ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.2017 Справа № 904/12163/16

За позовом Приватного підприємства "Сфера", м. Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин "Ізюминка", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 1000000,00 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 1/16-гс від 29.12.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 3-гс від 05.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Сфера", (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин "Ізюминка" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення боргу в розмірі 1000000,00 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору позики № Б/№, укладеного між сторонами 28.12.2012.

Відповідач надав відзив, у якому визнав позовні вимоги, але послався на відсутність на цей час можливості повернути борг.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2012 року між Приватним підприємством "Сфера" (далі - позивач, позикодавець, сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю Магазин "Ізюминка" (далі - відповідач, позичальник, сторона-2) був укладений договір позики Б/№, за умовами п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в строки та на умовах, передбачених даним договором.

Позика за цим договором є поворотною фінансовою допомогою, являє собою суму грошових коштів в національній валюті України, передану платнику податку у користування на визначений строк відповідно до умов даного договору; нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плата за користування наданими коштами (згідно 14.1.257, ст. 14 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010) умовами договору не передбачена (п. 1.2. договору).

Позика надається позикодавцем частинами в національній валюті України в межах суми 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень 00 копійок) без ПДВ за заявкою позичальника, починаючи з дати підписання договору (п. 2.1. договору). В редакції додаткової угоди від 31.05.2013 до цього договору, яка є невід'ємною частиною договору, пункт 2.1. змінений сторонами та викладений в наступній редакції: позика надається частинами в національній валюті в межах суми 2 500 000,00 грн без ПДВ позикодавцем позичальнику по заявці.

Відповідно до п. 2.3. договору позика позичальнику надається позикодавцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з рахунку позикодавця.

Позика надається позичальнику на безоплатній основі, тобто не нараховуються і не сплачуються відсотки та інші види компенсації за користування грошовими коштами (п. 2.2. договору).

Строк повернення позики у повному обсязі не пізніше 31 грудня 2017 року (п. 2.4. договору, в редакції додаткової угоди від 31.05.2013).

Пунктом 2.5 договору визначено, що позика використовується для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності.

Повернення позики провадиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку (п.3.1. договору).

Пунктом 7.1. договору визначено, що позикодавцеві надано право достроково вимагати повернення позики, письмово попередивши про це сторону 2 - ТОВ Магазин "Ізюминка" (позичальник) за 10 (десять) робочих днів.

15 квітня 2014 року додатковою угодою № 2 до договору позики був доповнений розділ 3 пунктом 3.2. наступного змісту:

"3.2. У випадку прийняття рішень про ліквідацію або реорганізацію сторони 2, прийняття господарським судом заяви про порушення справи про банкрутство сторони 2, визнання сторони 2 банкрутом, або наявність інших обставин, які явно свідчать про те, що надана стороні 2 позика не буде своєчасно повернена, строк виконання зобов'язань за договором вважається таким, що настав. Сторона 1 набуває право вимагати від сторони 2 достроково повернути надані грошові кошти у повному обсязі або їх частину, а сторона 2 зобов'язана, незважаючи на положення п. 2.4. цього договору, виконати таку вимогу позикодавця і повернути отримані в позику грошові кошти в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги."

Зазначена додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання і є невід'ємною частиною договору, укладена в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін (п.п. 2, 3 угоди).

На виконання умов договору позики у період з 31 січня 2013 року по 20.12.2013 року позикодавцем позичальнику було перераховано 2 135 810 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 448 від 28.12.2012 на суму 63 544,00 грн;

№ 25483 від 31.01.2013 на суму 180 000,00 грн;

№ 26620 від 28.02.2013 на суму 160 300,00 грн.;

№ 164 від 29.03.2013 на суму 177 700,00 грн;

№ 229 від 30.04.2013 на суму 172 000,00 грн;

№ 291 від 31.05.2013 на суму 178 000,00 грн;

№ 31290 від 27.06.2013 на суму 172 000,00 грн;

№ 32514 від 30.07.2013 на суму 177 566,00 грн;

№ 33716 від 30.08.2013 на суму 177 800,00 грн;

№ 35036 від 30.09.2013 на суму 184 400,00 грн;

№ 36465 від 31.10.2013 на суму 190 700,00 грн;

№37708 від 29.11.2013 на суму 184 800,00 грн;

№ 38560 від 20.12.2013 на суму 117 000,00 грн, а також актом звірки взаєморозрахунків від 04.10.2016.

04 жовтня 2016 року позикодавець, керуючись п. 7.1. договору зажадав дострокового повернення частини позики в розмірі 1 000 000,00 грн в двадцятиденний строк (до 24.10.2016 року), нарочно вручивши позичальнику відповідну вимогу.

В порушення умов договору станом відповідач вимогу про дострокове повернення грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 грн не виконав, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач визнав повністю позовні вимоги.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України унормовано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 цієї ж статті Цивільного кодексу України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем позики відповідачу останнім не оспорений та отримання якої підтверджено матеріалами справи.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги.

Судом встановлено, що відповідач порушив обумовлений вимогою строк та не здійснив дострокового повернення суми позики, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 1000000,00 грн, яка з огляду на обставини справи підлягає до стягнення.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з підстав про якій йдеться вище у цьому рішенні.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 15000,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин "Ізюминка" (Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Комарова, буд. 3А, ідентифікаційний код 19304613) на користь Приватного підприємства "Сфера" (Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна, буд. 2А, ідентифікаційний код 30344629) борг у сумі 1000000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 15000,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2017.

Суддя ОСОБА_3