КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Справа№ 910/15992/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

прокуратури: Вакулюк Д. С.

позивача: Телицька В.А.

відповідача 1:Петровський В.В

відповідача 2:не з'явилися;

відповідача 3:не з'явилися.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско - В"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 по справі №910/15992/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави, в особі Київської міської ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско - В"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест"

про визнання недійсними договорів, повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 по справі №910/15992/16 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8366.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест", посвідчений 25.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан, шляхом знесення будівель і споруд.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" на користь Прокуратури міста Києва 4134,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Преско - В" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 скасувати, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Зеленін В.О. Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 17.01.2017.

Розпорядженням від 16.01.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 16.01.2017, в зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О., який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско - В" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 по справі №910/15992/16 до свого провадження.

В судове засідання 17.01.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники відповідача 2 та 3 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача 2 та 3 повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 2 та 3.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016.

Представник позивача та прокурор в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1 та прокурора, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, зареєстровано державним реєстратором КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" Коломієць О.Г. 07.07.2011 за ТОВ "Преско-В", на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08.

29 грудня 2011 року між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі торгівельного призначення за вказаною адресою, який 29.12.2011 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 8366.

Згідно з п. 1 договору купівлі-продажу, нежитлова будівля площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, належить ТОВ "Преско-В" на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали цього ж суду від 10.11.2010.

25 липня 2015 року між ТОВ "Авалон Комерц Груп" та ТОВ "Аурум Інвест" укадено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A., згідно з яким передано вказаний вище об'єкт нерухомості у власність ТОВ "Аурум Інвест".

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення здійснена ТОВ "Преско-В" на підставі неіснуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08, а тому договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011 р., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп" є нікчемним правочином, спрямованим на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності.

Так, в матеріалах справи наявна копія рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 згідно з яким, зокрема, визнано право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1.

В той же час, згідно з листом голови Гребінківського районного суду Полтавської області Федорак Л.М., справа № 2-391/08розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про визнання права власності на майно (рішення від 18.08.2008), а не за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_12 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення в цивільній справі № 2-391/08, за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_12 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, не обліковуються.

Враховуючи вищевикладене, київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000066 від 28.04.2015 за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу.

Зазначені докази неіснування судового рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 по справі № 2-391/08, відповідають поняттю доказів, в розумінні ст.32 ГПК України, а також належності та допустимості доказів, відповідно до ст.34 ГПК України.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Проте, права та обов'язки не можуть виникати з неіснуючого, підробного рішення суду.

Крім того, статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Тобто, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності за ТОВ "Преско В") встановлено, що розпорядження землями на території м. Києва, до розмежування земель комунальної та державної власності, належить до повноважень Київської міської ради.

Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 6 від 03.09.2016 рішення про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_1) в Деснянському районі м. Києва ТОВ "Преско-В" та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались.

Також, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києва, в листі № 10.08.2016 № 10126-62/1008/09, повідомив, що документи, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києві по АДРЕСА_1 не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти не приймались.

Відповідно до інформації, наданої Департаментом містобудування та архітектури КМДА, за вказаною адресою проектна документація на проведення будівельних робіт не погоджувалось та до містобудівного кадастру не вносилась.

Колегія суддів приймає до уваги, що Об'єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що не була належним чином відведена TOB "Преско-В" для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності у ТОВ "Преско-В" або інших осіб не виникало.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку що у ТОВ "Преско-В" не виникло права власності на заявлене до вилучення нежитлове приміщення площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1. Відтак, таке неіснуюче право щодо цих приміщень не могло бути реалізовано, в частині розпорядження майном, зокрема передачі третім особам.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011, укладеного між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", а також договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, укладеного між ТОВ "Авалон Комерц Груп" та ТОВ "Аурум Інвест" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару; якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України);

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване в нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Колегія суддів приймає до уваги, що спірне майно вибуло з володіння власника не за його волею.

Також, колегія судів погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо відсутності підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки скаржником не наведено обставин на підтвердження того, що позивач достовірно знав про належність спірного приміщення ТОВ "Преско-В" та про подальше відчуження даного нерухомого майна іншим особам.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско - В" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 по справі №910/15992/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско - В" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 по справі №910/15992/16 без змін.

2.Матеріали справи №910/15992/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна