РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року Справа №4/44-Б

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від КВЖРЕП №10 - не з'явився;

від Житомирської міської ради - ОСОБА_1 (довіреність №26/985 від 29.12.2016 р.)

від Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області - не з'явився;

арбітражного керуючого - не з'явився;

інші учасники - не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального виробничого житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства №10 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року у справі №4/44-Б (суддя Омельян О.С.)

за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №10

до Житомирської міської ради

про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно

у межах справи №4/44-Б

за заявою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області

до Комунального виробничого житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства №10

про банкрутство

Судом розяснено представнику Житомирської міської ради права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року, ухвалою господарського суду Житомирської області було повернуто без розгляду позовну заяву КВЖРЕП №10 до Житомирської міської ради про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно.

Комунальне виробниче житлово-ремонтне експлуатаційне підприємство №10, у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та прийняти позовну заяву до розгляду, порушити провадження у справі та прийняти рішення, яким визнати за підприємством право повного господарського відання на вказане в заяві нерухоме майно, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми процесуального права, оскільки особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом в межах справи про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Житомирська міська рада у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дану ухвалу такою, що прийняте у чіткій відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ч.9 ст. 16 ГПК України встановлено, що справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч.1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч.4 ст. 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нормами ГПК України визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство розглядає, зокрема, майнові вимоги до боржника, а не майнові вимоги боржника до третіх осіб, проте не у провадженні у справі про банкрутство, а у окремому провадженні.

26 грудня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 10 січня 2017 року.

У судовому засіданні представник Житомирської міської ради підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників судового процесу, які у судове засідання не прибули.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника Житомирської міської ради, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

03 листопада 2011 року, постановою господарського суду Житомирської області, зокрема, було визнано банкрутом КВЖРЕП №10.

24 листопада 2016 року, Комунальне виробничого житлово-ремонтного експлуатаційне підприємство №10, в особі ліквідатора ОСОБА_2, звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирської міської ради про визнання права повного господарського відання на майно, а саме на: - нежитлове приміщення загальною площею 107,2 м2 по вул. Вітрука, 41 в м. Житомирі; - нежитлові приміщення загальною площею 516,6 м2 по вул. Вітрука, 42/7 в м. Житомирі; - нежитлове приміщення з підвалом загальною площею 338,0 м2 по вул. Вітрука, 53 в м. Житомирі; - нежитлові приміщення загальною площею 322,4 м2 по вул. Вітрука, 55 в м. Житомирі; - приміщення магазину загальною площею 219,3 м2 по вул. Юрія Кондратюка, 11 в м. Житомирі; - нежитлові приміщення загальною площею 329,9 м2 по вул. Космонавтів, 38/17 в м. Житомирі; - нежитлові приміщення з підвалом загальною площею 973,2 м2 по вул. Корольова, 46 в м. Житомирі; - нежитлове приміщення загальною площею 12,0 м2 по площі Польовій,10 в м. Житомирі; - нежитлове приміщення загальною площею 61,7 м2 по вул. Селецькій, 21 в м. Житомирі; - гаражний бокс загальною площею 69,0 м2 по пров. 2-ому Кривий Брід, 2 в м. Житомирі.

28 листопада 2016 року, ухвалою господарського суду Житомирської області, позовну заяву було повернуто без розгляду з тих підстав, що дані позовні вимоги слід розглядати окремо від справи про банкрутство, а судовий збір повинний сплачуватись, виходячи з вартості заявлених позовних вимог.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. ст. 41, ч.1 ст. 5 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом. Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Згідно п.10 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом.

Згідно п.1 та абз.3 п.11 Прикінцевих та перехідних положень нової редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон), його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, а положення, що регулюють ліквідаційну процедуру, цього Закону застосовуються під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи, що постановою господарського суду Житомирської області від 03 листопада 2011 року було визнано банкрутом КВЖРЕП №10, то в даному випадку застосуванню підлягають норми Закону у редакції чинній до 19 січня 2013 року.

Як встановлено з матеріалів справи, КВЖРЕП №10, як банкрут у справі №4/44-Б, 28 листопада 2016 року, звернулось до господарського суду Житомирської області із позовною заявою до Житомирської міської ради про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно, вважаючи, що даний позов повинен розглядатися судом у справі про банкрутство, та сплатило, відповідно до положень п.2.2.10. ст.4 Закону України "Про судовий збір", 2756,00 грн. - судового збору.

Господарський суд першої інстанції, залишаючи без розгляду і повертаючи дану заяву, виходив з того, що вимога про право господарського відання є однією з правових форм реалізації права власності, таким чином, вимога про визнання права повного господарського відання є майновою, а тому, враховуючи п.2.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру, що не було зроблено позивачем і сплачений розмір судового збору не відповідає Закону України "Про судовий збір".

Проте, місцевим господарським судом не було враховано, що за частинами 1-2 ст. 26 Закону, в редакції чинній до 19 січня 2013 року, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, а майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

03 листопада 2011 року було, постановою господарського суду Житомирської області було відкрито ліквідаційну процедуру, яка в подальшому неодноразово продовжувалась ухвалами суду і триває дотепер.

Крім того, проаналізувавши частини 3 та 5 ст. 26 Закону, в редакції чинній до 19 січня 2013 року, якими встановлено, що індивідуально визначені речі, що належать банкруту на підставі речових прав, крім права власності і повного господарського відання, не можуть бути включені до складу ліквідаційної маси (частина 3). Ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів в установленому порядку порушує питання про виділення цієї частки (частина 5), судова колегія дійшла висновку, що позов боржника у справі про банкрутство - КВЖРЕП №10 про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно, з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів слід розглядати у межах справи про банкрутство, оскільки результати розгляду даного спору можуть вплинути на розмір ліквідаційної маси, а отже на права кредиторів, забезпечення вимог яких і є одним з завдань такого провадження.

Проте, апеляційна інстанція наділена повноваженнями перегляду рішень місцевого господарського суду, які не набрали законної сили, та ухвал господарського суду першої інстанції, у випадках передбачених ст. 106 ГПК України, і не вправі приймати рішення з питань, які не були предметом розгляду місцевого господарського суду.

Щодо розміру судового збору, то позивач сплатив його у розмірі, встановленому п.2.2.10. ст.4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною, ставка судового збору становить 2 розміри мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, що становить на 24 листопада 2016 року (дата подання позовної заяви до суду) 2756,00 грн. (1378,00x2).

Згідно ст. 104 ГПК України підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині вимог щодо скасування ухвали господарського суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року, в іншій частині - прийняття рішення за заявленими позовними вимогами - задоволенні слід відмовити, а ухвалу господарського суду Житомирської області про повернення без розгляду позовної заяви від 28 листопада 2016 року скасувати та направити матеріали до суду першої інстанції для розгляду по суті, оскільки у , що у господарського суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви

Відповідно до ч.7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі наведеного, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, ухвалу господарського суду Житомирської області скасувати та направити матеріали до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Згідно роз'яснень п.3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/704/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" від 23 травня 2012 року, при скасуванні апеляційною інстанцією ухвали місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.7 ст. 106 ГПК України, розподіл судових витрат, пов'язаних з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства №10 - задоволити частково.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.11.16 р. у справі №4/44-Б - скасувати.

Справу №4/44-Б повернути господарському суду Житомирської області для розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Огороднік К.М.