РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №910/20676/16

За позовомМіністерства внутрішніх справ України
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Спецстиль Україна»
простягнення 166 675,21 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Ільницька Л.С.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство внутрішніх справ України (надалі - МВС України) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстиль Україна» (надалі - «Товариство») про стягнення 166 675,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином зобов'язання по поставці товару за договором №325ю від 07.10.2015 р. не виконав, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 95 786,35 грн. та штрафу у розмірі 70 888,86 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.12.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.12.2016 р. розгляд справи відкладено на 11.01.2017 р. у зв'язку із неявкою представника позивача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується розпискою в повідомленні про перерву, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2015 р. між МВС України (покупець) та Товариством (постачальник) був укладений договір №325ю про закупівлю білизни спідньої, трикотажної (термобілизна (фуфайка, кальсони)) (код згідно з ДКПП: 14.14.1) (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується у 2015 році поставити покупцю термобілизну (фуфайка, кальсони) (код згідно з ДКПП: 14.14.1 - білизна спідня, трикотажна) (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених договором.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна договору становить 4 651 500,00 грн. з ПДВ. Ціна договору включає вартість пакування, маркування та транспортування товару до одержувача.

Пунктом 5.1 Договору постачальник зобов'язується здійснити поставку товару в термін до 16 листопада 2015 року за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28.

Відповідно до п. 5.2 Договору датою поставки товару вважається дата отримання його одержувачем покупця відповідно до видаткової (видаткових) накладних постачальника та оформлення у встановленому чинним законодавством порядку, акту на прийом матеріальних цінностей Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України.

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 4 651 500,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №175 від 13.11.2015 р., №183 від 16.11.2015 р., №184 від 16.11.2015 р., №322 від 07.12.2015 р., №243 від 15.12.2015 р. та №244 від 15.12.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання з поставки товару Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача сплати пеню та штраф за прострочення виконання такого зобов'язання.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 Договору постачальник зобов'язується здійснити поставку товару в термін до 16 листопада 2015 року за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 5.1 Договору, відповідач був зобов'язаний поставити товар до 16.11.2015 р.

Із матеріалів справи вбачається, що частина товару була поставлена відповідачем у визначений строк, а частина товару - з простроченням, про що складені та підписані сторонами відповідні акти.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару за Договором.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строку виконання зобов'язання з поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому співвідношенні розмір штрафу.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору в частині несвоєчасної поставки товару (не грошового зобов'язання) у вигляді сплати пені та штрафу.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 95 786,35 грн. та штраф у розмірі 70 888,86 грн. внаслідок несвоєчасного виконання ним зобов'язання з поставки продукції за Договором у період з 17.11.2015 р. по 25.12.2015 р.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь МВС України пені у розмірі 95 786,35 грн. та штрафу у розмірі 70 888,86 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстиль Україна» (03150, м. Київ, вул. Іллі Еренбурга, 5; ідентифікаційний код 39375477) на користь Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 00032684) пеню у розмірі 95 786 (дев'яносто п'ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 35 коп., штраф у розмірі 70 888 (сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 13 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2016 р.

Суддя В.П. Босий