номер провадження справи 33/115/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

11.01.2017 Справа № 908/3018/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34)

про стягнення 3150,00 грн.

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність № 44 від 20.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Європейський страховий альянс, м. Київ звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО, м. Запоріжжя збитків у розмірі 3150,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216 Господарського кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», а також норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів». Зазначає, що 06.04.2016 р. у м. Києві по вул. Овруцькій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля HYNDAI, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_2. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2016 р. гр. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Позивач вказує, що на підставі повідомлення страхувальника про подію з застрахованим автомобілем та заяви на виплату страхового відшкодування, страхового акту, страховик на виконання умов договору страхування виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 3150,00грн. шляхом зарахування вказаної суми в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування. За доводами позивача, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вважає, що в даному випадку відповідальним по відшкодуванню збитків є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», як страховик, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7146452, за яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля VOLKSWAGEN, визнаного винуватцем у ДТП. Просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.11.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/3018/16. Справу призначено до розгляду на 13.12.2016 р.

Ухвалою від 13.12.2016 р. розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 ГПК України до 11.01.2017 р. у звязку з незявленням у судове засідання представника позивача та неподанням сторонами витребуваних доказів.

Вказаними ухвалами від учасників судового процесу витребувані докази, необхідні для вирішення спору по суті.

Позивач вимоги суду, викладені в ухвалах від 14.11.2016 р. та від 13.12.2016 р. щодо надання витребуваних судом документів (доказів) не виконав, представник до судових засіданнь двічі не зявився.

12.12.2016 р. від позивача надійшла телеграма з клопотанням про розгляд справи без участі його повноважного представника.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

За доводами відповідача, вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки на підтвердження виконання зобовязання щодо виплати страхового відшкодування Страхувальнику за договором страхування № 39251 від 06.07.2015р. позивачем надано не платіжне доручення або меморіальний ордер, як це передбачено чинним законодавством України, а картку рахунок, яка взагалі не містить інформації щодо отримувача та його реквізитів, а тому стверджувати, що позивач як Страховик за договором майнового страхування із ОСОБА_3, як Страхувальником, виконав зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування неможливо. Крім того зауважує, що відповідно до приписів ст.ст. 93, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування, здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник на добровільній основі фактично передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могло б бути здійснено самим страхувальником. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору та закону, за заявою страхувальника, позивач виплатив страхувальнику лише 1355,34 грн. Просить в позові відмовити.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як свідчать матеріали справи, ухвалу суду від 13.12.2016 р. з інформацією про час та місце судового розгляду справи, було своєчасно надіслано на адресу позивача, зазначену в позовній заяві, в строки та порядку, встановлених статтею 87 ГПК України. Отже, про час та місце судового розгляду даної справи позивач був повідомлений належним чином.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеним законом процесуальним строком та зважаючи на заяву позивача про розгляд справи без участі його представника, а також на те, що про час та місце судового розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 11.01.2017 р. прийнято ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, з наступних підстав.

За змістом позовної заяви, 06.07.2015 р. року між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (Страховиком, позивачем у справі) та ОСОБА_3 (Страхувальником) було укладено Договір страхування № 39251 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого Страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля HYNDAI, державний номерний знак НОМЕР_3.

Відповідно до Довідки № 89307875, 06.04.2016 р. у м. Києві по вул. Овруцькій відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю застрахованого автомобіля та автомобіля VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_4, яким курував водій ОСОБА_2.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2016 р. у справі №761/14474/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

У звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування, Страхувальник 08.04.2016 р. звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП відповідно до умов договору страхування та норм чинного законодавства України визнана позивачем страховим випадком.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та Страхового акту №616/16/50/ТР25/00/2 від 01.06.2016 р. позивач визнав розмір майнової шкоди, що підлягає до сплати Страхувальнику, у сумі 3150,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_4, визнаного винним у правопорушенні, на момент ДТП була застрахована відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7146452 (станом на момент ДТП діючий).

Відповідно до полісу № АВ/4527975 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50 000,00 грн., франшиза нуль.

За доводами позивача, оскільки в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія ОСОБА_2, та враховуючи, що на момент ДТП відповідальна особа мала поліс цивільної відповідальності, виданий відповідачем, обовязок відшкодувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду покладається саме на ТДВ СК «КРЕДО».

08.08.2016 р. позивачем на адресу відповідача було направлено Заяву про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) за вих. № 1570/8 на суму 3150,00 грн.

Відповідач своїм листом від 17.10.2016 р. у виплаті страхового відшкодування відмовив з посиланням на відсутність доказів виплати страхового відшкодування, оскільки сума 3150,00 грн. страхувальнику не виплачувалась, а була зарахована в рахунок погашення його заборгованості.

Як стверджує позивач, вартість відновлювального ремонту у звязку з пошкодженням застрахованого автомобіля в результаті ДТП згідно з рахунком-фактурою склала 3150,00 грн. При цьому вказує, що на підставі повідомлення Страхувальника про подію з застрахованим автомобілем та заяви на виплату страхового відшкодування, сформованого страхового акту, Страховик на виконання умов Договору страхування виплатив Страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 3150,00 грн. шляхом зарахування вказаної суми в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування.

Слід зазначити, що згідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що ухвалою господарського суду від 14.11.2016 р. про порушення провадження у справі № 908/3018/16 та призначення її до розгляду на 13.12.2016 р. від сторін були витребувані певні докази, в тому числі від позивача, зокрема, зобовязано надати: договір страхування № 39251, розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №616/16/50/ТР25/00/2; Витяг з ЄДРПОУ, виданий Державним реєстратором на підтвердження місцезнаходження відповідача (станом на дату розгляду справи); листування з відповідачем по суті спору з доказами надсилання та/або вручення; належним чином засвідчені копії: правовстановлюючих документів (Статут, Витяг з ЄДРПОУ), забезпечити явку компетентного та повноважного представника.

Крім того, ухвалою від 13.12.2016 р. від позивача було витребувано: документальне підтвердження факту здійснення зарахування суми 3150,00 грн. в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування (довідку бухгалтерії за підписом уповноважених осіб, тощо); забезпечити явку компетентного та повноважного представника.

Витребувані ухвалами господарського суду докази, зокрема, документальне підтвердження факту здійснення зарахування суми 3150,00 грн. в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування, а також договір страхування № 39251, розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №616/16/50/ТР25/00/2, мають істотне значення для вирішення спору, виходячи з наступних обставин.

Так, за змістом позовної заяви, при обґрунтуванні підстави позову заявник зазначив, що на виконання умов Договору страхування Страхувальнику було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 3150,00 грн. - шляхом зарахування вказаної суми в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування.

При цьому, будь-яких належних і допустимих в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України доказів факту виплати страхового відшкодування або зарахування цієї суми в рахунок страхової премії за Договором страхування, що має бути підставою для відшкодування сплаченої суми в порядку регресу, до суду не надано. Надана до матеріалів справи Картка рахунку: 36.1.1 не може бути прийнята судом в якості належного доказу виплати страхового відшкодування, оскільки з цього документу не вбачається, що сума 3150,00 грн. є виплатою страхового відшкодування і знаходиться причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою, винним у якій визнано особу, цивільно-правова відповідальність якої було застраховано відповідачем.

Суд зауважує, що картка рахунку 36.1.1 (надана позивачем) у розумінні Постанови Національного банку України від 21.01.2004 N 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976), не є належним доказом (тобто не є платіжним документом) виплати суми 3150грн. страхового відшкодування.

Крім того, в порушення ст. 36 ГПК України зазначена картка рахунок не є доказом у справі, оскільки не є ані оригіналом документа, ані його належним чином засвідченою копією. Картки рахунку 36.1.1 є дише світлокопією, що позбавляє її статусу доказу у справі.

Позивач, на вимогу суду, не надав письмового пояснення та жодного документу на підтвердження виплати страхового відшкодування Страхувальнику, що не надає можливості суду перевірити обґрунтованість та правомірність заявленої до відповідача вимоги про відшкодування суми 3150грн. в якості збитків в порядку регресу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналіз загальних засад господарського судочинства і порядку оцінки доказів дає підстави дійти до висновку, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення (ухвали) навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Також суд вважає необхідним наголосити, що ненадання витребуваних судом документів (доказів), зокрема, документального підтвердження факту здійснення зарахування суми 3150,00 грн. в рахунок сплати страхової премії за Договором страхування, а також договір страхування № 39251, розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №616/16/50/ТР25/00/2, не надає можливості розглянути справу № 908/3018/16 по суті позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані, зокрема, встановлюються письмовими доказами.

За приписами ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України „Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 р., затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів „Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

В даному випадку, жодний документ, доданий до позовної заяви, ніяким чином не засвідчений, що позбавляє додані до позовної заяви документи статусу належних та допустимих доказів. При цьому, деякі документи (постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2016 р., фотокартки до Звіту про визначення матеріального збитку) є ксерокопіями копій документів з позначкою «копія вірна», що також не може бути прийнято в якості належних доказів по справі.

Оригінали доданих до позовної заяви документів суду для огляду не надано, представник позивача двічі не зявився до судових засідань.

При цьому, суд у відповідності до ст. 69 ГПК України обмежений двомісячним строком розгляду справи і не має процесуальної можливості в черговий раз відкладати розгляд справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на викладене, позов підлягає залишенню без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст.81 ГПК України.

Суд додатково зазначає, що у відповідності з ч. 4 ст. 81 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Крім того, позивач у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» має право подати заяву про повернення сплаченого судового збору у сумі 1378грн.

Керуючись п. 5 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, м.Київ до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО, м.Запоріжжя про стягнення збитків у розмірі 3150,00 грн. залишити без розгляду.

Суддя М.В. Мірошниченко