ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 р. Справа № 917/58/16

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Калина", с.Книшівка, Гадяцький район, Полтавська область, 37322

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення грошових коштів.

Суддя Киричук О.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №43 від 10.02.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №9 від 01.04.2016р.

Суть спору: 15.01.2016 сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Калина" звернулися до господарського суду з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 2 593 580,49грн. за договором поставки №29-К від 01.06.2012, із яких: 2 536 913,89грн. - основний борг, 25 735,95грн. - штраф, 25 954,44грн. - індекс інфляції, 4 976,21грн. - 3% річних.

19.07.2016 ухвалою господарського суду Полтавської області (суддя Іваницький О.Т.) зупинено провадження у справі №917/58/16 до вирішення Вищим господарським судом України справи №917/381/16.

22.08.2016 постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 скасовано, справу передано на розгляд цього ж суду.

Вищий господарський суд України постановою від 07.11.2016р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 у справі №917/58/16 господарського суду Полтавської області залишив без змін.

29.11.2016р. матеріали справи №917/58/16 надійшли до господарського суду Полтавської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.12.2016р. № 204 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 917/58/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 02.12.2016р. справу № 917/58/16 було перерозподілено судді Киричуку О.А.

Ухвалою суду від 05.12.206р. справу призначено до розгляду.

Розглядається позовна заява про стягнення 2 593 580,49 грн., за Договором поставки № 29-К від 01.06.2012 року, із яких: основний борг - 2536913,89 грн., штраф - 25735,95 грн., індекс інфляції - 25954,44 грн., 3% річних - 4976,21 грн.

Позивачем в процесі розгляду справи неодноразово подавалися заяви про зменшення позовних вимог.

Так, 11.02.2016р. позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача 2 503 827,91грн. - суму основного боргу, штраф - 25 735,95 грн., індекс інфляції - 25 954,44 грн., 3% річних - 4 976,21 грн.

15.03.2016р. позивач через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій повідомляє про часткове погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 23 000,00грн. та просить стягнути з відповідача 2 480 827,914грн. - суму основного боргу, штраф - 25 735,95 грн., індекс інфляції - 25 954,44 грн., 3% річних - 4 976,21 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов"язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заяви про зменшення позовних вимог приймаються судом. Подальший розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог, згідно заяви, поданої 15.03.2016р.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав у встановлені договором строки свої договірні зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

20.12.2016р. відповідачем подано клопотання , в якому відповідач повідомив про те, що ним частково сплачено суму боргу та станом на 16.12.2016 рік заборгованість становить 125 678,74грн.

10.01.2017р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання про залучення доказів, в якому повідомив про те, що ним частково сплачено суму боргу та станом на 27.12.2016 рік заборгованість становить 89 883,74грн.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» (Покупець, Відповідач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Калина» (Постачальник, Позивач) був укладений Договір поставки № 29-К (Договір)

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов"язується систематично передавати у власність Покупця молочну сировину (молока коров'яче незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом - молоко, а Покупець зобов"язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором (п.1.1 Договору);.

- кількість молока зазначається в Спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики; України № 176 від 01 липня2002 року (далі - Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (Додаток № 1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору ( п.1.2. Договору);.

- Постачальник зобов"язаний постачати молоко на умовах: EXW Інкотермс 2010 - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: с Книшівка, с. Броварки Гадяцького району, Полтавської області.(п. п. 2.1, 2.1.1 Договору);

- право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником Покупця товарної накладної крім випадку виявлення Покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам (п. 2.2. Договору);

- не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним Покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № З-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини (п.2.5. Договору);

- Покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту переходу права власності на молоко (п. 5.4. Договору);

- при порушенні своїх зобов'язань за цим договором винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов'язань є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених цим договором ( п.6.1. Договору);

- у випадку якщо заборгованість з оплати молока (п.5.4 Договору) становить 10 (десять) календарних днів і більше, Покупець зобов"язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 1 (одного) % від суми боргу (п.6.2 Договору).

Позивач зазначає, що взяті на себе зобов'язання за Договором щодо поставки Товару повністю виконав, в період з 01.10.2015р. по 20.12.2015р. поставив відповідачу товар на загальну суму 3 493 080,79грн.

В підтвердження вказаного позивачем надані наступні документи: видаткова накладна № 13 від 31.10.2015 року на суму 1 297 721,96грн., Довіреність № 1369 від 01.10.2015року; прийомна квитанція №57 на закупівлю молочної сировини від 31.10.2015року; видаткова накладна №14 від 30.11.2015 року на суму 1 332 039,91 грн., Довіреність № 1465 від 01.11.2015 року; прийомна квитанція № 55 на закупівлю молочної сировини від 30.11.2015 року; видаткова накладна №15 від 20.12.2015 року на суму 863 318,92 грн., Довіреність № 1598 від 01.12.2015 року.

Як зазначає позивач, відповідач частково розрахувався за поставлену йому продукцію.

За даними позивача, з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог, заборгованість відповідача складає 2 480 827,91грн.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як свідчать матеріали справи, поставлений позивачем товар, відповідачем у визначений договором строк не оплачений, заборгованість відповідача перед позивачем склала 2 480 827,91грн..

Як повідомив відповідач у клопотаннях від 20.12.2016р. та від 10.01.2017р. ним частково сплачено суму основного боргу та станом на 27.12.2016 рік заборгованість становить 89 883,74грн.

Факт часткової сплати відповідачем суми основного боргу підтверджується наданими відповідачем платіжним дорученнями (в матеріалах справи)

Оскільки відповідачем суму основного боргу у розмірі 2 503 696,75грн. сплачено після пред"явлення позову, слід вважати, що між сторонами в цій частині відсутній предмет спору.

Отже, на підставі п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК України провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 2 503 696,75грн. підлягає припиненню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

У п.6.2 Договору сторони узгодили, що у випадку якщо заборгованість з оплати молока (п.5.4 Договору) становить 10 (десять) календарних днів і більше, Покупець зобов"язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 1 (одного) % від суми боргу (п.6.2 Договору).

Посилаючись на ст.625 ЦК України та п.6.2. Договору позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 25 735,95грн., 3% річних у розмірі - 4 976,21грн. та інфляційні витрати у розмірі - 25 954,44грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу, 3 % річних та інфляційних витрат, суд прийшов до висновку, що заявлені розміри нарахувань є обгрунтованими, такими, що не суперечать чинному законодавству, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача. При цьому, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, часткова сплата суму основного боргу відбулося ним після звернення позивача з даним позовом до суду та порушення провадження у справі, понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 80 (п.1.1 ч.1), 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська обл., 37300, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Калина» ( с Книшівка, Гадяцький р-н., Полтавська обл., 37322, ) суму основного боргу в розмірі 89883,74грн., 25 735,95 грн. - штраф, 25 954,44 грн. - інфляційні нарахування, 4 976,21 грн. - 3% річних та 38 903,71грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 12.01.2017р.

Суддя Киричук О.А.