ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р. Справа № 926/2286/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2І.), б/н від 04.11.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/5279/16 від 10.11.2016р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 28.10.2016р.

у справі № 926/2286/16

за позовом: приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (надалі ПрАТ СК Українська страхова група), м. Київ

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м. Хотин, Чернівецька область

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 102 703,09 грн.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 28.10.2016р. у справі № 926/2286/16 (суддя Дутка В.В.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПрАТ СК Українська страхова група 102 703 грн. шкоди, 1 540,55 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Враховуючи, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2016р. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ОСОБА_3, було визнано винним ОСОБА_4, який працює у відповідача, то відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, відтак, позивач правомірно звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані нею докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що в даному випадку ФОП ОСОБА_2 не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки винна особа ОСОБА_4 у трудових та/або договірних відносинах з нею не перебувала. Крім того, огляд транспортного засобу та фіксація пошкоджень було здійснено не відповідно до фактичного стану ТЗ, а з врахуванням інтересів власника авто, що суперечить дійсним обставинам та не відповідає вимогам діючого законодавства.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 10.11.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кузь В.Л. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.12.2016р.

У звязку із звільненням судді Кузя В.Л., 09.12.2016р. здійснено повторний розподіл судової справи №926/2286/16 між суддями, дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_6, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.01.2017р.

Позивач участі уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У запереченнях на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/8843/16 від 09.12.2016р.). Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі уповноважено представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.01.2015р. між ПAT Страхова компанія Українська страхова група (страховик) та ТзОВ Порше Лізинг Україна (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-0157/0010, предметом якого є страхування транспортного засобу Audi, державний номер НОМЕР_1.

15.11.2015р. у м. Києві на вул. Заболотного відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Audi державний номер НОМЕР_1, під керуванням гр. ОСОБА_7 та транспортного засобу марки Renault Magnum, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який працює водієм у відповідача.

Факт ДТП підтверджується довідкою №82793215 про дорожньо-транспортну пригоду, наданою 1 Ротою 4 Батальйону УПС МВС у м. Києві (а.с. 19).

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 01.02.2016р. у справі №752/174/16-п зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення гр.ОСОБА_4 п.2.3 б Правил дорожнього руху України, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 ОСОБА_3 (а.с. 20).

16.11.2015р. до ПAT СК Українська страхова група звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 14).

На підставі наданих документів було складено страховий акт №ДККА-47764 від 09.12.2015р., згідно з яким сума страхового відшкодування складає 152 203,09 грн. (а.с. 25).

На підставі вказаного страхового акту, страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 152 203,09 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №22294 від 10.12.2015р., №22428 від 11.12.2015р. (а.с.27,28).

Цивільна відповідальність відповідача застрахована у ТзОВ СТДВ Глобус з встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в 50 000,00 грн., що підтверджено полісом №АЕ/6111059 (а.с.97, 119).

Згідно платіжного доручення від 29.04.2016р. №4956 ТДВ СКДВ Глобус перерахувало позивачу 49 500,00 грн. страхового відшкодування по претензії від 21.03.2016р. (а.с. 29-30).

За наведених обставин позивач отримав залишок страхового відшкодування (152 203,09 49 500,00) у сумі 102 703,09 грн., який не покривається полісом №АЕ/6111059 (а.с.98).

Таким чином, різницю (102703,09 грн.) між виплаченою позивачеві сумою страхового відшкодування (49500,00грн. ) та виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі ( 152203,09 грн. ) позивач просить стягнути з відповідача.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власником транспортного засобу Renault Magnum, державний номер НОМЕР_3, як джерела підвищеної небезпеки, є відповідач, що підтверджено довідками Міністерства внутрішніх справ України (а.с.42,43).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2016р., яка набула законної сили, визнано винним ОСОБА_4, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ОСОБА_3. У вказаній постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_4 працює у відповідача.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування").

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 09.12.2015р. сума страхового відшкодування вказаного вище транспортного засобу складає 152 203,09 грн.

09.12.2015р. позивачем складено страховий акт № ДККФ-47764 за договором страхування, відповідно до якого подія, що сталась 15.11.2015р. була кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 152 203,09 грн.

Як зазначалося вище, на підставі вказаного страхового акту, страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 152 203,09 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №22294 від 10.12.2015р., №22428 від 11.12.2015р.

Оскільки матеріалами справи встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, який працював у відповідача, та факт сплати ПрАТ СК Українська страхова група суми страхового відшкодування, часткової сплати в розмірі 49 500,00 грн. страхового відшкодування ТДВ СКДВ Глобус в межах полісу №АЕ/6111059, то колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 різниці (102703,09 грн.) між виплаченою позивачеві ТДВ СКДВ Глобус сумою страхового відшкодування (49500,00грн.) та виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі (152203,09 грн. ) обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016р. у справі № 926/2286/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Данко Л.С.

ОСОБА_1