ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 Справа № 904/6893/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач)

суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 10.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 422-К-О від 04.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Протезно-ортопедичне підприємство «Ортоспайн» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 по справі № 904/6893/16 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Протезно-ортопедичне підприємство «Ортоспайн», м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», м. Дніпро

про повернення грошових коштів, що перебували на банківському рахунку, шляхом їх стягнення у загальному розмірі 39194,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 по даній справі в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю наявних в матеріалах справи доказів предявлення позивачем (клієнтом) до відповідача (банку) вимоги про надання виписки спеціального виду про стан рахунку клієнта в банку, що передбачено п. 2.1.5. договору.

Крім того, невиконання банком платіжного доручення клієнта № 3 від 04.07.2016 повязане з неподанням останнім доказів зміни юридичної адреси підприємства, а також наявності у директора підприємства ОСОБА_3 повноважень щодо підписання розрахункових документів, що позбавило банк можливості здійснити процедуру ідентифікації та верифікації особи, підпис якої зазначено у розрахункових документах.

Непогоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення місцевого господарського суду повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неправильним встановленням місцевим господарським судом фактичних обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неврахування місцевим господарським судом того факту, що в матеріалах справи містяться відповіді банку (з відмітками «Банківська таємниця») на листи позивача, підписані директором підприємства ОСОБА_3, що свідчить про визнання відповідачем повноважень ОСОБА_3, як підписанта.

Судом зазначено про порушення позивачем пунктів Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» при цьому проігноровано порушення відповідачем приписів Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 1066 та ст. 1074 ЦК).

Крім того, на думку апелянта, в порушення норм процесуального права, судом проігноровано клопотання позивача про витребування доказів відомостей про стан рахунків позивача у банку.

28.11.2016 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.12.2016.

16.12.2016 до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а оскаржуване позивачем рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

20.12.2016 розгляд справи відкладався до 11.01.2017.

11.01.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення зміні або скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.05.2003 між позивачем (клієнтом) та відповідачем (банком) укладено договір № 1086 на здійснення розрахунково-касового обслуговування (далі -договір).

Відповідно до п. 1.1. договору банк відкриває клієнту поточний рахунок (поточні рахунки) у національній та іноземній валюті в тому числі картковий) та/або здійснює його (їх) розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих нормативних актів Національного банку України.

Згідно з п. 2.1.2. договору банк бере на себе зобовязання надавати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування, які повязані із переказом коштів на рахунок (з рахунку клієнта, в тому числі з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного для) клієнта, видачею грошей у готівковій формі, а також здійснювати інші операції, згідно з додатком 1 протягом операційного дня банку.

Згідно з п. 2.1.3. договору банк зобовязаний виконувати доручення клієнта, що міститься у розрахунковому документі, у строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу;

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу;

- згідно з Додатком 1.

Відповідно до п. 2.1.5. договору, банк бере на себе зобовязання у разі потреби, за вимогою клієнта надавати клієнтові виписки спеціального виду про стан рахунку (рахунків) клієнта в банку за допомогою засобів Internet з використанням Veb-браузера на сайті www.privatbank.com.ua (з використанням програмного продукту «Приват-24»), а також за допомогою засобів мобільного звязку (з використанням програмного продукту «GSМ-банкінг»).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

23.07.2014 позивач в особі директора ОСОБА_3 звернувся до відповідача з листом вих. № 6 та просив надати йому довідку про те, що розрахунковий рахунок 4915 в Крим РУПАТ КБ «ПриватБанк» м. Сімферополя на даний час є заблокованим (а. с. 22).

31.07.2014 у відповідь на лист № 6 від 23.07.2014 відповідач зазначив, що діяльність банку припинено на території Автономної Республіки Крим (далі - АРК) та м. Севастополя відповідно до Постанови Правління НБУ № 260 від 06.05.2014 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя» (а. с. 23).

В подальшому позивач звертався до відповідача з листом від 19.03.2015 вих. № 10 з вимогою надати довідку по залишку грошових коштів на розрахунковому рахунку 4915 у Євпаторійському філіалі «ПриватБанку» за станом на 19.03.2015 (а. с. 24).

25.03.2015 у відповідь на лист позивача № 10 від 19.03.2015 відповідач повідомив позивачу, що у звязку з припиненням діяльності відокремлених підрозділів банку, розташованих на території АРК та м. Севастополя, банком внесено зміни в порядок обліку грошових коштів по рахунках клієнтів Кримського регіонального управління і Севастопольської філії банку та грошові кошти стали обліковуватися на рахунках балансових груп 2909, 2903 (а. с. 25).

04.07.2016 позивач направив для виконання (в порядку п. 2.1.3. договору) відповідачеві платіжне доручення № 3 на переказ 39194,98 грн. з рахунку № 4915 відкритого в Кримському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Євпаторія на рахунок № 6 відкритий в АТ Райффайзен банк Аваль у м. Києві (а. с. 27-31).

Позивач стверджує, що дії відповідача, які полягають у невиконанні платіжного доручення № 3 на переказ грошових коштів порушують умови укладеного з ним договору на розрахунково-касове обслуговування, Закон та його права, як власника грошових коштів, що і є причиною виникнення спору по даній справі.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Глави 72 Цивільного кодексу України «Банківський рахунок», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», нормативно-правовими актами Національного банку України та іншими актами чинного законодавства, що регулюють банківське обслуговування.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1089 ЦК України передбачає, що за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за такими видами розрахункових документів, як платіжне доручення.

Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що листи позивача № 6 від 23.07.14 та № 10 від 19.03.2015 не містять вимоги клієнта, що передбачено п. 2.1.5. договору.

Крім того, місцевий господарський суд прийняв до уваги та зазначив про те, що договір на розрахунково-касове обслуговування від 26.05.2003 № 1086 від імені позивача підписаний директором підприємства ТОВ «ПОП Ортоспайн» ОСОБА_4, юридична адреса: 97404, м. Євпаторія,

вул. Маяковського, 3. В той же час, надане позивачем платіжне доручення № 3 від 04.07.2016 та супровідний лист до нього, підписаний директором ТОВ «ПОП Ортоспайн» ОСОБА_3, з зазначенням юридичної адреси підприємства: м. Харків, проспект Перемоги, 62 «Г», кв. 213.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» (далі - Інструкція) затвердженої Постановою правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (на момент звернення позивача з відповідним платіжним дорученням), банк під час ідентифікації та верифікації клієнта встановлює ідентифікаційні дані про цього клієнта, передбачені статтею 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Банк зобовязаний з метою здійснення ідентифікації субєкта господарювання під час укладення договору банківського вкладу або договору банківського рахунку з субєктом господарювання отримувати відомості, що містяться про нього в Єдиному державному реєстрі (у тому числі установчі документи юридичних осіб), у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів. Банк отримує установчі документи юридичної особи шляхом їх пошуку за кодом доступу, наданого/введеного представником юридичної особи. Банк зберігає отримані з Єдиного державного реєстру відомості про субєкта господарювання в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку.

Субєкт господарювання зобовязаний повідомляти банк про внесення змін до відомостей про нього, які містяться в Єдиному державному реєстрі (у тому числі до установчих документів юридичних осіб), у порядку, визначеному договором банківського рахунку.

Згідно п. 2.7. Інструкції, якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпорядження рахунком новому представникові, то банк зобовязаний ідентифікувати та верифікувати нового представника в порядку, установленому цією главою.

Згідно пунктів 18.3., 18.13. Інструкції особи, які мають право першого та другого підпису, зазначаються в картці під час її складання.

Якщо в картці зразок підпису першого керівника юридичної особи не наведено, то банк має право витребувати письмове підтвердження про надання права іншим особам розпоряджатися рахунком, засвідчене підписом першого керівника та відбитком печатки (за наявності) юридичної особи, якщо документами, якими підтверджуються повноваження осіб, підписи яких включені до картки, таке право не підтверджується.

У разі заміни або доповнення хоча б одного з підписів подається нова картка із зразками підписів усіх осіб, які мають право першого або другого підпису, засвідчена в установленому порядку.

Згідно п. 2.2.17. договору визначено, що клієнт бере на себе зобовязання у випадку зміни місцезнаходження, протягом трьох робочих днів з дати внесення змін до свідоцтва про реєстрацію субєкта підприємницької діяльності, надати банку нову копію свідоцтва, а також копію змін до установчих документів, засвідчені належним чином.

Згідно п. 3.2. договору, банк має право відмовити клієнту у здійсненні розрахункових і касових операцій у разі оформлення документів з порушенням вимог чинного законодавства та нормативних актів НБУ, а також в інших випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 33, ч. 2 ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку відносно того, що позивач ані на момент звернення з платіжним дорученням до банку, ані на момент звернення з позовом до суду, не надав жодних доказів подання до банку документів, які б мали підтвердити зміну юридичної адреси підприємства, а також надання директору підприємства ОСОБА_3 повноважень, щодо підписання розрахункових документів.

На вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надати докази щодо наявності у особи, яка підписала платіжне доручення № 3 від 04.07.2016 права на підписання розрахункових документів від імені позивача, останній таких доказів не надав, а тому висновок місцевого господарського суду про те, що банк не мав правових підстав для виконання зазначеного платіжного доручення, у звязку із відсутністю проведеної процедури ідентифікації та верифікації особи, підпис якої зазначено у розрахункових документах, на думку колегії суддів, відповідає умовам укладеного між сторонами договору та не суперечить чинному законодавству, а тому є правильним.

Крім того, суд правильно зазначив про те, що позивачем не надано доказів розірвання договору банківського обслуговування, а тому невиконання банком платіжного доручення може бути підставою для заявлення вимоги про зобовязання банку виконати платіжне доручення, або про розірвання договору банківського обслуговування, у звязку з невиконанням його умов. Таким чином до моменту розірвання договору банківського обслуговування у позивача відсутнє право на стягнення грошових коштів наявних на рахунку безпосередньо з банку. А тому слід дійти виснову, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 39194,98 грн., з підстав її обґрунтованості, оскільки у банку не виникло правових підстав щодо перерахування спірної грошової суми.

Посилання апелянта на неврахування місцевим господарським судом того факту, що в матеріалах справи містяться відповіді банку (з відмітками «Банківська таємниця») на листи позивача, підписані директором підприємства ОСОБА_3, що свідчить про визнання відповідачем повноважень ОСОБА_3, як підписанта, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з аналізу вказаного листування слідує, що банк при наданні відповідей на зазначені листи не розкрив жодної банківської таємниці відносно ТОВ «ПОП «Ортоспайн».

Посилання апелянта на застосування місцевим господарським судом лише пунктів Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» при цьому ігнорування ним порушень з боку відповідача приписів Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 1066 та ст. 1074 ЦК) не може бути підставою для скасування рішення, оскільки не спростовує того факту, що саме позивачем не дотримано норм діючого законодавства та умов чинного договору при зверненні до банку з платіжним дорученням.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, шляхом ігнорування останнім клопотання позивача від 30.09.2016 про витребування доказів відомостей про стан рахунків позивача у банку, оскільки докази, які позивач просив суд витребувати не впливають на вирішення спору, а в матеріалах справи було достатньо документів для розгляду справи по суті. Наявність залишку коштів на рахунку позивача не є визначальним при вирішення даної справи.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а відображені в рішенні місцевого господарського суду обставини є вичерпними, обґрунтованими та не спростованими скаржником.

З огляду на вищезазначене, рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Протезно-ортопедичне підприємство «Ортоспайн» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 по справі № 904/6893/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 16.01.2017.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді : А.Є. Чередко

ОСОБА_5