РІШЕННЯ

11 січня 2017 року Справа № 913/1352/16

Провадження № 9/913/1352/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар Милам», смт. Новоайдар Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с. Красне Поле Марківського району Луганської області

про стягнення 149600 грн. 00 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 03.01.2017,

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 610 від 19.12.2016,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 149600,00 грн., попередньої оплати за непоставлений товар.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін у справі.

Відповідач, ТОВ «Айдар», з позовними вимогами не погодились, про що виклав у письмових запереченнях № 606 від 15.12.2016 (а.с. 31-34).

Доводи відповідача полягають у тому, що позивач, здійснивши переказ грошових коштів не за реквізитами, вказаними у виставленому рахунку, порушив умови договору.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши доводи представників сторін у справі, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 03.06.2016 (а.с. 7) позивач переказав на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 149600,00 грн. за призначенням платежу: «оплата пшениці згідно з рахунком № 126 від 02.06.2016».

Матеріали справи містять копію рахунку № 126 від 02.06.2016 на суму 149600,00 грн. (а.с. 8), який був виписаний відповідачем на адресу позивача та який містить печатку ТОВ «Айдар» та підпис представника цього товариства.

Позивач зобов'язання з оплати товару виконав у повному обсязі, сплативши платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 03.06.2016 вартість товару в сумі 149600,00 грн.

Оскільки зобовязання з продажу зерна з боку відповідача не були виконані, позивач звернувся до останнього з претензією-вимогою від 27.10.2016 (а.с. 9-11), в якій, пославшись на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, просив повернути у семиденний строк сплачену ним суму у розмірі 149 600,00 грн.

Відповіддю від 02.11.2016 (а.с. 12-13) відповідач відмовив у задоволенні претензії, пославшись на те, що позивач перерахував кошти не на ті реквізити, що були зазначені у рахунку, а тому спірних грошей не отримував.

З викладених вище підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі з таких підстав.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Виходячи з наведеної норми та матеріалів справи, суд розцінює відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, як договір купівлі-продажу пшениці, який укладений у спрощений спосіб шляхом надсилання відповідачем рахунку на оплату певної кількості товару на певну суму (оферта) та прийняття пропозиції позивачем шляхом оплати цього рахунку (акцепт).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати у власність майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Встановлено, що на підставі постанови правління НБУ від 05.04.2016 № 234 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" було віднесене до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.04.2016 було прийняте рішення № 463 про запровадження в ПАТ "КБ "Хрещатик" тимчасової адміністрації строком на 1 (один) місяць, у подальшому рішенням № 560 від 21.04.2016 строк тимчасової адміністрації продовжено до 04.06.2016 року.

02 червня 2016 року рішенням НБУ № 46 було відкликано банківську ліцензію та почато процедуру ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, незважаючи на ці обставини, 03.06.2016 переказав платіжним дорученням № НОМЕР_1 кошти у розмірі 149600,00 грн. на рахунок № 0538 банку "Хрещатик".

За правилом ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до частин 2 та 6 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки позивач порушив викладені вище норми права, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються на позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано - 16.01.2017.

Суддя А.Г. Ворожцов