ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2017 р.Справа № 916/1758/16

Позивач: приватне підприємство "ВС-СЕРВІС"

Відповідач: підприємство "Геотранс сервіс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 70 734,46 грн.

Головуючий суддя Цісельський О.В.

судді Гуляк Г.І.

ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність, ОСОБА_3 - директор

від відповідача: ОСОБА_4 - довіреність

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.09.2016р. до 12 год. 10 хв. 14.09.2016р., з 05.12.2016р. до 12 год. 30 хв. 13.12.2016р., з 13.12.2016р. до 12 год. 30 хв. 04.01.2017р., з 04.01.2017р. до 13 год. 50 хв. 12.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, приватне підприємство "ВС-СЕРВІС", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з підприємства "Геотранс сервіс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю суму боргу за договором на надання транспортних послуг №114/11 від 13.10.2011р. у розмірі 70 734,46 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2016р. позовну заяву (вх.№1878/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1758/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-4101/16 від 03.08.2016р.) судом задоволено, у зв'язу з чим строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

12.09.2016р. представник позивача звернувся до суду із клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні (вх.№22078/16), яке судом було задоволено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2016р. справу №916/1758/16 було призначено до колегіального розгляду.

У відповідності до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.09.2016р. справу №916/1758/16 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Никифорчук М.І., судді Степанова Л.В., Гуляк Г.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.09.2016р. справу №916/1758/16 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Никифорчук М.І., судді Степанова Л.В., Гуляк Г.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-5928/16 від 10.11.2016р.) судом не задоволено, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_5 №921 від 16.11.2016р., справу №916/1758/16 було призначено до повторного автоматичного розподілу у звязку із перебуванням головуючого судді Никифорчука М.І. з 09.11.2016р. на лікарняному.

На підставі повторного автоматичного розподілу, справу №916/1758/16 було передано на розгляд колегії суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді: Степанова Л.В., Гуляк Г.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.11.2016р. справу №916/1758/16 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Степанова Л.В., Гуляк Г.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представники позивача заявлені позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№19198/16 від 02.08.2016р.) та доповненнях на відзив (вх.№23524/16 від 27.09.2016р.) та (вх.№439/17 від 11.01.2017р.).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

13 жовтня 2011рю. між приватним підприємством "ВС-СЕРВІС" (Виконавець) та підприємством "Геотранс сервіс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (Замовник) було укладено договір на надання транспортних послуг №114/11, згідно умов п.1.1. якого, предметом цього Договору є регулювання взаємовідносин сторін в процесі перевезень вантажів Замовника автотранспортом Виконавця. Для цілей цього Договору під автотранспортом Виконавця розуміються транспортні засоби, що належать Виконавцеві на праві власності, а також орендовані або оперовувані їх будь-яким законним способом.

Відповідно до п.2.1. Договору, Замовник доручає Виконавцеві отримання, перевезення і здачу одержувачам вантажів (у контейнерах або на автотранспортних засобах узгодженого типу і призначення) як на території України, так і за кордоном. Для цілей цього Договору під контейнером розуміються будь-які інші засоби укрупнення вантажних місць, сконструйовані і побудовані на основі міжнародного стандарту ISO (20-ти і 40-футові контейнери "опен-топ", флети, болстери та інші).

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що наряди на перевезення вантажів видаються письмово з моменту готовності усіх необхідних документів з зазначенням: найменування, ваги вантажу, заявленого вантажовідправником, адреси отримання і доставки, найменування вантажовідпраника/вантажоодержувача, транзитного часу.

Умовами п.3.4. Договору встановлено, що Виконавець забезпечує оформлення необхідних товарно-транспортних документів (ТТН або CMR), включаючи митні процедури; надає Замовникові документи одержувача або відправника про прийом або видачу вантажу, а також відмітки уповноваженої Замовником особи про прийом вантажу. Самостійно врегульоване в процесі виконання перевезення взаємовідношення з різними владними та іншими органами, у тому числі в частині надання документації, яка ними вимагається, що стосується Виконавця.

Зі змісту п.4.1. Договору встановлено, що послуги з перевезення вантажів і транспортно-експедиторські доручення оплачуються Замовником шляхом безготівкового переказу вартості послуг після отримання рахунків Виконавця з додаванням товарно-транспортних документів з відміткою митниці, вантажоодержувача про прийом вантажу без застережень і відміткою про повернення контейнера, а також за наявності акту технічного стану контейнера.

Вартість послуг і будь-яких інших витрат за даною угодою мають бути заздалегідь (письмово) узгоджені сторонами і підтверджені Замовником.

У відповідності до п.4.2. Договору, Замовник сплачує кожне фактично виконане перевезення по договірних тарифах, узгоджених обома сторонами, протягом 5-ти робочих днів з дня виставлення рахунку.

Робота вважається виконаною при дотриманні наступних умов:

а) надання оперативного зведення (за встановленою формою) про виконання наряду на перевезення та інструкцій Замовника;

б) надання правильно оформлених оригіналів товарно-транспортних та інших потрібних в наряді/дорученні документів (ТТН, CMR і так далі);

в) повернення самої пломби або того, що від неї залишилося, у разі виявлення недостачі умісту контейнера (трейлера);

г) надання акту технічного стану контейнерів (E.I.R., T.I.R. чи інший аналогічний документ, в якому відображений дійсний технічний стан контейнерів), оформлених в пунктах прийому і здачі контейнерів.

Відсутність хоча б одного з таких актів автоматично покладає на Виконавця відповідальність за компенсацію витрат по усуненню ушкоджень контейнерів, виявлених в пункті їх здачі.

д) надання оригіналів актів, довідок та інших документів, оформлених в правоохоронних органах, що підтверджують факт, час місце і обставини випадків ДТП, нападу, розкрадання і так далі.

При недотриманні будь-якої з наведених вище вимог перевезення оплаті не підлягає.

Як вбачається зі змісту п.7.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діятиме до 31.12.2011р., після чого він автоматично подовжується на кожен наступний календарних рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір розірвати Договір за два місяці до закінчення терміну його дії.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що на виконання умов вищенаведеного договору приватне підприємство "ВС-СЕРВІС" надало відповідачу послуги з перевезення контейнерів CAXU9309566, CAIU8837994, ARKU8480400 та ARKU8377619 на загальну суму 70 734,46 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманих послуг перевезення не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 70 734,46 грн.

На підтвердження виконання послуг перевезення, позивачем було подано до матеріалів справи:

- акти надання автотранспортних та експедиторських засобів, які підписані та скріплені печаткою ПП "ВС-СЕРВІС" та з боку відповідача не підписані та печаткою не скріплені;

- товарно-транспортними накладними (CMR), які не містять дат та місць їх складання, пунктів навантаження із зазначенням посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, відміток про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, прізвища та підписів водіїв, відміток власника вантажу, посад, прізвищ, підписів відповідальних осіб;

- вантажно-розвантажувальними ордерами;

- витратними ордерами;

- рахунками, які не містять відомостей щодо їх вручення відповідачу, чи доказів їх направлення засобами поштового зв'язку.

Крім того, судом встановлено, що в поданих позивачем до матеріалів справи товарно-транспортних накладних (CMR) зазначено:

- в графі №22 зазначено дату відбиття 6.12.2015р., підпис не встановленої особи та відбиток печатки приватного підприємства "ЕСТЕТ ЄВРОБУД";

- в графі №24 зазначено дату отримання вантажу 10.12.2015р., підпис не встановленої особи та відбиток відбиток печатки приватного підприємства "ЕСТЕТ ЄВРОБУД".

Згідно відомостей зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватне підприємство "ЕСТЕТ ЄВРОБУД" було припинено 22.12.2011р., про що було вчинено запис про припинення юридичної особи №6000555.

Безпідставна на думку позивача відмова відповідача від виконання умов договору на надання транспортних послуг №114/11 і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ст.639 ЦК України).

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором перевезення.

Стаття 908 Цивільного кодексу України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до приписів ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ст.2 Закону України «Про транспорт», відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, регулюються цим Законом, кодексами (статутами) окремих видів транспорту, іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст.158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою №401 ОСОБА_3 Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Проте, матеріали справи не містять належних доказів, що передбачені вимогами Статуту, зокрема, відсутні записи в товарно-транспортних накладних, відсутні акти щодо ненадання 6.12.2015 року вантажу під завантаження Перевізнику, на які посилається позивач як на підставу позову.

Відповідно до ч.1 ст.14 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, прийнятої у Женеві 19 травня 1956 року, якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

Докази того, що позивач за такими інструкціями як перевізник до відповідача звертався не містять.

Крім того, суд зазначає, що CMR це міжнародна товарно-транспортна накладна, яка застосовується до договорів міжнародного перевезення.

Цей документ підтверджує укладення договору міжнародного автомобільного перевезення вантажу.

Накладна СMR діє на підставі Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ).

Дана конвенція регулює відносини, які виникають у процесі міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Приймаючи до уваги, те що перевезення за зазначеним вище договором здійснювалось в межах України, у зв'язку з чим, подані позивачем до матеріалів справи CMR не є належними доказами надання послуг перевезення вантажів відповідачу.

Поряд з цим, подані до матеріалів суду CMR не відповідають вимогам, що ставляться до оформлення вантажних накладних, встановлених як законодавством України так і міжнародними нормативними актами.

Згідно пі ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім'я та адреса відправника;

c) ім'я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

є) ім'я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

і) платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Так, у Графі №1 "Відправник (найменування, адреса, країна)" - зазначається найменування, адреса, телефон та місцезнаходження організації, яка здійснює відправку вантажу.

Однак, у вантажних документах, наданих позивачем в даній графі зазначено відправником не завод-виробник експортного вантажу, а ТОВ "Геотранс Сервіс", який є експедитором.

У Графі №5 "додаються" - список доданих документів. - зазначається інформація щодо інвойсу, специфікації, сертифікатів, митних декларацій.

В наданих CMR зазначені номери видаткових ордерів.

Поряд з цим, Графа №6 "Знаки і номера" - зазначаються знаки і номери, які позначають клас, підклас перевезеного вантажу, у тому числі небезпечних.

Позивачем у цій графі зазначено номери контейнерів.

Графа №9 "Найменування вантажу" - зазначається найменування перевезеного вантажу.

Інформація відсутня.

Графа 10 "Статистичний №" - зазначається код транспортованого товару. Інформація

відсутня.

Графа 11 "Вага брутто, кг" - зазначається вага вантажу разом з упаковкою. Директор

Перевізника зазначив, що в даній графі зазначена вага вантажу. Однак, вказана вага є вагою порожнього контейнера.

Графа 22 "Прибуття під навантаження. Відправлення" - зазначається дата і фактичний час прибуття для навантаження та відправлення автомобіля після навантаження.

Ці відомості відправник зобов'язаний завірити підписом (з розшифровкою) і печаткою (штампом).

Графа №23 - номер і дата подорожнього листа, за яким виконується перевезення вантажу, прізвище водія, що здійснює перевезення, друк транспортної організації, а також підпис водія (експедитора), який прийняв вантаж.

Якщо CMR була підготовлена відправником до моменту прибуття перевізника, то в цій графі замість штампа перевізника записують його найменування.

Номери і дати подорожніх листів відсутні. Наявність печатки Перевізника свідчить про заповнення документів безпосередньо саме ПП "ВС-Сервіс".

Згідно ст.47 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру (зважування).

Відсутність в матеріалах справи належним чином оформлених товарно-транспортних накладних виключає можливість сплати рахунків за перевезення, що було узгоджено сторонами під час підписання Договору на надання транспортних послуг (п.4.2. Договору).

Згідно з ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст.217 ГК України закріплено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.218 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи не містять жодних доказів виникнення обовязку відповідача щодо оплати послуг за міжнародними товарно-транспортними накладними CMR та актами надання послуг від 30.12.2014р., судова колегія вважає відсутніми підстави, із якими чинне законодавство та умови спірного договору повязують виникнення у відповідача обовязку із сплати цих послуг.

Крім того, на увагу суду не заслуговує заява відповідача, викладена у доповненнях до відзиву в частині пропуску позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне:

Згідно ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Зі змісту ст.925 Цивільного кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк. До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно вимог ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого прав'а або про особу, яка його порушила.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушене, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Згідно вимог ч.4 ст.267 ЦК України законодавцем в імперативному порядку визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З врахуванням того, що матеріали справи не містять належних доказів виконання позивачем послуг з перевезення вантажу на замовлення відповідача, у зв'язку з чим, у останнього перед приватним підприємством "ВС-СЕРВІС" обов'язок з їх оплати не виник, у зв'язку з чим, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у даному випадку судом не застосовується.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги приватне підприємство "ВС-СЕРВІС" задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17 січня 2017 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді Г.І. Гуляк

ОСОБА_1