ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 р. Справа № 917/1628/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", вул. Щорса, 36Б, м. Київ, 01133, адреса для листування: вул.Дружби Народів, 38, м.Київ, 01033

до Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод", вул. Ливарна, 12, м. Полтава, Полтавська область, 36034

про визнання недійсним договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним підприємством "Полтавський ливарно-механічний завод"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: (1) ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36000, (2) ОСОБА_2, АДРЕСА_2, 36000,

(3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надбання", вул. Тарасівська, 38, приміщення 1-4, м. Київ, 01033.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Горбань С.В.

від відповідача: Пістряк М.С.

від третіх осіб 1,2,3: не з'явились.

У судовому засіданні 10.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним підприємством "Полтавський ливарно-механічний завод".

Позивач на задовленні позову наполягає.

Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі за мотивами відзиву на позов (арк.справи 95-99).

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучені до участі у справі ухвалою від 13.10.2016р. у судове засідання жодного разу не з"явилися, пояснень по суті спору не надали.

Ухвалою від 20.12.2016р. відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про призначення у справі експертизи фінансово-кредитних документів та зупинення провадження у справі, та задоволено клопотання відповідача про витребування у позивача додаткових документів: зобов'язано позивача надати суду інформацію та документи щодо кримінального провадження №0001060 від 18.11.2015р. в частині, що стосується оспорюваного договору, в т.ч. інформацію стосовно того, на якій стадії перебуває досудове розслідування. На виконання вимог суду позивачем надано лист слідчого ГУ Національної поліції у м.Києві від 19.11.2015р. №12/2-218 (арк.справи 113), з якого вбачається, що відомості за фактом вчинення службовими особами АТ "Дельта Банк" протягом 2014-2015 років шляхом зловживання своїм службовим становищем шляхом укладення нікчемних договорів між банком та контрагентами, розтрати майна банку, що призвело до завдання майнової шкоди в особливо великих розмірах внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0001060.

Згідно пояснень позивача, на даний час будь-яка інша інформація стосовно даного провадження у нього відсутня.

10.01.2017р. від позивача надійшло клопотання (арк.справи 108-111), підтримане представником у засіданні, про призначення у справі судової економічної експертизи . Згідно даного клопотання, позивач просить призначити у справі судову економічну експертизу для з'ясування наявності чи відсутності обставин, визначених ст.38 ЗаконуУкраїни "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які позивач посилається у обгрунтування позовних вимог.

При вирішенні відповідного клопотання суд виходить з наступного: Для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Висновок судового експерта є одним із засобів доказування. Тобто, експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Необгрунтоване призначення експертизи призводить до затягування У даному випадку, з огляду на предмет і підставу позову, дослідивши питання, які відповідач просить з"ясувати в ході експертизи, суд не вбачає підстав для її призначення та відмовляє у задоволенні клопотання, оскільки питання, які сторона просить поставити на з"ясування експерта, повинні бути досліджені саме судом (на підставі матеріалів справи) з наданням їм певної правової оцінки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

02.03. 2015 р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних»; виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» призначено Кадирова Владислава Володимировича. Згідно рішень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015р. та №147 від 03.08.2015р. тимчасову адміністрацію в «Дельта Банк» було продовжено до 02 жовтня 2015 року.

Згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.15р. № 181, розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року та призначено уповноважену особу Фонду з делегуванням повноважень ліквідатора - Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - «Фонд»), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно статті 2 вказаного Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право, зокрема:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду

зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду;

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Так, виконуючи обов'язки та здійснюючи повноваження, надані Уповноваженій особі Фонду вказаними вище імперативними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» В.В.Кадировим на підставі наказу № 67 від 11.03.15р. (витяг з наказу - арк.справи 36) було створено Комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

У матеріалах справи наявна копія Протоколу №45 від 11.08.2015р. (арк.справи 37-40), затвердженого Уповноваженою особою Фонду, з якого вбачається, що при проведенні перевірки правочинів виявлено правочини, що є нікчемними згідно ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме:

- Договір кредитної лінії №НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 з ПП «Полтавський

ливарно-механічний завод»;

- Договір застави майнових прав ЖЖЛ-2004202/S-l від 20.06.2014 з ОСОБА_2;

- Договір про відступлення права вимоги від 02.10.2014 з ТОВ «ФК «Надбання».

Наказом Уповноваженої особи фонду №749 від 21.08.2015р. (арк.справи 125-127) передбачено вжиття заходів, пов"язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів). На виконання даного наказу 25 серпня 2015 року AT «Дельта Банк» було направлено на адресу Приватного підприємства «Полтавський ливарно-механічний завод» Повідомлення № 7335 про нікчемність правочинів, яким було доведено до відома Відповідача про виявлені нікчемні правочини, та наголошено на необхідності повного та належного виконання всіх умов Договору кредитної лінії № НКЛ-2004202 від 04.11.2010 року. (копія повідомлення , докази направлення - арк.справи 41-43). Даним повідомленням позивач вимагав у відповідача повного та належного виконання всіх умов договору кредитної лінії №НКЛ-2004202 від 04.11.2010р. Відповідачем жодних дій по виконанню договору вчинено не було.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати недійсним Договір кредитної лінії №НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014р. з посиланням на те, що він підпадає під ознаки нікчемності правочину, встановлені ч.3 ст.38 ЗаконуУкраїни "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а законодавством не виключена можливість подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину недійсним.

Суд погоджується з твердженнями позивача про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, виходячи з наступного:

04 листопада 2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № НКЛ-2004202, відповідно до умов якого Банк зобов'язався видати відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до умов Договору, кредит видається в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 14 220 117,00 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 17 % річних із кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 24.02.2017 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання , що випливає з Кредитного договору, було укладено наступні договори:

Іпотечний договір № НКЛ-2004202/8-2 від 04.11.2010р.;

Договір застави № НКЛ-2004202/S-l від 04.11.2010 з ПП «ПЛМЗ»;

Договір поруки №П-2004202 від 19.05.2011, укладений з ОСОБА_1;

Договір поруки №П-2004202-1 від 29.02.2012, укладений з ОСОБА_2 (копія кредитного договору та договорів забезпечення - у матер.справи).

У подальшому Банком між сторонами було укладено Договір кредитної лінії №НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року (оспорюваний договір у даній справі, по тексту- Кредитний договір 2), на умовах якого відповідачу було видано кредит в сумі 11 283 063,22 грн. строком до 20.09.2014 з платою за користування кредитом із розрахунку 18,5% річних.

Пунктом 1.2. Кредитного договору 2 зазначено, що кредит надається для рефінансування кредитної заборгованості Позичальника перед Банком за Кредитним договором 1 (№НКЛ-2004202). Заборгованість Позичальника за Кредитним договором 2 забезпечувалась: Договором застави майнових прав №НКЛ-2004202/l/S-l від 20.06.2014 з ОСОБА_2 заставною вартістю 4 700 000,00 грн. (надалі - Договір застави майнових прав).

У день укладення Кредитного договору 2, 20.06.2014, за рахунок виданих Банком

Позичальнику кредитних коштів, з поточного рахунку Позичальника 4202 в

AT «Дельта Банк» була повністю погашена заборгованість Позичальника за Кредитним

договором 1 в сумі 11 283 063,22 грн (саме в цій сумі заборгованість існувала на момент погашення). Внаслідок цього погашення правовідносини сторін за Кредитним договором 1 та Договорами забезпечення припинились. Факт погашення заборгованості за Кредитним договором від 04.11.2010р. коштами, наданими за кредитним догвоором від 20.06.2014р. визнається відповідачем та в силу ст.35 ГПК України не підлягає доказуванню позивачем.

Внаслідок подальших узгоджених дій банку та позивача, до яких були залучені і треті особи (укладення договору про відступлення права вимоги від 02.10.2014р. з ТОВ "ФК "Надбання" зі змінами, згідно якого банком були уступлені кредиторські вимоги до відповідача на суму 7 075 473,83 грн за ціною відступлення - 15 001,00 грн, подальшого погашення заставодавцем ОСОБА_1 зі свого депозитного рахунку в цьому ж банку заборгованості відповідача в сумі 4 572 052,05 грн) фактично відбулося наступне: ,

кредитна заборгованість Позичальника за договором від 04.11.2010р. №НКЛ-2004202, забезпечена високоліквідною заставою та іпотекою ( вказані вище Іпотечний договір № НКЛ-2004202/8-2 від 04.11.2010р.; Договір застави № НКЛ-2004202/S-l від 04.11.2010 з ПП «ПЛМЗ»; Договір поруки №П-2004202 від 19.05.2011, укладений з ОСОБА_1.) була погашена за рахунок кредитних коштів самого Банку (сторонні кошти, в т.ч. й належні відповідачу не залучалися), забезпечення було втрачене (припинено внаслідок припинення основного зобов"язання), новий кредит було відступлено з великим дисконтом (відступлено вимогу на суму 7 075 473,83 грн за ціною 15 001,00 грн) та частково погашено депозитними коштами фізичної особи, розташованими у тому ж банку ( розмір депозиту при цьому значно перевищував суму 200 000,00 грн, повернення якої гарантовано вкладникам) яка є родичем (пов'язаною особою) керівника Позичальника (що підтверджується наявними у справі матеріалами, у т.ч. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача).

Таким чином, суд погоджується з позивачем у тому, що враховуючи близькі дати вчинення правочинів/укладення договорів, мету правочинів, прямо зазначену у протокольних рішеннях Банку та за текстом Кредитного договору 2, описана низка правочинів має розглядатись як єдина операція, спрямована виключно на вилучення у Банку ліквідних активів.

Представник позивача пояснює, що такими діями банку завдано майнової шкоди (у вигляді ухилення від повернення кредитних коштів) на суму понад 7 млн. гривень (11 283 063,22 грн кредиту за оспорюваним правочином - 15 001,00 грн вартості відступлення - 4 572 052,05 грн погашення заставодавцем ОСОБА_2.).

Заперечення відповідача проти позову зводяться до заявлення клопотань про зупинення провадження у справі та призначення судових експертиз, у задоволенні яких судом було відмовлено; тверджень про відсутність повноважень у Уповноваженої особи Фонду на прийняття рішень стосовно нікчемності правочинів, укладених банком; поставлення під сумнів рівня кваліфікації Уповноваженої особи Фонду та членів створеної комісії, необхідної для прийняття таких рішень. Надаючи оцінку запереченням відповідача, суд зазначає наступне:

Рішенням Виконавчого комітету Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016р. затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення. До моменту набрання ним чинності порядок виявлення таких правочинів, а також дії Фонду у разі їх виявлення визначалися нормативно-правовими актами Фонду. Позивачем надано докази правомірності дій Уповноваженої особи Фонду при прийняття рішень, що стосуються оспорюваногоп правочину, натомість відповідачем не доведено протилежного, так само як і не доведено твердження про відсутність належного рівня кваліфікації працівників Фонду під час виконання ними своїх повноважень. Так, вимоги до уповноваженої особи Фонду, обмеження її прав, перелік осіб, які не можуть бути уповноваженою особою Фонду і т.п. передбачено ст.35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стосовно неправильного застосування позивачем приписів ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд зазначає наступне:

У повідомленні про нікчемність правочинів та позовній заяві у обгрунтування вимог позивач посилається на пункти 1,2,3,6,7 ч.3 ст.38 Закону, які на час проведення перевірки та надсилання повідомлення діяли у такій редакції:

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Станом на час укладення оспорюваного правочину вказана стаття діяла в іншій редакції (так, в редакції, чинній з 20.04.2014р. нікчемними вважалися: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Проте посилання відповідача на існування іншої редакції статті 38 Закону як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, за умови встановлення судом обставин, за яких вчинено оспорюваний правочин та доведення позивачем факту штучного виведення активів банку, укладення банком договору перекредитування за рахунок власних коштів і як наслідок - втратою високоліквідного забезпечення, завдання банку значної матеріальної шкоди і інших обставин, викладених вище у мотивувальній частині рішення, оскільки відповідачем не доведено, що на момент укладення оспорюваного правочину він відповідав вимогам законодавства та не був нікчемним. При цьому судом враховано, що повідомлення про нікчемність правочинів від 25.08.2015р. №7335 відповідачем оскаржено у встановленому порядку не було.

Підставою недійсності правочину, згідно ст.215 ЦК України, є недодержання на момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі разі визнання його недійсним не вимагається. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину недійсним.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді у судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, відкшодовуються йому за рахунок відповідача з урахуванням ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи, керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір кредитної лінії №НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним підприємством "Полтавський ливарно-механічний завод".

3. Стягнути з Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод" ( 36034, м.Полтава, вул.Ливарна, 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ) судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.01.2017р.

Суддя Мацко О.С.