ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2017 р.Справа № 922/4146/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області", с. Темнівка, Харківська обл.
про стягнення 11211,25 грн.
за участю предстаників сторін:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 (довіреність № 14/81п/фд від 29.06.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області", с. Темнівка, Харківська обл. 9706,46 грн. пені, 946,04 грн. - інфляційних втрат та 558,75 грн. - 3% річних, посилаючись на прострочення виконання останнім своїх зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем природного газу за укладеним між сторонами договором № 3246/15-БО-32 від 19.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.12.2016 р.

В судовому засідання 20.12.2016 р. судом оголошено перерву до 10.01.2017 р.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 43360 від 19.12.2016 р.) в якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% та судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що відповідач має статус державного підприємства, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених. Відповідач вказує, що станом на дату прийняття даного рішення він має скрутне матеріальне становище, проте, вживає всіх можливих заходів з метою сплати на користь позивача боргу за поставлений природний газ.

На судове засідання 10.01.2017 р. прибув представник відповідача, який підтримує доводи, викладені у відзиві на позов, та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на 50 %, та покласти на позивача судові витрати.

Позивач на судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неприбуття представника не повідомив.

Оскільки неявка на судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 19.12.2014 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем укладено договір № 3246/15-БО-32 про купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується поставити Покупцеві природний газ (надалі - газ), а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1. договору, продавець зобовязався поставити покупцю з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 39,0 тис. куб. м. згідно з графіком, зазначеним в цьому пункті договору.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що в разі невиконання відповідачем п. 6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.мідповідачем, як ли справи, повідача, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, та просить суд позов задовольнити.ційних

На виконання умов Договору позивач поставив у період з січня по грудень 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 162344,76 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 31.12.2015 р. (а.с. 19-22).

Проте відповідачем, всупереч умовам договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, внаслідок чого мали місце прострочення виконання останнім своїх зобовязань за договором.

В звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем за періоди прострочення з 15.02.2015 р. по 28.01.2016 р. (коли відповідач повністю погасив існуючий перед позивачем борг) нараховано відповідачу 9706,46 грн. пені, 558,75 грн. річних та 946,04 грн. інфляційних втрат.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати заборгованості за договором підтверджується матеріалами справи, та останнім жодним чином не спростована.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за такі прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність. За таких обставин, позов в зазначеній частині підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 946,04 грн. - інфляційних втрат та 558,75 грн. - 3% річних.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, пунктом 7.2. договору передбачено, що в разі невиконання відповідачем п. 6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.мідповідачем, як ли справи, повідача, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, та просить суд позов задовольнити.ційних

За таких обставин, вимоги позивача про покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати пені є правомірними.

Разом з тим, господарський суд, розглянувши відповідача клопотання (вх. № 43360 від 19.12.2016 р.) про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% вважає за необхідне його задовольнити.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, Державне підприємств "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області" засновано Державною пенітенціарною службою України і зареєстровано як юридичну особу.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» підприємства установ виконання покарань входять до структури Державної кримінально-виконавчої служби України та створені для забезпечення виконання її завдань.

Підприємство відповідача має статус державного підприємства, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.

Як свідчать матеріали справи, форма фінансування підприємства - госпрозрахунок. Головним прибутком від діяльності підприємства є використання праці засуджених.

Діяльність підприємства, крім виконання основної функції, значно зменшує навантаження на державний бюджет, так як в результаті залучення засуджених до праці на підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України - отримується (в основному без прибутків) певна продукція, реалізація якої дає можливість отримувати кошти, які поряд з коштами державного бюджету спрямовуються на утримання засуджених.

Таким чином, стягнення всієї заявленої позивачем до стягнення суми штрафних санкцій призведе до більшого навантаження на державний бюджет України, оскільки в такому випадку кошти будуть спрямовані не на безпосереднє виконання покладених установою відповідача функцій, а на сплату штрафних санкцій.

Пунктами 7, 8 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що свою діяльність підприємство установи виконання покарань планує з урахуванням можливості організації професійно-технічного навчання, формування трудових навичок у засуджених з урахуванням наявних виробничих потужностей підприємств.

Таким чином, виробнича діяльність підприємства установи спрямована на забезпечення засуджених суспільно корисною працею, яка є основним засобом виправлення та ресоціалізації засуджених (відповідно до ч. З ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України), а не на отримання прибутку.

Матеріали справи свідчать про те, що в умовах економічної кризи в країні, зростання тарифів на енергоносії, цін на основні матеріали, значного скорочення чисельності осіб, які відбувають покарання в установі, значно погіршилося фінансовий стан Відповідача.

В 2016 році в порівнянні з 2015 роком у підприємства відповідача значно знизився випуск товарної продукції. Підприємство відповідача має заборгованість по податку на додану вартість в загальній сумі 4246903,76 грн. згідно з судовими рішеннями Харківського окружного адміністративного суду у справах № 2а-4805/12/2070 та № 2а-10542/12/2070, виконання яких розстрочено на 5 років.

Внаслідок зазначених обставин, а також в звязку з необхідністю оплати податків, зборів та комунальних платежів підприємство відповідача не отримує будь-якого прибутку.

Разом з тим, не зважаючи на дане становище відповідач здійснював на користь позивача платежі за спожитий за договором природний газ, внаслідок чого заборгованість за цим договором у відповідача станом на момент винесення рішення відсутня.

Суд також враховує відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків, отриманих внаслідок прострочення відповідачем своїх зобовязань зі сплати боргу.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді неустойки в заявленій до стягнення сумі негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи, та створить додатковий матеріальний тягар на державний бюджет.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50% від заявленої позивачем до стягнення суми, а саме: стягнути з відповідача пеню у розмірі 4853,23 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 1378 грн.

Клопотання відповідача про покладення судового збору на позивача суперечить вищевказаним положенням ГПК України, та відповідно, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області" (адреса: 62493, Харківська обл., Харківський р.-н, с. Тернівка, вул. Харківська, 3; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (адреса: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) 4853,23 грн. пені, 946,04 грн. інфляційних втрат та 558,75 грн. 3% річних, 1378 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2