ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11.01.2017 Справа № 908/71/17

Суддя Проскуряков К.В., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25)

До відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 2 022,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

10.01.2017 від Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. № 386/33 від 27.12.2016 (вх. №76/08-07/17 від 10.01.2017) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 2 022,58 грн.

Розглянувши зазначену позовну заяву господарський суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Статтями 54 та 57 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви та комплектності документів, які повинні додаватися до неї.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00 грн.).

До позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлено законом порядку та розмірі.

Проте, заявником надано клопотання про надання відстрочки сплати судового збору № 387/33 від 27.12.2016 до прийняття рішення по суті спору. Позивач посилається на те, що у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування кошти у належному обсязі на сплату судового збору відсутні. Заборгованість зі сплати заробітної плати станом на 14.11.2016 склала 60,07 млн. грн. У позивача відсутні кошти на банківських рахунках, а за результатами господарської діяльності підприємства позивача за І півріччя 2016 року збитки склали 2 402 тис. грн., що відображено у звіті про фінансові результати. Також, до клопотання надані довідки банківських установ, з яких вбачається наявність грошових коштів на рахунках. Проте, на вказані грошові кошти накладено арешт в межах здійснення виконавчого провадження. Також, позивач у клопотанні посилається на неможливість сплати ним судового збору у максимальному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, надання відстрочки сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Згідно п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін.

Враховуючи, що позовна заява надійшла до господарського суду Запорізької області 10.01.2017, до якої кошторис на 2017 рік не надано, розгляд справи буде здійснюватись у 2017 році, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що після прийняття рішення у справі, позивач зможе сплатити судовий збір у разі прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача, викладені у клопотанні, судом не приймаються, оскільки Закон України «Про судовий збір» в новій редакції вступив в силу з 01.09.2015, що свідчить про те, що позивач був обізнаний про його обов'язок сплачувати судовий збір при поданні позовних заяв до суду та мав вживати всіх передбачених законодавством заходів щодо забезпечення виконання вимог цього Закону.

Крім того, ставка судового збору за подання вказаної позовної заяви є мінімальною та складає 1600,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не додано належних та допустимих доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Це порушує загальні принципи господарського судочинства, зокрема рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст.4-2 ГПК України) та змагальності (ст.4-3 ГПК України).

Також суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні ЄСПЛ у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно з п. 3.5. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Згідно із пунктом 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж за вих. № 386/33 від 27.12.2016 (вх. №76/08-07/17 від 10.01.2017) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 2 022,58 грн.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду у загальному порядку за наявності виділених коштів для сплати судового збору у межах строку позовної давності, після усунення допущених порушень.

Керуючись ст. 57, п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж за вих. № 386/33 від 27.12.2016 (вх. №76/08-07/17 від 10.01.2017) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 2 022,58 грн. - повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява вих. № 386/33 від 27.12.2016 (вх. №76/08-07/17 від 10.01.2017) з додатками на 66 аркуші.

Суддя К.В. Проскуряков