ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р.Справа № 924/1148/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Музика М.В. при секретарі судового засідання Виноградову Б.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради, м. Житомир

до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів Хмельницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Житомирська обласна рада, м. Житомир

про стягнення 700 973,21 грн.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - згідно довіреності від 03.01.2017 року

відповідача: ОСОБА_2 - згідно довірен6ості №18-01/16 від 18.01.2016 року

третьої особи: ОСОБА_3 - згідно довіреності №р-5-22/2239 від 28.12.2016 року

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Хмельницької області від 29.11.2016 року порушено провадження у справі за позовом комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради, м. Житомир до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", м. Старокостянтинів Хмельницької області про стягнення 700 973,21 грн. та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Житомирську обласну раду, м. Житомир. Розгляд справи призначено на 14.12.2016 року. Ухвалою суду від 14.12.2016 року судове засідання відкладено на 11.01.2017 року.

Повноважний представник позивача під час судових розглядів справи та у наданих суду письмових поясненнях №980/12 від 06.01.2017 року вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Наголошує на обставинах, встановлених при розгляді справ №906/1775/15 та №906/116/16.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.01.2017 року, у відзиві на позов №15/11-12 від 15.12.2016 року та у письмових поясненнях до відзиву на позовну заяву від 10.01.2017 року вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що оскільки відповідач фактично не використовував майно з 01.10.2015 року, то, відповідно, за зазначений позивачем період відсутні підстави для сплати орендної плати та нарахованих на цю суму пені, втрат від інфляції та 3% річних.

11.01.2017 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до штрафних санкцій, у якій ДП "Старокостянтинівський молочний завод просить суд застосувати строк позовної давності до вимог КП "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради щодо стягнення з ДП "Старокостянтинівський молочний завод" пені в розмірі 89887,42 грн., 23884, 38 грн. втрат від інфляції, 8561,00 грн. трьох процентів річних за договором оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751 та відмовити в даних вимогах в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.01.2017 року представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. З огляду на зазначене, судом приймається до уваги, що згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відтак, враховуючи явку представника відповідача, заслуховування його позиції з приводу розглядуваного спору, з огляду на вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті та відхилення відповідного клопотання ДП "Старокостянтинівський молочний завод".

Повноважний представник третьої особи в судових засіданнях позовні вимоги підтримує, вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

05.06.2014 року між комунальним підприємством „Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради (орендодавець) та дочірнім підприємством „Старокостянтинівський молочний завод (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №751 (далі договір), згідно п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3, що знаходиться на балансі Житомирського комунального комерціоналізованого підприємства „М'ясомолторг Житомирської обласної ради, вартість яких визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 2893080,00 грн. без ПДВ, загальною площею 1847,80 грн. Майно передано в оренду з метою розміщення складів.

Відповідно до п. 2.1. договору вступ орендаря у користування приміщення настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акта приймання-передачі вказаного приміщення.

Приміщення, в силу положень п. 2.3. договору, вважається повернутим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п. 3.1. договору). Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) квітень 2014 року, 25,00 грн. за 1 кв.м. (за домовленістю сторін). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2014 року визначаться шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2014 року (п. 3.2. договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця (п. 3.3. договору).

Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан обєкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України (п. 3.4. договору).

Згідно п. 3.5. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної НБУ на дату нарахування пені, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

У п. 3.6. договору сторонами погоджено, що орендна плата стягується орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом приймання-передачі.

Орендар має право відмовитись від цього договору і вимагати повернення переданого в оренду майна, якщо орендар не вносить плату за користування зазначеним майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору (п. 3.8. договору).

Орендар зобовязаний, зокрема, вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі (п. 6.8. договору); у разі припинення даного договору, повернути балансоутримувачу в 15-денний термін орендоване нерухоме майно в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду, що засвідчується актом приймання-передачі (п. 6.15. договору).

Договір діє з 05.06.2014 року по 04.05.2017 року включно (п. 8.1. договору).

Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації обєкта оренди (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі обєкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем (п. 8.7. договору).

У додатках до договору сторонами погоджено розрахунок місячної орендної плати; акт приймання-передачі орендованого приміщення. Обовязок щодо складання акта приймання-передачі при передачі обєкта в оренду покладається на балансоутримувача, а при поверненні обєкта оренди на орендаря.

Договір оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751 підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

05.06.2014 року по акту приймання-передачі орендодавцем передано, а орендарем прийнято в строкове платне користування відповідно до договору оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751 нежилі приміщення (морозильні камери інв. №3,4, 6, 14; корисною площею 1223, 60 кв.м.; підсобні приміщення №№1, 2, 5, 16, 17, 18, 35, 36, 37, 38, 39; корисною площею 126,70 кв.м.) в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3, загальною площею 1847,80 кв.м., вартість яких визначена експертною оцінкою і становить 2893080,00 грн., без ПДВ, станом на 30.04.2014 року.

Комунальне підприємство „Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради надіслала генеральному директору ДП „Старокостянтинівський молочний завод листа №801/12 від 21.04.2016 року, у якому просить відповідача направити уповноваженого представника 26.04.2016 року для оформлення приймання передачі обєкта оренди по договору оренди нерухомого майна №751 від 05.06.2014 року у звязку із закінченням дії останнього.

26 квітня 2016 року комісією по прийманню нерухомого майна від дочірнього підприємства „Старокостянтинівський молочний завод по договору оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751 у складі представників Житомирського комунального підприємства „М'ясомолторг, комунального підприємства „Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради та Житомирської обласної ради складено акт про те, що представниками баланстоутримувача, орендодавця та власника майна було знято пломби орендаря та збито замки для прийняття та передачі орендованого майна балансоутримувачу нежилі приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3.

Акт від 26.04.2016 року підписано представниками балансоутримувача та орендодавця та скріплено печатками останніх.

Договір оренди нерухомого майна №751 від 05.06.2014 року припинив свою дію шляхом розірвання з 25.04.2016 року (відповідно до рішення господарського суду Житомирської області від 08.09.2016 року у справі №906/116/16, яке набрало законної сили).

Оскільки відповідачем не сплачено орендну плату згідно договору оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить стягнути з ДП „Старокостянтинівський молочний завод 578640,41 грн. заборгованості по орендній платі, 89887,42 грн. пені, 23884,38 грн. втрат від інфляції та 8561,00 грн. 3% річних.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 3 ст. 18, п.п.1, 3 ст. 19 Закону України "Про орендну плату державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п. 3.3. договору сторонами передбачено внесення орендної плати в встановленому розмірі не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. При цьому, положеннями п. 3.6. договору погоджено сплату орендної плати орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом приймання-передачі.

Як встановлено рішенням господарського суду Житомирської області від 08.09.2016 року у справі №906/116/16, підтриманим постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року, договір оренди нерухомого майна від 05.06.2014 року №751 достроково розірваний з 25.04.2016 року, а предмет оренди приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3, загальною площею 1847,80 грн., в односторонньому порядку прийнято з оренди 26.04.2016 року.

Судом приймається до уваги, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 року).

Відтак, оскільки судами встановлено момент розірвання договору та повернення орендованого майна 25.04.2016 року, а умовами договору передбачено сплату орендної плати за час дії договору та до моменту повернення обєкта оренди, позивачем правомірно нараховано за період до 25.06.2016 року орендну плату на підставі договору оренди нерухомого майна від 05.04.2014 року №751. Наведеним спростовуються відповідні заперечення ДП „Старокостянтинівський молочний завод.

Проте, доказів оплати заявленої до стягнення суми орендної плати в розмірі 578640,41 грн. матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано, з огляду на що суд приходить до висновку про підставність стягнення з ДП „Старокостянтинівський молочний завод 578 640,41 грн. заборгованості по орендній платі згідно договору оренди нерухомого майна №751 від 05.06.2014 року.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 3.5. договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної НБУ на дату нарахування пені, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судом при перерахунку заявленої до стягнення сум пені приймається до уваги наступне.

У п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2014 року розяснено, що до стягнення пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При цьому, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013 року).

Відтак, позивачем не враховано наведені вище положення та здійснено нарахування пені поза межами шестимісячного строку, починаючи від дня, коли зобовязання мало бути виконано (з огляду на щомісячну черговість платежів). Тому до стягнення підлягає 43 942,63 грн. пені (за зобовязаннями листопада 2015 року за період з 27.05.2015 року по 10.06.2016 року на суму 92570,38 грн. = 1365,79 грн.; за зобовязаннями грудня 2015 року за період з 27.05.2016 року по 10.07.2016 року на суму 93218,37 грн. = 3996,16 грн.; за зобовязаннями січня 2016 року на за період з 27.05.2016 року по 10.08.2016 року на суму 93218,37 грн. = 6535,47 грн.; за зобовязаннями лютого 2016 року за період з 27.05.2016 року по 10.09.2016 року на суму 93218,37 грн. = 9883,09 грн.; за зобовязаннями березня 2016 року за період з 27.05.2016 року по 10.10.2016 року на суму 93218,37 грн. = 11288,08 грн.; за зобовязаннями квітня 2016 року за період з 27.05.2016 року по 10.11.2016 року на суму 80789,25 грн. = 11774,04 грн.).

У стягненні 45 944, 79 грн. пені слід відмовити.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 8561,00 грн. 3% річних за період з 27.05.2016 року по 23.11.2016 року та втрати від інфляції за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року в розмірі 23884,38 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та втрат від інфляції, прийшов до висновку, що позивачем вірно нараховано 8561,00 грн. 3% річних та 23 884,38 грн. втрат від інфляції за вказаний період. Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, судом зауважується, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає спеціальну позовну давність тривалістю в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ДП "Старокостянтинівський молочний завод" вказує, що оскільки позивачу стало відомо про порушення свого права 01.10.2015 року, з моменту припинення відповідачем використання приміщення, то початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду із вимоги про стягнення штрафних санкцій слід рахувати саме з 01.10.2015 року. А оскільки позовна заява була сформована лише 23.11.2016 року, з порушенням річного строку позовної давності, відповідач просить суд відмовити в стягненні пені, втрат від інфляції та 3% річних.

Стаття 230 ГК України відносить до штрафних санкцій пеню, штраф, неустойку. Відтак, 3% річних та втрати від інфляції не можуть вважатися штрафними санкціями та на них, відповідно, не поширюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

Згідно п. 4.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути пеню за період з 27.05.2016 року по 23.11.2016 року, нараховану за заборгованість по орендній платі до 26.04.2016 року. Тобто, період, за який нараховано пеню, в межах річного строку позовної давності. Тому у суду відсутні підстави для відмови в стягненні штрафних санкцій з мотивів пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги комунального підприємства „Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради підлягають частковому задоволенню в розмірі 578640,41 грн. боргу зі сплати орендної плати, 23884,38 грн. втрат від інфляції, 8561,00 грн. 3% річних та 43942,63 грн. пені. В стягненні 45944, 79 грн. пені слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 34, 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства „Старокостянтинівський молочний завод (31104, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. І. Франка, 47, код 31952591) на користь комунального підприємства „Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 12, код 32744337) 578640,41 грн. (пятсот сімдесят вісім тисяч шістсот сорок грн. 41 коп.) заборгованості по сплаті орендної плати, 23884,38 грн. (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят чотири грн. 38 коп.) втрат від інфляції, 8561,00 грн. (вісім тисяч пятсот шістдесят одна грн. 00 коп.) 3% річних, 43942,63 грн. (сорок три тисячі девятсот сорок дві грн. 63 коп.) пені, 9825,43 грн. (дев'ять тисяч вісімсот двадцять пять грн. 43 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 12.01.2017 року

Суддя М.В. Музика