10.2013 року Договір оренди землі від 19.04.2012 року, укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю «Костопільський комбінат будівельних матеріалів», припинив свою дію.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 21 Договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відтак, з огляду на вищезазначене, з 02.10.2013 у Відповідач виникло зобов"язання по поверненню орендодавцеві - Рівненській обласній державній адміністрації земельної ділянки загальною площею 34 га, вартістю 754 800 грн., яка знаходиться за межами населеного пункту Великомидської сільської ради, що була передана в оренду згідно договору оренди землі від 19.04.2012 №00466, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Однак Відповідач після припинення договору оренди землі вказану земельну ділянку орендодавцю не повернув чим порушив цивільні права та законні інтереси останнього, а відтак позов заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації, Костопільської районної державної адміністрації грунтується на договорі та законі.

Однак Відповідач до прийняття рішення по справі подав заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні спору.

За змістом ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і оспорюваних законом інтересів.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття З Господарського кодексу України).

До спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України становить три роки.

У п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, дізнався або мав дізнатися позивач. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс14 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення) моменти.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 267 Цивільного кодексу України визначає, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачами або прокурором не було заявлено під час судового розгляду клопотання, з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів, про визнання причини пропущення позовної давності поважною.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2. 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17.07.1997р., яка набрала чинності для України 11.09.1997р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою №14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №№22083/93. 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частинами 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо передачі земель в користування (Рівненська обласна державна адміністрація), то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати в господарських спорах Верховного Суду України від 11.05.2016р. у справі №910/3723/14 (3-387гс16). від 13.04.2016р. у справі №907/238/15 (3-224гс16).

Слід також зазначити, що оскільки держава зобов"язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів та оспорення договорів, укладених за участю державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вбачається з матеріалів справи саме з 02.10.2013 року (момент припинення договору оренди землі від 19.04.2012 року) Відповідач порушує права Позивачів у справі не повертаючи земельну ділянку орендодавцю і саме з 02.10.2013 року виникло право звернутися до суду Рівненській облдержадміністрації, як орендодавцю, з відповідним позовом про повернення земельної ділянки.

Позовна заява заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури датована 08.11.2016 року під №35.4-1782 вих.16, а згідно опису вкладення в цінний лист направлена відповідачу та господарському суду 09.11.2016 року та до суду.

Таким чином, строк загальної позовної давності щодо звернення до суду пропущений як позивачами так і заступником керівника Здолбунівської місцевої прокуратури, оскільки він сплив 02.10.2016 року, а відтак сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Ні заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в позовній заяві, ні Позивачі не обґрунтовують поважність пропуску строків позовної давності, відповідного клопотання суду не подавали.

Твердження заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури про те, що договір оренди землі від 19.04.2012 №00466, укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» припинив дію з 08.06.2016 року так як згідно наказу Державної служби геології та надр України №194 від 09.07.2015 строк дії спеціального дозволу на користування надрами №4800 від 03.12.2008 продовжено ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» на 20 років, а наказом Державної служби геології та надр України №184 від 08.06.2016, вищевказаний наказ №194 від 09.07.2015 скасовано в частині продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Костопільський комбінат будівельних матеріалів» № 4800 від 03.12.2008 (пункт 1 додатку №2 до наказу) є необгрунтуваним з огляду на наступне.

Відповідно до пункту другого статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов'язки.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Частинами першою-пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа- повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

В той же час частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі, а саме.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди; відсутність заперечень орендодавця у поновленні договору оренди; укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року у справі №6-146цс16.

В позові прокурор зазначив, що згідно інформації Рівненської обласної державної адміністрації від 29.09.2016 року №5833/0/01-22/16, інформації Костопільської районної державної адміністрації від 23.09.2016 року №2912/01-31/16 будь-яких листів-повідомлень від відповідача з пропозицією про поновлення вищевказаного договору оренди землі не надходило.

Доказів того, що протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі між його сторонами була укладена додаткова угода про його поновлення ні прокурор, ні позивачі, ні відповідач суду не надали.

Відтак договір оренди землі від 19.04.2012 року припинив свою дію 02.10.2013 року, а відповідач порушує права позивачів, оскільки починаючи з 02.10.2013 року не повертає земельну ділянку орендодавцю, в порядку визначеному п.21 договору оренди землі від 19.04.2012 року.

Продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №4800 від 03.12.2008 майже через два роки після закінчення його дії не є підставою для поновлення договору оренди землі, так як відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін, що в даному випадку сторонами договору оренди землі від 19.04.2012 року дотримано не було.

Необгрунтованим є і посилання представника прокуратури на те, що договором оренди землі від 19.04.2012 року не встановлено конкретних строків повернення земельної ділянки орендарем, а відтак орендодавець вправі вимагати її передання за актом приймання-передачі в будь-який час після припинення дії договору оренди землі.

Пунктом 21 договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пункт 21 Договору оренди землі кореспондується з пунктом 36 цього Договору, який визначає, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Тобто як Договором оренди землі, так і Законом України "Про оренду землі" передбачено обов"язок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку відразу ж по припиненню або розірванню договору оренди землі.

Відтак саме з моменту припинення договору оренди землі, в разі невиконання орендарем обов"язку по поверненню земельної ділянки орендарю, у останнього виникає право вимагати такого повернення в судовому порядку.

Крім того суд зазначає, що закон не надає особі права на безмежний захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зокрема статтею 13 Цивільного кодексу України встановлено межі здійснення цивільних прав. Відповідно до пункту 1 зазначеної статті цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Зокрема для недопущення особою зловживань при здійснення цивільних прав законодавцем передбачено поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦКУ). Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відтак суд зазначає, що Позивачі вправі скористатися захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у межах встановленого строку позовної давності, перебіг якого має починатися від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦКУ), в даному випадку саме з моменту припинення договору оренди землі від 19.04.2012 року.

Керуючись статями ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити заступнику керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13 січня 2017 року.

Суддя Марач В.В.