РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017Справа №910/22137/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства «ОТІС»

до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мотозаводець-6»

про стягнення заборгованості у розмірі 122 717,61 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Мацюк В.В. (довіреність № 8 від 29.01.2016);

від відповідача: Мирутенко Н.М. (керівник станом на 26.12.2016),

В С Т А Н О В И В:

02.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «ОТІС» (далі - позивач) до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мотозаводець-6» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 122 717,61 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів D21ОМ № 0722 від 01.07.2013.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у розмірі 122 717,61 грн.

Провадження у справі № 911/22137/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 та призначено її розгляд на 26.12.2016.

16.12.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

26.12.2016 у судовому засіданні представник відповідача надав пояснення щодо обставин справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 розгляд справи відкладено на 17.01.2017.

16.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 26.12.2016, яке було задоволено судом.

17.01.2017 представники сторін у судовому засіданні надали суду пояснення по суті спору. Представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів про часткову оплату боргу, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 17.01.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.07.2013 між приватним акціонерним товариством «ОТІС» (далі - позивач або виконавець) та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мотозаводець-6» (далі - відповідач або замовник) був укладений договір на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів D21ОМ № 0722 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги з технічного обслуговування ліфтів за формою повного технічного обслуговування (далі - послуги), а відповідач зобов'язувався вказані послуги приймати та оплачувати вчасно та в повному обсязі.

Згідно з п. 2.1 договору щомісячна вартість робіт за договором у відповідності з розрахунками (додаток до договору) складає 13 635,29 грн в т.ч. ПДВ 20% - 2 272,55 грн.

Позивач протягом лютого та вересня 2015, а також протягом січня-квітня та серпня-жовтня 2016 надав відповідачу послуги загальною вартістю 122 717,61 грн, що підтверджується актами приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів від 16.02.2015, 15.09.2015, 15.01.2016, 15.02.2016, 15.03.2016, 15.04.2016, 15.08.2016, 15.09.2016, 13.10.2016, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідач, в свою чергу, послуги, надані за вищевказаними актами, прийняв, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача та його печаткою на актах, проте не оплатив.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у розмірі 122 717,61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Згідно з ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.6 договору передбачено, що остаточна оплата за виконані роботи з технічного обслуговування ліфів проводиться замовником щомісячно до 5-го числа наступного за звітним місяця на підставі підписаних сторонам актів виконаних робіт.

Таким чином, враховуючи положення п. 2.6 договору, строк оплати відповідачем послуг, наданих позивачем у лютому та вересні 2015, а також у січні-квітні та серпні-жовтні 2016 на момент розгляду та вирішення даного спору настав.

Господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Відповідач частково оплатив заборгованість перед позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями № 11 від 28.12.2016 на суму 13 635,29 грн та № 11 від 29.12.2016 на суму 13 635,29 грн, а всього на суму 27 270,58 грн, копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що провадження у даній справі було порушено ухвалою суду від 05.12.2016, а борг частково сплачений відповідачем 28.12.2016 та 29.12.2016, провадження у справі в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 27 270,58 грн підлягає припиненню.

Доказів оплати іншої частини заборгованості відповідач суду не надав, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 95 447,03 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 122 717,61 грн, розмір судового збору, який необхідно сплатити складає 1 840,76 грн. Проте, позивач сплатив судовий збір у сумі 2 454,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 10588 від 22.11.2016.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, надмірно сплачений судовий збір може бути повернутий позивачу за його клопотанням, а розподілу між сторонами підлягає судовий збір у розмірі 1 840,76 грн.

Водночас, суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення судового збору передбачається саме у випадках не здійснення судом розгляду справи (заяви) по суті, за виключенням випадків, якщо справу не розглянуто через дії (бездіяльність) самого позивача, в т.ч. внаслідок його відмови від позову, якщо така відмова прийнята судом (постанова Вищого господарського суду України від 10.03.2016 у справі № 908/3734/15).

Оскільки судом здійснено усі необхідні процесуальні дії для підготовки, розгляду та вирішення справи по суті, а також зважаючи на те, що відповідач сплатив частину боргу після звернення позивача до суду, а даний спір виник внаслідок порушення відповідачем його зобов'язань, суд вважає, що згідно з ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1 840,76 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов приватного акціонерного товариства «ОТІС» задовольнити частково.

2. Провадження у справі 910/22137/16 в частині стягнення 27 270,58 боргу припинити.

3. Стягнути з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мотозаводець-6» (02225, м. Київ, проспект Маяковського, будинок 5, ідентифікаційний код 22934022) на користь приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, будинок 32, ідентифікаційний код 14357579) борг у розмірі 95 447,03 грн (дев'яносто п'ять тисяч чотириста сорок сім грн 03 коп.) та 1 840,76 грн (одну тисячу вісімсот сорок грн 76 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 січня 2017 року.

Суддя Я.А. Карабань