ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.01.2017 Справа № 8/151-09

За скаргою: товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", м. Київ

на дії Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро

У справі:

За позовом акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", м. Харків

до товариства з обмеженою відповідальністю "Леон", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 853 118,58 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача (скаржника): Хохленко А.О., довіреність №453 від 28 листопада 2016 року, представник

Від відповідача: не з'явився

Від Бабушкінського відділу ДВС: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

28 листопада 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" звернулося до господарського суду зі скаргою (вх. № 72841/16 від 28.11.2016), якою, з урахуванням уточнень до скарги (вх. №809/17 від 10.01.2017), просить:

- скасувати повідомлення державного виконавця Пасової О.О. Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №0314/17575/5 від 02.11.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу №8/151-09 від 17.11.2009, виданого Господарським судом Дніпропетровської області.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Леон", у судове засідання не з'явився, відзиву на скаргу не надав.

Бабушкінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти задоволення скарги заперечує та зазначає, що стягувачем - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", не надано підтвердження сплати авансового внеску, передбаченого ч.2 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", тому, керуючись п. 8 ч.4 ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем 02.11.16 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, про що винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та разом з оригіналом виконавчого документа направлено на адресу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Відповідач та Бабушкінський відділ ДВС у судове засідання не з'явилися, явку повноважних представників не забезпечили, витребуваних судом документів не надали, про день, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розгляд скарги був відкладений з 26.12.2016 на 17.01.2017.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника скаржника, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" звернувся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон" на користь позивача заборгованість у розмірі 2 853 118,58 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2009 позов задоволено та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон" на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" заборгованість в розмірі 2 853 118,58 грн., 25 500,00 грн. державного мита та 312,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.09р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон" залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2009р. по справі № 8/151-09 залишено без змін.

На виконання вищевказаного рішення 17.11.09 видано наказ № 8/151-09 про примусове виконання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 здійснено заміну позивача (стягувача) - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у справі № 8/151-09.

28 вересня 2016 року на адресу Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області цінним листом направлено заяву про відкриття виконавчого провадження з оригіналом наказу №8/151-09 від 17.11.2009.

02 листопада 2016 року державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання наказу №8/151-09, яке надійшло на адресу стягувача 11 листопада 2016 року.

В повідомленні зазначено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", так як до заяви про примусове виконання не додана квитанція про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", суд вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Згідно з ч. 1 ст. 6, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною першою ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

28.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" направило на адресу Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області цінним листом заяву про відкриття виконавчого провадження з дублікатом наказу №8/151-09 від 17.11.2009 (Список відправлень цінних листів з штрихкодовим ідентифікатором №530 та інформацією з веб-сторінки Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" за штрихкодовим ідентифікатором №530, опис вкладень у цінний лист від 28.09.2016, а.с.42 том 2).

02 листопада 2016 року головним державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пасовою О.О., розглянуто заяву та було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016), мотивоване тим, що до заяви про примусове виконання не додана квитанція про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Позивач не погоджується з прийнятим повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, вважає, що до правовідносин, які склалися між скаржником та органом державної виконавчої служби мають бути застосовані норми Закону України "Про виконавче провадження", в редакції від 21.04.1999, що була чинною на момент подання документів до відділення поштового зв'язку - 28.09.2016.

02 червня 2016 року був прийнятий Закон України "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, згідно з яким, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України).

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, заява з додатками про примусове виконання рішення суду була надана до відділення поштового зв'язку 28.09.2016 (опис вкладення у цінний лист від 28.09.2016 міститься в матеріалах справи).

Дата на розрахунковому документі є датою, що підтверджує дату прийняття поштового відправлення.

Таким чином, позивач (стягувач) вважається таким, що звернувся до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання рішення суду саме 28.09.2016.

Станом на наведену дату (28.09.2016) був чинний Закон України "Про виконавче провадження", положеннями якого не передбачено обов'язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання квитанцію про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення господарського суду документи є достатніми для вчинення державним виконавцем дій з відкриття виконавчого провадження.

За змістом п.8 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Враховуючи, що на дату звернення позивача з заявою про примусове виконання наказу господарського суду положення Закону України "Про виконавче провадження" не передбачали сплати авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає стягненню, господарський суд вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Таким чином посилання Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на необхідність застосування у даному випадку положень Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, є безпідставними, оскільки його положення не мають зворотної в часі дії щодо правовідносин, що склалися.

У даному випадку важливим є не дата надходження до відділу державної виконавчої служби заяви про примусове виконання рішення суду з оригіналом виконавчого документа, а дата звернення стягувача з такою заявою.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого документа на підставі п. 8 ч. 4 ст.4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016. Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження порушує права стягувача і може привести до неможливості взагалі примусового виконання судового рішення. Тобто, державним виконавцем порушено ст.ст.6,11 Закону України "Про виконавче провадження", рівність усіх перед законом, фактично надано переваги боржнику.

Згідно п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вищезазначене господарський суд приходить до висновку, що вимоги за скаргою є обґрунтованими, підтвердженими обставинами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" задовольнити повністю.

Скасувати повідомлення державного виконавця Пасової О.О. Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №0314/17575/5 від 02.11.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу №8/151-09 від 17.11.2009, виданого Господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя Н.М. Євстигнеєва