ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р. Справа № 917/338/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сундалова М.В., за довіреністю №02/2750 від 14.07.2016 року.

відповідача - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 (вх. 1616 П/3-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року по справі №917/338/16

за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава

до ФОП ОСОБА_2, м. Полтава

про стягнення 26180,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 року по справі №917/338/16 (суддя Пушко І.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 17000,00 грн. штрафу, 17000,00 грн. пені із зарахуванням зазначених сум до загального фонду Державного бюджету України на рахунок управління Державної казначейської служби України у м. Полтава. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги (від 14.06.2016 року вх. №6118) скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 року по справі №917/338/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відзиву на апеляційну скаргу зазначило, що рішення господарського суду Полтавської області було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 року по справі №917/338/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

18.08.2016 року Полтавським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України подано доповнення до відзиву (вх.№8182).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи ФОП ОСОБА_2 надано копію позовної заяви про визнання рішення Адміністративної колегії Полтавського територіального відділення Антимонопольного комітету від 03.09.2016 року №02/132-рш по справі №02-01-50/87-2015 недійсним та копії ухвали суду у справі № 917/1146/16 про прийняття зазначеної заяви до провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 року провадження у справі №917/338/16 зупинено. Зобов'язано сторони повідомити Харківський апеляційний господарський суд про результати розгляду господарським судом Полтавської області справи №917/1146/16 .

20.12.2016 року ухвалою суду було поновлено провадження у справі №917/338/16, розгляд справи призначено на 10.01.2017 року.

Антимонопольний комітет України надав письмові пояснення по справі.

В засідання суду призначене на 10.01.2017 року представник відповідача не з'явився, на адресу суду направив клопотання в якому просить розгляд справи відкласти.

Розглянувши вище зазначене клопотання, враховуючи, що діюче законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у зв'язку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність у судовому засіданні участь свого представника, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що ФОП ОСОБА_2 свого представника у судове засідання не направила, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2015 pоку Адміністративна колегія Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 02/132-рш по справі № 02-01-50/87-2015 про визнання дій Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 щодо застосування після набуття законної сили розпорядження голови Полтавської ОДА від 20.04.2015 року № 187 однакового тарифу за 1 км проїзду пасажира на міжміських автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі руху у розмірі 0,45 грн. без його економічного обґрунтування, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 1 ст. 50 та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення суб'єктами господарювання схожих дій на ринку надання послуг з перевезення пасажирів у звичайному режимі руху на міжміських автобусних маршрутах загального користування, які призвели до обмеження конкуренції без об'єктивних причин для вчинення таких дій.

Пунктом другим резолютивної частини рішення накладено на відповідача штраф у розмірі 17000 грн.

Відповідач зазначену суму штрафу не сплатив, що зумовило звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

За приписами статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, Такими діями є, зокрема, дії, які стосуються встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів.

Положення частини 1 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не обмежують форм антиконкурентної узгодженої поведінки, а тому вона може виражатися у будь-якій формі.

Полтавським обласним територіальним відділенням Атимонопольного комітету України було встановлено та підтверджено в ході розгляду справи, що поведінка суб'єктів господарювання, які здійснюють перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі руху, до яких відноситься і відповідач, суттєво впливає на стан конкуренції на цьому ринку.

Так, за розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 20.04.2015 року №187 встановлено тарифи на перевезення пасажирів автобусами, які працюють у звичайному режимі руху в приміському та міжміському внутрішньобласному сполученні на рівні не більше 0,45 грн. за 1 км. проїзду пасажира без урахування ПДВ.

Згідно листа Департаменту інфраструктури та туризму Полтавської ОДА від 12.05.2015 року №645/01-21/728, враховуючи набуття законної сили постави КМУ від 25.03.2015 року №240, обласні державні адміністрації позбавлені права регулювати (встановлювати) тариф на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху в приміському та міжміському внутрішньобласному сполученні.

Відповідно до Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого наказом №1175 від 17.11.2009 року, автомобільний перевізник повинен застосовувати економічно обґрунтований тариф на перевезення пасажирів на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, виходячи з власних витрат.

Однак, автомобільні перевізники, а саме: ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18, ФОП ОСОБА_19, ФОП ОСОБА_20, ФОП ОСОБА_21, ФОП ОСОБА_22, ФОП ОСОБА_23, ФОП ОСОБА_24, що здійснюють перевезення пасажирів на міжміських автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі руху, необґрунтовано без наявності об'єктивних причин застосували з моменту набуття законної сили розпорядження голови Полтавської ОДА тариф 0,45 грн./1км проїзду пасажира.

Для кваліфікації дій суб'єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов'язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як антиконкурентні узгоджені дії (частина 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно з статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Проте, внаслідок узгодження перевізниками цін на перевезення пасажирів було усунуто один з найважливіших факторів конкурентної боротьби ціну товару, що з огляду на обсяг ринку, охоплений узгодженими діями призвело до обмеження конкуренції на цьому ринку.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, доведеним факт вчинення відповідачем порушення, визначене у передбаченим п. 1 ст. 50 та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб'єктів господарювання, які стосуються узгодження цін реалізації товарів.

Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №02-01-50/87-2015 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ФОП ОСОБА_2 (відповідач у справі) прийнято рішення від 03.09.2015 року №02/132-рш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», відповідно до якого визнано дії ФОП ОСОБА_2, які полягають у застосуванні після набуття законної сили розпорядження голови Полтавської ОДА однакового тарифу на проїзд за 1 км проїзду пасажира на міжміських автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі руху без об'єктивних причини є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 1 ст. 50 та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді анти конкурентних узгоджених дій шляхом вчинення суб'єктами господарства схожих дій на ринку, які призвели до обмеження конкуренції.

Господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні ст.39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою ст. 47 та частиною першою ст. 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акту державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 01.12.2016 року по справі №917/1146/16 було відмовлено відповідачу у скасуванні рішення Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 02-01-50/87-2015 прийнято рішення від 03.09.2015 № 02/132-рш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції через закінчення присічного строку на оскарження рішень (розпоряджень) Антимонопольного комітету України та його органів.

Як свідчать матеріали справи, Витяг з рішення від 03.09.2015 року №02/132-рш позивач надіслав відповідачеві - ФОП ОСОБА_2, 15.09.2015 року рекомендованим листом №540 за місцем знаходження відповідача: АДРЕСА_1 (витяг з ЄДРПОУ - а.с.19, том 1). Лист був повернутий позивачеві з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (том 1, а. с. 16).

За положеннями статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб'єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Так, в газеті "Зоря Полтавщини" від 17.11.2015 року №175-176 (22705-22706) було розміщено оголошення про прийняття рішення від 03.09.2015 року №02/132-рш щодо ФОП ОСОБА_2, в якому зокрема було вказано: "Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, з повним текстом рішення можна ознайомитись у Полтавському обласному територіальному відділені Антимонопольного комітету України " (32506594) (том 1, а. с. 18).

Той факт, що позивачі не з'явилися до поштового відділення за отриманням поштової кореспонденції за юридичною адресою, не читали офіційні друковані органи, має своїм наслідком те, що позивачі як підприємці несуть ризики невчинення вказаних дій (зокрема і у вигляді несвоєчасного отримання інформації щодо прийнятих стосовного нього рішень державними та іншими органами та пропусків строків на їх оскарження).

В розрізі вище викладеного, вбачається, що рішення адміністративної колегії територіального відділення від 02.12.2014 №230-р/к у справ №1/12-244-14 про порушення ФОП ОСОБА_2 законодавства про захист економічної конкуренції, є таким, що вручене відповідачу, а отже відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов'язковим до виконання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій за порушення конкурентного законодавства з боку відповідача, діяв в межах чинного законодавства України про захист економічної конкуренції, не перевищуючи встановлену межу для визначення їх розміру. При цьому законодавство про захист економічної конкуренції не зобов'язує орган Антимонопольного комітету України обґрунтовувати розмір штрафу, що застосовується, з огляду на його відповідність "протиправності порушення" та "додержання розумного балансу інтересів".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2011 року по справі № 5002-7/5960-2010.

На момент подання позову, жодних активних дій покликаних на сплату штрафу, відповідачем не здійснено.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 року по справі №917/338/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 року по справі №917/338/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.