ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа № 926/2264/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області за вих. №821/9/24-01-10-10 від 04.11.2016 р.(вх. № апеляційного суду 01-05/5298/16 від 14.11.2016 р.)

у справі № 926/2264/16 (суддя - Дутка В.В.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016 р.

за позовом Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області, м.Вижниця Чернівецької області

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Сторожинець Чернівецької області

про відшкодування збитків в сумі 771330,00 грн.

за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Сторожинець Чернівецької області

до відповідача Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області, м.Вижниця Чернівецької області

про визнання угоди про безоплатне зберігання майна недійсною

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: не з'явився

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_4 - представник згідно довіреності б/н від 22.08.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016 року у справі №926/2264/16 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю та безпідставністю зустрічних позовних вимог, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсним в судовому порядку.

Поряд з цим, господарським судом першої інстанції відмовлено у задоволенні первісного позову у зв'язку з тим, що позивачем за первісним позовом не доведено обґрунтованості вимог про стягнення збитків.

Позивач - Вижницька об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу за вих. №821/9/24-01-10-10 від 04.11.2016 р.(вх. № апеляційного суду 01-05/5298/16 від 14.11.2016р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що відповідачем не забезпечено збереження безхазяйного майна - тютюнових виробів, які були передані Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі згідно актів опису і попередньої оцінки безхазяйного майна: № 1/2016 від 17.03.2016р., № 3/2016р. від 11.04.2016р. та № 10/2014 від 24.06.2016р., а тому у зв'язку з неналежним виконанням умов Угоди №1/2015 відповідач зобов'язаний відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 771330,00 грн. до бюджету.

Апелянт зазначає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не витребував у відповідача доказів підтвердження повноважень довіреної особи - представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_5. При цьому, звертає увагу на те, що все зазначене майно, яке було прийнято довіреною особою ОСОБА_5, зберігалося в складському приміщені фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Також, апелянт вважає, що у зв'язку з тим, що Виконавець не попереджав Замовника в десятиденний термін про розірвання Угоди № 1/2015 та не повернув безхазяйне майно, яке зберігалося згідно акту опису № 10/2014 від 23.06.2014 року 21690 пачок на суму 147800,00 грн., а продовжував в 2016 році приймати на зберігання тютюнові вироби з ознакою безхазяйного, зокрема по актах опису та попередньої оцінки майна від 17.03.2016р. №1/2016 та №3/2016 - термін дії Угоди №1/2015 продовжено до повного виконання Сторонами своїх обов'язків.

Відповідач за первісним позовом - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, у відзиві б/н та б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/220/17 від 12.01.2017р.) заперечує доводи апеляційної скарги та просить відхилити апеляційну скаргу Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області, а рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016 року у справі № 926/22664/16 залишити без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р. прийнято апеляційну скаргу Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області за вих. №821/9/24-01-10-10 від 04.11.2016 р.(вх. № апеляційного суду 01-05/5298/16 від 14.11.2016 р.) на рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016р. у справі № 926/2264/16 до свого провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 06.12.2016р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів - Кордюк Г.Т. та Михалюк О.В.

30.11.2016р. в канцелярію Львівського апеляційного господарського суду від Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області поступило клопотання за вих. №/9/24-01/10-10 від 30.11.2016р.(вх. № апеляційного суду 01-04/8571/16 від 30.11.2016р.), в якому Позивач просить провести судове засідання 06.12.2016 р. у справі №926/2264/16 в режимі відеоконференції, а забезпечення проведення такого доручити господарському суду Чернівецької області, що знаходиться за адресою: 58000, м. Чернівці, вул. О. Кобилянської, 14.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області за вих. №/9/24-01/10-10 від 30.11.2016р. про участь у судовому засіданні 06.12.2016р. в режимі відеоконференції.

02.12.2016р. в канцелярію суду від представника ФОП ОСОБА_3 поступило клопотання б/н б/д про відкладення розгляду справи в зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. клопотання представника ФОП ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області за вих. №821/9/24-01-10-10 від 04.11.2016 р.(вх. № апеляційного суду 01-05/5298/16 від 14.11.2016 р.) на рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016р. у справі № 926/2264/16 відкладено на 12.01.2017р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів - Кордюк Г.Т. та Михалюк О.В.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Михалюк О.В., розпорядженням керівника апарату суду № 15 від 11.01.2017 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Михалюк О.В. у склад колегії введено суддю Гриців В.М.

В судове засідання 12.01.2017р. з'явився представник Відповідача за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення № 659.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. участь представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнано.

Відповідно до ст. ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року (з наступними змінами і доповненнями) за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи ту обставину, що Позивач за первісним позовом належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Позивача за первісним позовом.

Станом на 12.01.2017р. інших додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

В судовому засіданні 12.01.2017р. представник Відповідача за первісним позовом підтримав свої доводи і заперечення з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника Відповідача за первісним позовом у судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

У відповідності до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 (надалі - Порядок) Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі взято на облік безхазяйне майно - тютюнові вироби, що підтверджується актами опису та попередньої оцінки майна №10/2014 від 23.06.2014р. (а.с. 12), №1/2016 від 17.03.2016р. (а.с. 14-15), №3/2016 від 17.03.2016р. (а.с. 16-17).

25.05.2015р. Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) укладена угода про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р. №1/2015 (а.с. 21-22), відповідно до умов якої Замовник передає, а Виконавець приймає майно, що знаходиться на обліку першого, згідно акта опису і попередньої оцінки майна.

Згідно з п.5.1. Угоди з моменту прийому майна представником Виконавця, відповідальність за його цілісність і збереження несе Виконавець. У випадку недостачі або псування отриманого майна Виконавець сплачує до бюджету в 10 денний термін від дня подання вимоги Замовником суми вартості пошкодженого майна або майна, якого не вистачає, за сумами, зазначеними в акті опису і попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного.

Угода набуває чинності з моменту підписання Сторонами та припиняє дію після повного виконання Сторонами своїх обов'язків. Термін дії угоди з 25.05.2015р. по 31.12.2015р. (п. 8.1., 8.2. Угоди).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015р. №892 ДПІ у Сторожинецькому районі Головного управління ДФС реорганізувано шляхом її приєднання до Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС.

05.05.2016р. Вижницькою об'єднаною державною податковою інспекцією проведено інвентаризацію наявності безхазяйного майна переданого на збереження (залишків безхазяйних тютюнових виробів) та складено акти про недостачу 78868 (27280 + 48118 + 3470) пачок цигарок на суму 771330,00 гр. (а.с. 18, 19, 20).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 403/9/24-01-10-10 (а.с. 9), у якій просив відшкодувати суму 771330,00 грн. недостачі переданого на зберігання майна.

У відзиві № 1 від 24.05.2016р. на претензію (а.с. 10-11) відповідач вказав, що зміст укладеної між сторонами угоди не визначає перелік безхазяйного майна, яке підлягає зберіганню, втім, як з'ясувалося, на зберігання згідно актів опису і попередньої оцінки майна, передавалися тютюнові вироби.

Відтак, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по зберіганню безхазяйного майна, згідно угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р., враховуючи недбале зберігання майна, Вижницька об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області звернулася до господарського суду Чернівецької області із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про відшкодування збитків в сумі 771330,00 грн.

Як вбачаться з матеріалів справи, 21.09.2016р. в канцелярію господарського суду Чернівецької області відповідачем подано зустрічний позов про визнання угоди про безоплатне зберігання майна від 25.05.2015р. недійсною (а.с. 37-41).

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, майно, зазначене у пункті 1 Порядку зберігається органами у власних спеціально обладнаних приміщеннях або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами. Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним спирт етиловий, алкогольні напої та тютюнові вироби зберігаються у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а така продукція, що перебуває під митним контролем, у встановлених законом випадках може також зберігатися на складах митних органів. Отже, під час укладення спірної угоди, предметом якої є зберігання тютюнових виробів, на виконання вимог абз. 2 п. 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, визначене в угоді від 25.05.2015р. місце зберігання за адресою АДРЕСА_1, в обов'язковому порядку повинно було бути зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі місць зберігання. Однак, вищевказане приміщення не було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі місць зберігання, а відтак угода буда укладена із порушенням норм законодавства.

Таким чином, як вбачається з матеріалів та обставин справи, позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсною Угоду №1/2015 про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р., оскільки угода укладена з грубим порушенням вимог ст.ст. 1, 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та пункту 3 Порядку, а тому згідно приписів ч.1. ст.203, ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсною.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Виходячи з умов Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р. (а.с. 21-22), даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ч.1. ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

У відповідності до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою визнання Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р. (а.с. 21-22) недійсною відповідач за первісним позовом вважає укладення такої з грубим порушенням вимог ст.ст. 1, 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та пункту 3 Порядку.

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Як вбачається із Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р. (а.с. 21-22), така укладена між сторонами для зберігання майна у складському приміщенні за адресою АДРЕСА_1, яке передано приватним підприємством "Сторожинецький Лісторг" в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 безоплатно під зберігання конфіскованих тютюнових виробів, які належать ДПІ у Сторожинецькому районі, згідно договору оренди №1 нежитлового приміщення від 21.05.2015р. (а.с. 48).

Вказане в Угоді місце зберігання тютюнових виробів (АДРЕСА_1) внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання 11.05.2012р. за №3, що підтверджено Довідкою про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серії АП №214731 (а.с.56).

Таким чином, Відповідачем (Виконавцем) дотримано порядок зберігання тютюнових виробів за Угодою про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р. Тому, покликання позивача за зустрічним позовом на порушення ст.ст. 1, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п. 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним при укладенні Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного є необгрунтованими, оскільки внесення місця зберігання тютюнових виробів (АДРЕСА_1) до Єдиного державного реєстру місць зберігання здійснено 11.05.2012р. (довідка серії АП №214731), а Угоду сторонами укладено 25.02.2015р. Тобто на момент укладення сторонами Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р. місце зберігання тютюнових виробів вже було внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсним в судовому порядку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів зазначає, що предметом позову Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області є матеріально-правова вимога про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 збитків у розмірі 771 330,00 грн., яка обгрунтована тим, що відповідачем неналежно та недбало виконано зобов'язання по зберіганню безхазяйного майна, згідно угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) укладено Угоду про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного від 25.05.2015р. №1/2015 (а.с. 21-22), яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі.

Згідно акту приймання - передавання безхазяйного майна на відповідальне зберігання від 10.08.2015р. (а.с. 13) представник ДПІ у Сторожинецькому районі передав, а представник відповідача ОСОБА_5 прийняла тютюнові вироби в кількості 21690 пачок на суму 147800,00 грн. Акт підписаний також фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

При цьому, в обгрунтування позовних вимог, позивач за первісним позовом покликається на те, що факт передачі тютюнових виробів на зберігання відповідачеві підтверджується також актами опису та попередньої оцінки безхазяйного майна №10/2014 від 23.06.2014р. (а.с. 12), №1/2016р. від 17 березня 2016р. (а.с. 14-15) (110108 пачок на суму 1101080,00 грн.), №3/2016 від 11 квітня 2016р. (68978 пачок на суму 692280,00 грн.) (а.с. 16-17), відповідно до яких майно зберігається в складському приміщенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, акти підписано довіреною особою ОСОБА_5

Як вбачається з акту опису і попередньої оцінки майна №10/2014р. від 23.06.2014р. (а.с. 12) такий стосується передачі тютюнових виробів на зберігання ТОВ "Рома" і не підтверджує передачу майна відповідачеві. Крім цього, вказаний акт складено 23.06.2014р., а саме до укладення сторонами Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р.

Акт №1/2016р. (а.с. 14-15) та акт №3/2016р. (а.с. 16-17) опису і попередньої оцінки безхазяйного майна складені та підписані у березні, квітні 2016р. представниками позивача і довіреною особою відповідача ОСОБА_5 та скріплені печаткою підприємця ОСОБА_3 Проте, докази у підтвердження повноважень довіреної особи відповідача ОСОБА_5 у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи викладене, належних та допустимих доказів передачі майна - тютюнових виробів, крім 21690 пачок за актом приймання-передавання від 10.08.2015р., на відповідальне зберігання відповідачеві, згідно Угоди від 25.05.2015р., сторонами суду не подано.

Поряд з цим, 28.04.2016р. складений акт інвентаризації №1 залишків безхазяйних тютюнових виробів на підставі наказу ДПІ у Сторожинецькому районі від 14.04.2016р. №41 та протоколу огляду місця події від 28.04.2016р. проведеного старшим слідчим Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області майором поліції Осавелюк Ж.В. на підставі повідомлення ОСОБА_8 про вчинення крадіжки зі складу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Робочою групою проведено інвентаризацію наявного майна переданого на відповідальне зберігання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, згідно актів описів і попередньої оцінки безхазяйного майна №1 від 17.03.2016р., №3 від 17.04.2016р., №10 від 23.06.2014р., та встановлено залишок тютюнових виробів, які зберігаються в складському приміщенні фізичної особи-підприємця в кількості 128855 пачок. Акт підписаний з однієї сторони представниками робочої групи, з іншої - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 72-73).

Додані до матеріалів справи копії актів інвентаризації від 05.05.2016р. (а.с. 18, 19, 20), складені та підписані робочою комісією позивача без участі відповідача, визначають недостачу тютюнових виробів на складі відповідача в кількості 78868 пачок на сум 771330,00 грн.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не витребував у відповідача доказів підтвердження повноважень довіреної особи - представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_5 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції уповноважені представники сторін були присутні у судових засіданнях господарського суду Чернівецької області 22.09.2016р., 10.10.2016р. та 24.10.2016р., проте жодних клопотань, зокрема, про витребування доказів підтвердження повноважень довіреної особи - представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не було заявлено.

Колегія суддів звертає увагу на ст. 4-3 ГПК України, відповідно до якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували повноваження ОСОБА_5 щодо приймання тютюнових виробів на зберігання під відповідальність ФОП ОСОБА_3, в той час, як ОСОБА_3 заперечує надання таких повноважень ОСОБА_5 та факт приймання тютюнових виробів на зберігання в березні, квітні 2016 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 отримувала тютюнові вироби поза межами укладеної між сторонами Угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного №1/2015 від 25.05.2015р., термін дії якої закінчився 31.12.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 403/9/24-01-10-10 (а.с. 9), у якій просив відшкодувати суму 771330,00 грн. недостачі переданого на зберігання майна.

У відзиві № 1 від 24.05.2016р. на претензію (а.с. 10-11) відповідач вказав, що зміст угоди не визначає перелік безхазяйного майна, яке підлягає зберіганню, втім, з матеріалів справи вбачається, що на зберігання згідно актів опису і попередньої оцінки майна, передавалися тютюнові вироби.

У відповідності до ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що у зв'язку з тим, що Виконавець не попереджав Замовника в десятиденний термін про розірвання Угоди № 1/2015 та не повернув безхазяйне майно, яке зберігалося згідно акту опису № 10/2014 від 23.06.2014 року 21690 пачок на суму 147800,00 грн., а продовжував в 2016 році приймати на зберігання тютюнові вироби з ознакою безхазяйного, зокрема по актах опису та попередньої оцінки майна від 17.03.2016р. №1/2016 та №3/2016 - термін дії Угоди №1/2015 продовжено до повного виконання Сторонами свої обов'язків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2.2. Угоди Виконавець зобов'язаний забезпечити власними силами зберігання майна та його споживчих якостей, транспортування та інші дії.

Згідно п. 8.1. Угоди, сторони встановили, що вона набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та припиняє дію після повного виконання Сторонами своїх обов'язків.

При цьому, пунктом 8.3. Угоди визначено, що термін дії угоди з 25.05.2015р. по 31.12.2015р.

Таким чином, 31.12.2015р. Угода закінчила свою дію, тому передача тютюнових виробів за актами опису і попередньої оцінки майна №1/2016 від 17.03.2016р. та №3/2016 від 11.04.2016р. відбувалася поза межами укладеної між сторонами Угоди.

Разом з тим, щодо доводів апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що відповідачем не забезпечено збереження безхазяйного майна - тютюнових виробів, які були передані Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі згідно актів опису і попередньої оцінки безхазяйного майна: № 1/2016 від 17.03.2016р., № 3/2016р. від 11.04.2016р. та № 10/2014 від 24.06.2016р., а тому у зв'язку з неналежним виконанням умов Угоди №1/2015 відповідач зобов'язаний відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 771330,00 грн. до бюджету колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 950 Цивільного кодексу України зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Таким чином, на відносини зі зберігання майна поширюються правила про відповідальність, закріплені у главах 51, 62 Цивільного кодексу України та в спеціальних нормах про відповідальність сторін договору зберігання.

Водночас, за приписами ст.ст.610, 614 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 27.04.2016р. по 28.04.2016р. в АДРЕСА_1, невстановлена особа умисно, таємно, шляхом зламу воріт орендованого складу, проникла та викрала коробки з цигарками, про що свідчить витяг з кримінального провадження №0000300 (а.с. 62).

З огляду на наведені обставини, у даному випадку відсутня втрата зберігачем майна, переданого на зберігання, а фактично відбулася їх крадіжка невідомою особою умисно, таємно та після закінчення строку зберігання. При цьому, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що нестача тютюнових виробів після закінчення строку дії Угоди від 25.05.2015р. є наслідком умислу чи грубої необережності саме відповідача.

Таким чином з врахуванням викладеного та через відсутність втрати (нестачі) майна переданого на зберігання, до відносин сторін не можуть бути застосовані норми законодавства щодо компенсації завданих збитків, зокрема, встановлені частинами першою, другою статті 950, пунктом 1 частини першої статті 951 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина боржника.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом вищезазначеної ст. 1166 ЦК для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така правова позиція висвітлена і в Постанові Судової палати в господарських справах Верховного суду 22 січня 2013 року у справі №3-72гс12 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи не встановлено та документальними доказами у справі не підтверджено наявності повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні первісних позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вижницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області за вих. №821/9/24-01-10-10 від 04.11.2016 р.(вх. № апеляційного суду 01-05/5298/16 від 14.11.2016 р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 24.10.2016р. у справі №926/2264/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.01.2017р.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Судді В.М. Гриців

Г.Т. Кордюк