ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Справа № 923/1297/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон

до Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал", м. Берислав Херсонської області

про стягнення 9535326,00 грн. збитків.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - керівник ОСОБА_1

Суть спору: Державна екологічна інспекція у Херсонській області 01.12.2016р. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал" збитки, заподіяні державі в сумі 9535326,00 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на положення ст.ст. 20-2, 38, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та на ст.ст. 44, 111 Водного кодексу України.

20 грудня 2016 року позивач у справі подав до суду з супровідним листом № 09-11/1702 від 19.12.2016р. докази сплати судового збору у розмірі 45571,20 грн. Даний лист з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 38-39).

20 грудня 2016 року відповідач у справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 40-107).

Представник позивача у судове засідання 10.01.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Пункт 3.9.2 пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 10.01.2017р., не визнавалась судом обовязковою, про наявність у сторони доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, Державна екологічна інспекція у Херсонській області не повідомила.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, а тому суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у даному судовому засіданні.

За таких обставин, справа розглядається без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.01.2017р позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 02.12.2013р. державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області (надалі - позивач) відповідно до пункту «а» статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» була проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал" (надалі - відповідач).

При проведенні перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, позивачем встановлено, що згідно довідки ЄДРПОУ Серії АБ № 411784 основним видом діяльності відповідача за КВЕД є: збирання і оброблення стічних вод; збирання та знищення інших відходів; надання інших індивідуальних послуг. На балансі відповідача знаходиться 14 артезіанських свердловин.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що Дозвіл на спеціальне водокористування № Укр. 7188 - ХРС від 12.12.11р., виданий відповідачу, анульовано Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області 08.02.2012р. Новий дозвіл на спеціальне водокористування на момент перевірки, відповідачем не оформлено, забір підземної води у період з 28.11.2012р. по 02.12.2013р. здійснювався самовільно.

Отже, в ході здійснення перевірки, представниками позивача встановлений факт самовільного використання відповідачем водних ресурсів, яке виразилось в тому, що у період з 28.11.2012р. по 02.12.2013р. відповідачем самовільно забрано 645500 метрів кубічних підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Позивач вказує, що протиправними діями відповідача допущено порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме: п.9 ч.1 ст. 44 Водного кодексу України та ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 15.09.2014р. № 08-12/86 та розрахунок розміру збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, з пропозицією добровільно відшкодувати збитки у розмірі 9535326,00 грн., заподіяні державі внаслідок порушення ст.ст. 44, 111 Водного кодексу України та ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Листом № 1006 від 24.09.2014р. відповідач повідомив позивача, що з його претензією від 15.09.2014р. № 08-12/86 не згоден та просить переглянути претензію.

Отже, з урахуванням того, що відповідачем в добровільному порядку суму збитків у розмірі 9535326,00 грн. не відшкодовано, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вказана сума збитків.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Херсонській області не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність за порушення законодавства про надра регулюється вказаними Законами, Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства.

У відповідності до Водного кодексу України (ст.ст. 2, 3) правові відносини з використання вод в Україні для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування, є сферою регулювання цього Кодексу, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства. Усі води (водні об'єкти), у тому числі поверхневі води, підземні води та джерела, внутрішні морські води та територіальне море на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до ст. 29 Водного кодексу України передбачено організаційно-економічні заходи щодо забезпечення раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів у формі видачі дозволів на спеціальне водокористування, встановлення ставок зборів за спеціальне водокористування, відшкодування у встановленому порядку збитків, заподіяних водним об'єктам у разі порушення вимог законодавства.

Право на здійснення спеціального водокористування відповідно до ст. 49 Водного кодексу України виникає на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення. Спеціальне водокористування є платним.

Матеріали справи свідчать, що відповідач є водокористувачем, використовує підземну воду (водний об'єкт) для задоволення господарчо-питних потреб населення (13375 чоловік), підприємств, організацій та установ м. Берислав. На балансі відповідача перебувають 14 артезіанських свердловин, що підтверджується даними наявними у матеріалах справи - Дозволу на спеціальне водокористування № Укр 7188-ХРС від 12.12.2011р. Термін дії даного дозволу становить - до 01.01.2015р. (а.с. 48-49).

В період часу з 28.11.2012р. по 02.12.2013 року відповідачем забрано 645500 м.куб. підземної води.

Право відповідача на здійснення спеціального водокористування виникло на підставі дозволу на спеціальне водокористування № Укр 7188-ХРС від 12.12.2011р, який виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області 12 грудня 2011 року, і термін дії якого встановлений до 01 січня 2015 року.

Суд звертає увагу, що позивач в порушення приписів ст. 33 ГПК України не надав суду доків, які б підтверджували його доводи, що Дозвіл на спеціальне водокористування № Укр. 7188-ХРС від 12.12.2011р. анульовано Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області 08.02.2012р.

Крім того, постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 24.12.2013р. у адміністративній справі № 647/4140/13-а, судом встановлений факт - "Що органом, який видав дозвіл, не приймалося рішення про припинення дозволу на спеціальне водокористування №УКР 7188-ХРС від 12.12.2011 року" (а.с. 92).

Згідно ч.3 ст. 35 ГПУ України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт того, що не приймалось рішення про припинення та/або анулювання Дозволу на спеціальне водокористування №УКР 7188-ХРС від 12.12.2011р. доведено судом у справі № 647/4140/13-а, а тому в силу ст. 35 ГПК України не підлягає доведенню знову.

Крім того, право відповідача на здійснення централізованого водопостачання та водовідведення підтверджується ліцензією, виданою 02.07.2012р. Херсонською обласною державною адміністрацією терміном дії з 18.06.2012р.. по 17.06.2017р. (а.с 50).

Відповідно до вимог законодавства відповідач здійснює облік обємів споживання води та протягом спірного періоду здійснював оплату збору за спеціальне водокористування (а.с 87-90).

Відповідно до положень ч.1 ст. 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 55 Водного кодексу України право юридичних та фізичних осіб на спеціальне водокористування припиняється у разі закінчення строку спеціального водокористування.

Стаття 55 Водного кодексу України встановлює вичерпні підстави для припинення права спеціального водокористування, до якого не включено такої підстави як закінчення строку дії спеціального дозволу на користування надрами.

Порядок припинення визначається згідно з положеннями ст. 56 Водного кодексу України, згідно якої припинення права на спеціальне водокористування в усіх випадках здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування.

Таким чином, право спеціального водокористування відповідача, що виникло на підставі Дозволу на спеціальне водокористування № Укр 7188-ХРС на строк до 01.01.2015р., повинно було припинятись шляхом прийняття органом, який видав дозвіл, відповідного рішення згідно встановленого ст. 56 Водного кодексу України порядку.

Аналогічний припис міститься в п. 9 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. № 321.

Як встановлено судом, орган, який видав дозвіл не приймав рішення про припинення відповідачем спеціального водокористування.

Отже, наявність у відповідача дозволу на спеціальне водокористування, виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності до відповідача у формі стягнення збитків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У досліджуваних судом відносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом "з" ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", оскільки відсутня кваліфікуюча ознака правопорушення, а саме - самовільне спеціальне використання природних ресурсів. Фактично і юридично спеціальне використання природних ресурсів (води) відповідач здійснював з 28.11.2012р. по 02.12.2013р. при наявності дозволу, а не самовільно.

Крім того, у відповідності до п.1.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" № 02-5/744 від 27.06.2001р., розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

За змістом абз.2 п.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" № 02-5/215 від 01.04.1994р., позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. Водночас, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди (абз.5 п.6 вказаного Роз'яснення).

У відповідності до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За приписами ст. 14 Кодексу про адміністративні правопорушення, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Суд також звертає увагу, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідального працівника відповідача (згідно ст. 14 КУпАП), тобто посадову особу Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал" було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме, п.9 ст. 44 Водного кодексу України та ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Враховуючи вищезазначене слід відмітити, що суду не було подано докази, які свідчать про наявність всіх необхідних елементів для притягнення відповідача до відповідальності за заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, зокрема, відсутні докази, що свідчать про наявність причинного зв'язку між правопорушенням та шкодою завданою навколишньому природному середовищу.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як наголошувалось вище, в деліктних правовідносинах наявність шкоди має довести позивач. Однак, із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт наявності шкоди, що і виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За таких фактичних обставин і правових підстав суд зазначає, що відповідач не допустив порушення водного законодавства, здійснює спеціальне водокористування з відповідним дозволом та здійснює плату за спеціальне водокористування відповідно до вимог закону, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально не підтверджені, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику відповідача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.01.2017р.

Суддя С.В. Нікітенко