ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р.Справа № 922/4737/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новакорм", м. Харків
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс", с. Старовірівка
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 05.01.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 10.11.2016 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новакорм" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокоплекс" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 01/07/16-1 від 01.07.2016 року в розмірі 8748583,48 грн., що складається з заборгованості за поставку товару в розмірі 7720264,60 грн., пені за прострочення оплати 632630,20 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 64195,27 грн., 331493,41 грн. інфляційних втрат. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2017 року об 11:10 год.

10 січня 2017 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про збільшення позовних вимог за вх. № 459, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 01/07/16-1 від 01.07.2016 року в розмірі 8927130,40 грн., з яких: 7607898,00 грн. - сума основного зобов'язання за договором, 774803,57 грн. сума пені у розмірі подвійної ставки НБУ, 79428,18 грн. сума 3% річних, 465000,65 грн. інфляційних витрат.

Також, 11.01.2017 року від позивача до суду були надані із супровідним листом за вх. № 589 додаткові документи.

Надані до суду документи долучені судом до матеріалів справи.

В призначеному судовому засіданні були присутні представник позивача та відповідача.

Вирішуючи в судовому засіданні питання про можливість прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог, суд керується ч.4 ст.22 ГПК України, згідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Так, дослідивши подану позивачем заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що вказана заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст.ст. 54, 56, 57 ГПК України, а тому приймає її до провадження та продовжує розгляд справи з урахуванням збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги визнає частково, а саме в частині основної суми заборгованості.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новакорм" (позивачем, постачальником) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (відповідачем, покупцем) був укладений договір поставки № 01/07/16-1.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця комбікорма, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.п. 5.1. Договору поставки, покупець оплачує товар протягом трьох днів з дня поставки товару.

Згідно п.п. 4.3. Договору поставки, датою поставки партії товару є дата у видаткових накладних або у іншому належним чином оформленому первинному документі, який підписано повноважними представниками сторін.

Відповідно до наданих до суду видаткових накладних, підписаних сторонами, позивач належним чином виконує свої зобов'язання за Договором поставки.

Проте, в порушення умов договору, відповідач здійснює розрахунки за поставлений товар не в повному обсязі та з простроченням платежів.

Так, відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 року по 06.12.2016 року, який був підписаний між сторонами, станом на 06.12.2016 року сума заборгованості складала 7720264,60 грн.

Станом на 31.12.2016 року за підрахунками позивача у відповідача існує не погашена заборгованість за договором поставки № 01/07/16-1 у розмірі 7 607 898,00 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, позивач був змушений звернутись до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення відповідача заборгованості за Договором поставки № 01/07/16-1 від 01.07.2016 року в розмірі 8927130,40 грн., з яких: 7607898,00 грн. - сума основного зобов'язання за договором, 774803,57 грн. сума пені у розмірі подвійної ставки НБУ, 79428,18 грн. сума 3% річних, 465000,65 грн. інфляційних витрат.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором поставки № 01/07/16-1 складає 7607898,00 грн. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем до матеріалів справи не надано. Разом з цим, представник відповідача в судовому засіданні визнав існування перед позивачем суми основного боргу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7607898,00 грн. основного боргу за договором поставки № 01/07/16-1.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 774803,57 грн. за період з 01.07.2016 року по 30.12.2016 року, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору поставки встановлено обов'язок покупця у випадку несвоєчасної оплати товару сплатити штрафну неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в відповідний період, від загальної вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобов'язання за цим договором.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з урахуванням часткових проплат здійснених відповідачем, відповідно до якого належною до сплати сумою є 774803,57 грн. пені.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що періоди нарахувань та суми визначені вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 774803,57 грн.

Крім того, позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 79428,18 грн. за період з 01.07.2016 року по 30.12.2016 року та інфляційних втрат у розмірі 465000,65 грн. за період вересень - листопад 2016 року.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування здійснені позивачем, суд прийшов до висновку, що суми 3% річних у розмірі 79428,18 грн. за період з 01.07.2016 року по 30.12.2016 року та інфляційних втрат у розмірі 465000,65 грн. за період вересень - листопад 2016 року підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, код ЄДРПОУ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новакорм" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66, код ЄДРПОУ 40557,00 грн. основного боргу за договором поставки № 01/07/16-1 від 01.07.2016 року, 774803,57 грн. пені, 79428,18 грн. 3% річних, 465000,65 грн. інфляційних втрат, 133906,96 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.01.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/4737/16