ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р.Справа № 922/3655/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", м. Київ
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі, Харківська обл.; , 2) Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1) Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ; 2) Південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, м. Красноград, Харківська обл.
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін та третіх осіб:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - ОСОБА_1 (довіреність № 2-308д від 29.12.2015 р.);

третьої особи 1 - ОСОБА_2 (довіреність № 1865 від 29.12.2015 р.);

третьої особи 2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд:

1) зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі, Харківська обл. (далі за текстом - 1-й відповідач), оператора спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р., виконати умови договору № 220816/1 від 22.08.2016 р. шляхом передачі в натурі у власність позивача природного газу власного видобутку в кількості 2510,000 тис. куб. м.;

2) зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", м. Київ (далі за текстом - 2-й відповідач) підписати акт приймання приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що 1-й відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р. підписавши з позивачем акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2016 р. не здійснив фактичну передачу позивачу природного газу, про який зазначено в акті приймання-передачі; що 2-й відповідач всупереч умовами договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 13.10.2004 р. не підписав акт приймання приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за зазначеним договором, внаслідок чого позивач не має фактичної можливості отримати природний газ, придбаний за договором купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2016 р. порушено провадження по справі № 922/3655/16, призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.11.2016 р. та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ (далі -третя особа - 1).

Ухвалами господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. та від 06.12.2016 р., від 27.12.2016 р.,розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Південну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, м. Красноград (далі - третя особа - 2).

Ухвалами господарського суду Харківської області від 22.11.2016 р. та від 10.01.2017 р. відмовлено в задоволенні заяв представника 2-го відповідача про відвід судді.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.01.2017 р. повернуто зустрічну позовну заяву 2-го відповідача до позивача та 1-го відповідача, в якій 2-й відповідач просив суд визнати недійсним договір № 220816/1 від 22.08.2016 р., укладений між ТОВ "Карпатнадраінвест" - оператором спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність від 13.10.2004 р. та ТОВ "Елікор Капітал".

В процесі розгляду справи 1-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 43486 від 20.12.2016 р.) в якому просить суд у задоволенні позовних вимог до 1-го відповідача відмовити, посилаючись на те, що він не може виконати взяті на себе зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р., оскільки 2-й відповідач не склав та не передав на підпис ати приймання-передачі природного газу, газового конденсату та сирої нафти видобутку серпня, вересня, жовтня 2016 року, чим порушив умови договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 13.10.2004 р., тощо.

Третя особа 1 надала суду письмові пояснення (вх. № 44439 від 26.12.2016 р.) в яких зазначає, що позовні вимоги в межах даної справи стосуються зобовязань позивача та 1-го відповідача, що виникли за договором № 220816/1 від 22.08.2016 р., стороною якого третя особа 1 не є. Виходячи з викладеного, третя особа 1 зазначає, що вона не може ані підтвердити ані спростувати будь-які факти і обставини, наведені в позовній заяві.

2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 387 від 10.01.2017 р.), в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заявлені позивачем вимоги не є взаємоповязаними, позивач обрав неналежний спосіб захисту цивільних прав, які передбачені ст. 16 ЦК України, та ст. 20 ГК України; що дії 1-го відповідача, як оператора спільної діяльності за укладеним між відповідачами договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1747 від 13.10.2004 р. суперечать вимогам чинного законодавства України, умовам зазначеного договору, та порушують права та інтереси 2-го відповідача, тощо.

Крім того, 2-й відповідача звернувся до господарського суду з клопотанням (вх. № 43613 від 20.12.2016 р.) в якому просить суд зупинити провадження у даній справі до розгляду та набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/20777/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі, Харківська обл. 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", м. Київ про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р.

Зазначене клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що позовні вимоги позивачем в межах даної справи обґрунтовані з посиланням на невиконання 1-м відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р., дійсність або недійсність якого встановлюється господарським судом м. Києва у справі № 910/20777/16, тобто, на думку 2-го відповідача, дана справа та справа № 910/20777/16 є повязаними.

Розглянувши зазначене клопотання суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду м. Києва від 19.12.2016 р. по справі № 910/20777/16 в задоволенні зазнаечного позову Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ відмовлено, тобто справу вирішено по суті.

Посилання 2-го відповідача на те, що ним подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів прийняття апеляційним господарським судом до провадження апеляційної скарги на зазначене вище рішення господарського суду м. Києва.

На судове засідання 10.01.2017 р. прибули представники 2-го відповідача та третьої особи 1.

Представник 2-го відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи повідомив, що він не має самостійних вимог на предмет спору, та не може ані підтвердити ані спростувати будь-які факти і обставини, наведені в позовній заяві.

Позивач, 1-й відповідач, та третя особа 2 на судове засідання своїх представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неприбуття представників не повідомили.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача, 1-го відповідача та третьої особи - 2 не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст.. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 29.04.2004 р. між 1-м відповідачем та 2-м відповідачем укладено договір № 1747 про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність від 29.04.2004 р. (далі - Договір СД), до якого сторонами вносилися зміни додатковими угодами № 1 від 03.09.2012 р. та № 2 від 18.12.2014 р.

За умовами даного договору сторони зобов'язались об'єднати свої вклади та вести спільну інвестиційну та виробничу діяльність з метою розвитку розробки певних газових родовищ.

Відповідно до п. 3.4. Договору СД майно, внесене Сторонами у спільну діяльність, а також створене та придбане в процесі спільної діяльності, є спільною частковою власністю Сторін.

Пунктом 3.7. Договору СД передбачено, що розпорядження спільним майном здійснює Сторона-1 у межах, обумовлених даним Договором, Програмами спільної діяльності та рішеннями Комітету управління.

Пунктом 4.1. Договору СД передбачено, що для загального керівництва спільною діяльністю, координації спільних дій Сторін та вирішення найважливіших питань Сторони утворюють Комітет управління спільною діяльністю. Формою роботи Комітету управління є засідання. Рішення Комітету управління оформлюється протоколом, який підписується всіма присутніми на його засіданні членами. (Пункт 4.5. Договору СД).

Відповідно до пункту 4.3. Договору СД, ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює Сторона-1 (Оператор). При цьому Оператор діє також у межах, обумовлених даним Договором, Програми та Бюджетами спільної діяльності та рішеннями Комітету управління.

Матеріали справи також свідчать про те, що між позивачем, як покупцем, та 1-м відповідачем як продавцем та Оператором Спільної діяльності за про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність Договором № 1747 від 13.10.2004 р. (договором СД) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 220816/1 від 22.08.2016 р. (далі договір купівлі-продажу).

Відповідно до пункту 1.1 Договору купівлі-продажу, продавець зобовязується передати у вересні 2016 року для потреб покупця природний газ видобутку України, а покупець зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу, кількість природного газу за Договором складає 2 510,00 тис. куб. м. Сторони домовилися про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному пункті, на 30%.

Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що позивач передає природний газ з ресурсу вересня 2016 року, що належить йому на праві власності, у точці входу (56ZE-92-00004105) в газопроводи УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ». Позивач приймає природний газ у точці входу (56ZE-92-00004105) в газопроводи УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ» та на підставі підписаного договору транспортування з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» поставляє отриманий природний газ споживачам магістральним трубопроводом мережі ПАТ «УКРТРАНСЕАЗ».

Відповідно до п. 4.1. Договору купівлі-продажу, ціна за 1 000,00 кубічних метрів природного газу без врахування вартості його транспортування по території України на момент укладання цього Договору складає 4 916,67 грн., крім того ПДВ - 983,33 грн.

Пунктом 4.2. зазначено, що загальна вартість природного газу відповідно до Договору без ПДВ визначається як добуток ціни на загальний обсяг газу, що постачається і складає 12 340 841,70 грн., крім того ПДВ-20% - 2 468 168,34 грн. Загальна вартість по даному Договору з ПДВ складає 14 809 010,04 грн.

Відповідно до п. 5.1. покупець зобовязаний здійснити оплату вартості природного газу на підставі рахунку продавця до 31 грудня 2016 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що в рамках договору купівлі-продажу між позивачем та 1-м відповідачем підписано акт прийому-передачі природного газу від 30.09.2016 р., зі змісту якого вбачається що 1-й відповідач, як оператор спільної діяльності за про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність Договором № 1747 від 13.10.2004 р., передав, а позивач, як покупець прийняв у вересні 2016 року фактичні обсяги природного газу в обсязі 2692,206 тис. куб. м. загальною вартістю 15884026,16 грн. (в т.ч. ПДВ - 2647337,69 грн.).

Проте, як зазначає позивач, фактична передача природного газу за актом прийому-передачі природного газу від 30.09.2016 р. не відбулася, в звязку з чим, в позовній заяві просить суд зобов'язати 1-го відповідача, як оператора спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р., виконати умови договору № 220816/1 від 22.08.2016 р. шляхом передачі в натурі у власність позивача природного газу власного видобутку в кількості 2510,000 тис. куб. м.

При цьому, позивач також зазначає, що з підстав невиконання 1-м відповідачем своїх зобовязань він звертався до останнього претензією від 03.10.2016 р., на яку отримав відповідь про те, що 1-й відповідач повністю визнає факт порушення ним своїх зобовязань за договором купівлі-продажу, та зазначає, що він не має технічної можливості виконати умови цього договору, через неправомірні дії іншого учасника спільної діяльності 2-го відповідача, який всупереч умовам Договору № 1747 про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність від 29.04.2004 р. та вимогам чинного законодавство не підписав акти приймання-передачі видобутого природного газу, що належить спільній діяльності.

З урахуванням зазначеного, позивач в межах даної справи також просить суд зобов'язати 2-го відповідача підписати акт приймання приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України встановлено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з п. 3.2. договору купівлі-продажу природний газ вважається переданим продавцем та прийнятий покупцем при підписанні акту приймання передачі фактичних обсягів природного газу.

Як вже було зазначено вище, між сторонами в рамках договору купівлі-продажу підписано акт прийому-передачі природного газу від 30.09.2016 р., згідно з яким 1-й відповідач передав, а позивач прийняв в рамках договору купівлі-продажу природний газ в обсязі 2692,206 тис. куб. м. загальною вартістю 15884026,16 грн. (в т.ч. ПДВ - 2647337,69 грн.).

Доказів фактичного не передання газу за цим актом матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про зобовязання 1-го відповідача, як оператора спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р., виконати умови договору № 220816/1 від 22.08.2016 р. шляхом передачі в натурі у власність позивача природного газу власного видобутку в кількості 2510,000 тис. куб. м.

Щодо решти позовних вимог про зобовязання 2-го відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що зазначеною статтею не передбачено право субєктів визначених в зазначеній статті звертатися з позовними вимогами в інтересах іншої особи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як свідчать матеріали справи, позивач не є стороною за договором № 1747 про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність від 29.04.2004 р., а відповідно, не має субєктивного права вимоги виконання 2-м відповідачем, який є стороною цього договору зобовязань за цим договором, оскільки права позивача в результаті такого невиконання не можуть вважатися порушеними.

При цьому, позивачем в контексті недоведеності позовних вимог щодо зобовязання 1-го відповідача виконати умови договору № 220816/1 від 22.08.2016 р., не надано до суду жодного доказу у підтвердження наявності саме його порушеного цивільного права або інтересів, за захистом якого він звернувся, в звязку з можливим невиконанням 2-м відповідачем умов договору № 1747 про спільну інвестиційну діяльність та виробничу діяльність від 29.04.2004 р. щодо не підписання актів.

Крім того, як вже було зазначено вище, позивач просить суд зобовязати 2-го відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність. Однак, керуючись положеннями ст. 84 ГК України, господарський суд може зобовязати вчинити лише конкретні дії, а вимога про зобовязання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність не може бути задоволена з огляду на абстрактність її змісту та відсутність конкретного переліку актів, які необхідно підписати відповідачу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.01.2011 р. у справі № 31/214.

Крім того, положення ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України не передбачають такого способу захисту прав як зобовязання підписати акт приймання-передачі, а ст. 6 ГК України забороняє суду втручатися у діяльність суб'єктів господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.06.2010 р. у справі № 30/17-10.

За таких обставин, суд визнає вимоги позивача про зобовязання підписати акти приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором № 1747 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 13.10.2004 р. позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та заявленими без надання відповідних доказів порушеного права.

Зазначене є підставами для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 32-36, 44, 49, 75, 80, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3