РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017Справа №910/21543/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін

Представники сторін:

від позивача: Шутов О.О. (довіреність б/н від 14.12.2016р.);
від відповідача: не з`явився; від третьої особи на стороні позивача: Шматко В.О. (довіреність №18-0009/64641 від 02.08.2016р.); від третьої особи на стороні відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (надалі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (надалі - ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", відповідач) про визнання недійсним нікчемного договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.09.2014р. та застосування наслідків його недійсності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення тимчасової адміністрації позивача, перевірено правочини, вчинені протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та виявлено, що 02.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю (за Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р., укладеним з ОСОБА_3), а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича. Як зазначає позивач, вказаний договір є недійсним, оскільки всупереч того, що за кредитним договором у позичальника існувала заборгованість, банк уклав правочин - Договір про внесення змін спрямований на припинення дії іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання кредитного договору. Укладанням договору про внесення змін і доповнень були припинені правовідносини за Іпотечним договором, а також іпотека (заборона відчуження нерухомого майна). Внаслідок укладення договору про внесення змін та доповнень, обтяження предмету іпотеки припинено та банк втратив високоліквідне забезпечення за кредитним договором. Отже, за договором про розірвання банк взяв на себе зобов'язання щодо припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна, а також відмовився від можливості задовольнити свої вимоги за кредитом за рахунок предмету іпотеки (відмовився від власних майнових вимог); до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання щодо припинення обтяження предмету іпотеки, що стало однією з причин неплатоспроможності банку, а виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим, що суперечить п.1., п. 2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також позивач зазначає, що загальна купівельна ціна за спірним договором становить 10000,00 грн., а загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором станом на 02.09.2014р. - 151018,62 доларів США, тобто оспорюваний правочин вчинений за ціною, яка є значно меншою від її оціночної вартості, що суперечить п.3. ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Протоколом засідання комісії № 74 від 25.09.2015р. з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015р., визнано нікчемним договір купівлі - продажу прав вимоги від 02.09..2014р. та договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору №22/42/1/Zфквіп-07, на підставі ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що було повідомлено ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та приватного нотаріуса Ковальчука С.П.

Крім того, 30.06.2010р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, у тому числі і кредитне зобов'язання ОСОБА_3 Відповідно до умов даного договору на ПАТ "Дельта Банк" було переведено зобов'язння ТОВ "Укрпромбанку", зокрема, і за укладеними з Національним банком кредитними договорами, а також укладеного з метою їх забезпечення, договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2 від 06.10.2009р. У зв'язку з укладанням між Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вказаного в тристороннього договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 20.07.2010р. було укладено Договір № 1 про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав від 06.10.2009р. №51/64/144/39/86, відповідно до умов якого ПAT «Дельта Банк» (як заставодавець), передав у заставу Національному банку України майнові права за кредитними та генеральними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними і фізичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, зокрема, і за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р., укладеним з ОСОБА_3 На підставі вищенаведеного, позивач зазначає, що договір купівлі - продажу прав вимоги було укладено без згоди Національного банку України.

З урахуванням вищевикладеної позиції на підставі ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, просить суд визнати недійсним нікчемний договір договір купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали договорів та документів, переданих на виконання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2016р. порушено провадження у справі №910/21543/16, розгляд справи призначено на 14.12.2016р., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3.

14.12.2016р. представник позивача через відділ діловодства надав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні 14.12.2016р. судом розглянуто клопотання позивача про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача та відхилено зазначене клопотання з огляду на те, що позов у даній справі фактично подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

В судовому засіданні 14.12.2016р. судом також розглянуто усне клопотання представника ОСОБА_3 про припинення провадження у справі та відхилено зазначене клопотання з огляду на те, що позивачем та відповідачем у справі є юридичні особи, а ОСОБА_3 залучено до участі у справі лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, що не суперечить вимогам статті 21 ГПК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у зв'язку із неявкою представника відповідача, клопотанням третіх осіб про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено 11.01.2017р.

26.12.2016р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником позивача подано документи на виконання вимог ухвали суду.

10.01.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником ОСОБА_3 у порядку ст. 38 ГПК України, подано клопотання про витребування доказів.

У судове засідання 11.01.2017р. з'явились представники позивача та Національного банку України.

Уповноважений представник відповідача вдруге на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог відповідачем не надав.

Відповідно до відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі 01.12.2016р. та про відкладення слухання справи 20.12.2016р., що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення №001 та №796, тобто мав достатній час для підготовки мотивованого відзиву на позовну заяву.

Уповноважений представник ОСОБА_3 у судове засідання 11.01.2017р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи, наявній в матеріалах справи та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №753.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до Господарського суду міста Києва не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 про витребування доказів, господарський суд відхиляє зазначені клопотання з огляду на наступне.

Клопотання про витребування судом у позивача для приєднання до матеріалів справи Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. та усіх додатків до нього судом відхиляються оскільки матеріали справи містять копію даного договору та витяг із Додатку 2 (переліку Кредитних та Забезпечувальних зобов'язань).

Клопотання про витребування судом у позивача для приєднання до матеріалів справи копій: Звіту про оцінку прав вимоги за справедливою вартістю, які підлягали передачі за Договором про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р.; Довідку про балансову вартість права вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 виходячи із умов договору від 30.06.2010р.; Реєстру внутрішніх нормативних актів ПАТ "Дельта Банк"; Статуту ПАТ "Дельта Банк"; Положення про Кредитний комітет ПАТ "Дельта Банк"; Положення, яким врегульовано питання підготовки та укладення правочинів, стороною яких є ПАТ "Дельта Банк"; Положення або інший нормативний документ, яким врегульовано порядок роботи з проблемними активами в ПАТ "Дельта Банк"; Протокол засідання Кредитного комітету АТ "Дельта Банк" від 31.07.2014р. з рішенням про відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3; Кредитну справу ОСОБА_3, сформовану ТОВ «Укрпромбанк» та доповнену після передачі в 2010 році ПАТ "Дельта Банк" в повному обсязі, господарським судом відхиляються з огляду на те, що вони не є предметом розгляду у даній справі та не є предметом дослідження для встановлення фактичних обставин по суті спору, оскільки предметом розгляду у справі є недійсність договору купівлі-продажу права вимоги від 02.09.2014р. з підстав визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Клопотання про витребування судом у позивача для приєднання до матеріалів справи копій повідомлень про вручення поштових відправлення з штрих кодовими ідентифікаторами за №818 (вкладення Повідомлення про нікчемність (2677)) та №26 (вкладення Повідомлення про нікчемність (2675)), господарським судом відхиляються з огляду на те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлено обов'язку Фонду гарантування вкладів гарантування вкладів фізичних осіб надсилати повідомлення про нікчемність правочину рекомендованим поштовим відправленням.

У судовому засіданні 11.01.2017р. представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національного банку України в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов із підстав визначених позивачем.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, №26976/06, від 20.01.2011р.). Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, №16652/04, від 02.12.2010р.).

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідачем не було подано письмовий відзив на позовну заяву, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/21543/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.12.2007р. між ТОВ "Український промисловий банк" (надалі ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено (позичальник) було укладено кредитний договір №2242/ФКВ-07 (відклична відновлювальна кредитна лінія, надалі - кредитний договір) в національній валюті (без капіталізації процентів, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 100 000,00 доларів США, термін погашення 13.12.2010р.

Виконання кредитних зобов'язань позичальника за договором №2242/ФКВ-07 забезпечувалось іпотечним договором №2242/Zфквіп-07 від 14.12.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №8555. Відповідно до умов договору іпотеки, предметом іпотеки є земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. від 30.06.2010р. за реєстровим номером №2258, право вимоги ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2017р. та договором, який забезпечує його виконання (іпотечний договір №2242/Zфквіп-07 від 14.12.2007р.) відступлено на користь АТ «Дельта Банк».

02.09.2014р. між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за №6767, відповідно до якого було розірвано договір іпотеки №2242/Zфквіп-07 від 14.12.2007р. та припинено іпотеку і заборону відчуження нерухомого майна.

Також 02.09.2014р. між ПАТ "Дельта Банк" (Продавець) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до умов якого Продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх Покупцю (за Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р.), а Покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що загальна купівельна ціна є сумою всіх купівельних цін за права вимоги, зазначених у Додатку 1 та становить 10000,00 грн.

Згідно з п.2.3 Договору права вимоги переходять від Продавця до Покупця та обов'язок Продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання - передачі прав вимоги.

Відповідно до п.3.1 Договору за продаж (відступлення) Продавцем прав вимоги за цим Договором Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю загальну купівельну ціну протягом 5 робочих днів з дати підписання.

Додатком №1 до Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. Сторони визначили, що загальна сума вимог, які виникли і нараховані за Кредитним договором на день укладення договору складає 151018,62 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1914266,73 грн., а саме право вимоги виконання зобов'язання щодо повернення заборгованості за кредитом в розмірі 100000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1267570,00грн., повернення заборгованості за процентами в розмірі 51018,62 доларів США, що згідно курсу НБУ становить646696,73 грн.; купівельна ціна за право вимоги за кредитним договором та договором поруки становить 10000,00 грн.; загальна купівельна ціна 10000,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. Продавець продав (відступив) Покупцю, а Покупець прийняв права вимоги за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р. із всіма змінами та доповненнями до нього, укладеним Продавцем з ОСОБА_3; разом з правом вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором до Покупця перейшли права вимоги та було передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, договорів, що забезпечують виконання зобов'язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту Позичальнику за Кредитним договором, що підтверджується Актом приймання - передачі прав вимоги від 02.09.2014р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. за №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Позивач зазначає, що вказаний договір є недійсним, оскільки загальна купівельна ціна становить 10000,00 грн., а загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором - 151018,62 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1914266,73 грн., тобто вчинений за ціною, яка є значно меншою від її оціночної вартості, що суперечить п.3. ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Всупереч того, що за кредитним договором у позичальника існувала заборгованість, банк уклав Договір про внесення змін спрямований на припинення дії іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання кредитного договору, яким припинив правовідносини за Іпотечним договором та також іпотеку (заборону відчуження нерухомого майна), що суперечить п.1., п. 2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, 30.06.2010р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, у тому числі і кредитне зобов'язання ОСОБА_3 Відповідно до умов даного договору на ПАТ "Дельта Банк" було переведено зобов'язння ТОВ "Укрпромбанку", зокрема, і за укладеними з Національним банком кредитними договорами, а також укладеного з метою їх забезпечення, договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2 від 06.10.2009р. У зв'язку з укладанням між Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вказаного в тристороннього договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 20.07.2010р. було укладено Договір № 1 про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав від 06.10.2009р. №51/64/144/39/86, відповідно до умов якого ПAT «Дельта Банк» (як заставодавець), передав у заставу Національному банку України майнові права за кредитними та генеральними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними і фізичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, зокрема, і за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р., укладеним з ОСОБА_3 На підставі вищенаведеного, позивач зазначає, що спірний договір купівлі - продажу прав вимоги було укладено без згоди Національного банку України.

Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, просить суд визнати недійсним нікчемний договір договір купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали договорів та документів, переданих на виконання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. за № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. за № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", відповідно до якого з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03.08.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02.10.2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015р. за № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. за № 181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". На виконання даного рішення розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набув чинності 22.09.2012р. регулюється здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

У ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Національний кредит").

На виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Дельта Банк".

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. №67 ВІД 11.03.2015р. вирішено здійснити в ПАТ "Дельта Банк" перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) ПАТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За результатами роботи комісії оформлено Протокол №74 від 25.09.2015р., відповідно до якого виявлено, нікчемний правочин, згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, договір купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р., укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та Договір від 02.09.2014р. про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору №2242/Zфквіп-07 від 14.12.2007р. (згідно з п.п.1, 2, 3 ч.3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Судом встановлено, що 02.12.2015р. листами від 01.12.2015р. позивач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Ковальчука С.П. про нікчемність Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. та Договір від 02.09.2014р. про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору №2242/Zфквіп-07 від 14.12.2007р. У вказаних повідомленнях про нікчемність позивач вимагав від ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" негайно повернути всі оригінали договорів та документів, переданих на виконання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р., а ОСОБА_3 повідомлено про необхідність повного та належного виконання зобов'язань за Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2017р.

Спір у справі виник у зв'язку і тим, що відповідач оригінали договорів та документів добровільно не повернув, чим спричиняє збитки вкладникам та іншим кредиторам банку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч. 3 ст.38 вказаного вище Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, листами від 01.12.2015р. позивач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та ОСОБА_3 про нікчемність Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р.

Факт направлення вказаних повідомлень підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів у цінні листи, датованих 02.12.2015р., та відповідного реєстру згрупованих поштових відправлень.

Пунктом 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ч. 1 п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Тобто, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Умовами Договору купівлі-продажу прав вимоги передбачено, що купівельна ціна права вимоги за Кредитним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора становить 10000,00 грн.

Підпунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Тобто, нікчемність правочинів, перевірку яких здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ставиться в залежність від звичайної вартості послуг, та порівнюється із відповідною вартістю, яка визначена сторонами в договорі, яка в свою чергу, має бути або вищою, або нижчою на 20%.

Пункт 14.1.71 Податкового кодексу України, дає визначення поняттю звичайної ціни, за яким звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пунктом 14.1.219. Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із умов Договору, Банк відступив на користь ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" право вимоги за кредитними договором на загальну суму 1914266,73 грн., в той час як Товариство за вказане право вимоги зобов'язалося сплатити на користь Банку лише 10000,00 грн.

Тобто, вартість права грошової вимоги за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2017р. є значно більшою, аніж вартість, за якою відповідне право вимоги було відчужено на користь відповідача за спірним Договором.

Крім того, підпунктом 1 та підпунктом 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Отже, укладаючи оспорюваний Договір, Банк відмовився від власних майнових вимог та взяв зобов'язання щодо відступлення прав вимоги за вказаними вище кредитними договорами, оскільки внаслідок таких дій він втратив право на отримання від позичальника грошових коштів, які станом на момент укладення такого договору становили суму 1914256,73 грн. (більше ніж на 99% від реальної вартості).

При цьому, судом враховано, що жодних доказів того, що відповідачем перераховувались на рахунок позивача будь-які грошові кошти на виконання умов такого Договору матеріали справи не містять, а позивачем факт отримання відповідних платежів заперечується.

За таких обставин суд приходить до висновку про існування підстав, за якими приписи підпунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають нікчемність Договору.

Доводи ПАТ "Дельта Банк" про те, що укладання оспорюваного правочину стало однією із причин його неплатоспроможності, на які серед іншого позивач посилається в даному спорі, судом відхиляються, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, які б підтвердили наявність причинно-наслідкового зв'язку між укладенням договору про відступлення права вимоги між банком та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та визнання банку неплатоспроможним.

Окрім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначав, що 30.06.2010р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, у тому числі і кредитне зобов'язання ОСОБА_3 Відповідно до умов даного договору на ПАТ "Дельта Банк" було переведено зобов'язння ТОВ "Укрпромбанку", зокрема, і за укладеними з Національним банком кредитними договорами, а також укладеного з метою їх забезпечення, договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2 від 06.10.2009р. У зв'язку з укладанням між Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вказаного в тристороннього договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 20.07.2010р. було укладено Договір № 1 про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав від 06.10.2009р. №51/64/144/39/86, відповідно до умов якого ПAT «Дельта Банк» (як заставодавець), передав у заставу Національному банку України майнові права за кредитними та генеральними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними і фізичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, зокрема, і за кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р., укладеним з ОСОБА_3, а тому, договір купівлі - продажу прав вимоги було укладено без згоди Національного банку України.

Судом встановлено, що майнові права (право вимоги) ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором було передано AT «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі Договору про передачу Актив та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України, який посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. 30.06.2010р. за реєстровим № 2258.

Згідно п. 1.4 вказаного Договору про передачу активів, Укрпромбанк передав (відступив) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань Укрпромбанку перед Національним банком (згідно переліку, вказаному у п. 1.3. Договору), внаслідок чого Дельта Банк замінив Укрпромбанк як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, у тому числі і за Кредитним зобов`язанням ОСОБА_3

Внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до Боржників, Дельта Банку перейшло (відступлено) право вимоги (замість Укрпромбанку) від Боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за Кредитним Забезпечувальними Договорами (пункт 4.2. Договору про передачу активів).

При цьому, згідно п. 1.7. Договору про передачу Активів, кредитними забезпечувальними договорами є кредитні та забезпечувальні договори (догов застави (іпотеки), поруки, укладені Укрпромбанком з боржниками, права вимоп якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання Укрпромбанком кредитних зобов'язань перед Національним банком України та підлягають передачі на підставі цього Договору.

Договором про передачу активів регулюються відносини, що пов'язані, як із переведенням на користь Дельта Банку боргу за кредитними зобов'язаннями Укрпромбанку перед Національним банком, так і відносини, пов'язані з передачею активів Укрпромбанку, а також відступленням прав вимоги, які входять до складу активів Укрпромбанку на користь Дельта Банку (пункт 2.1. Договору про передачу активів).

Переведення боргу за кредитними зобов'язаннями Укрпромбанку і переведення активів Укрпромбанку, що перебувають в заставі у Національного банку, на користь Дельта Банку здійснено з метою належного виконання кредитних зобов'язань Укрпромбанку перед Національним банком України.

Згідно пункту 1.3. Договору, на Дельта Банк було переведено зобов'яання Укрпромбанку зокрема, за укладеними з Національним банком кредитними договорами: № 51 від 22.10.2008р., № 64 від 05.11.2008р., № 86/11-08/СТ від 11.11.2008р 39/09-08/СТ від 11.09.2008р., № № 144 - 144/3 від 29.12.2008р., 29.12.2008р., 30.12.2008р., 30.12.2008р. відповідно, та №№ 144/10 - 144/20 від 16.02.2009р., 27.02.2009р., 04.03.2009р., 05.04.2009р., 13.03.2009р., 20.03.2009р., 06.04.2009р., 15.04.2009р., 17.04.2009р., 30.04.2009р., 03.06.2009р., відповідно, а також укладеного з метою їх забезпечення Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2 від 06.10.2009р.

У зв'язку з укладанням між Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вищевказаного тристороннього Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, 20.07.2010р. між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору застави майнових прав від 06.10.2009р. № 51/64/144/39/86.

Відповідно до п. 1.1 договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору застави майнових прав від 06.10.2009р. № 51/64/144/39/86 ПAT «Дельта Банк» (як заставодавець), передав у заставу Національному банку України майнові права кредитними та генеральними договорами, що укладені між Заставодавцем та юридичними та фізичними особами, перелік яких викладено у Додатку №1 до договору застави (у тому числі і за Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р.).

За умовами п. 3.4.2. договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору застави майнових прав від 06.10.2009р. № 51/64/144/39/86 Заставодавець (ПАТ «Дельта Банк) зобов'язався не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Заставодержателя (Національного банку України).

Цей Договір набирає чинності з часу перерахування відповідно до умов кредитного договору грошових коштів на рахунок Заставодавця і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Таким чином, застава як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між заставодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та заставодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з застави, полягає в реалізації заставодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок заставного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від заставодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про заставу" при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний:

виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права;

не здійснювати уступки заставленого права;

не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості;

вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб;

надавати заставодержателю відомості про зміни, що сталися в заставленому праві, про його порушення з боку третіх осіб та про домагання третіх осіб на це право.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про заставу" якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Договір застави є одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання. За його змістом відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Таким чином, сторонами у договорі застави є кредитор (заставодержатель) і боржник (заставодавець), цей договір забезпечує виконання укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.4.2. договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору застави майнових прав від 06.10.2009р. № 51/64/144/39/86, Заставодавець (ПАТ «Дельта Банк) зобов'язався не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Заставодержателя.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання письмової згоди Національним банком України, як Заставодержателем за Договором застави майнових прав від 06.10.2009р. № 51/64/144/39/86., письмової згоди на укладання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" і відчуження предмета застави - права вимоги за Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р., укладеним з ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене, господарський суд зазначає, що оскільки пряма заборона на вчинення таких дій, обумовлена ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" то відповідно вона є підставою для визнання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", недійсним.

Окрім того, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. Продавець продав (відступив) Покупцю, а Покупець прийняв права вимоги за кредитним договором Кредитним договором №2242/ФКВ-07 від 14.12.2007р. із всіма змінами та доповненнями до нього, укладеним Продавцем з ОСОБА_3; разом з правом вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором до Покупця перейшли права вимоги та було передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, договорів, що забезпечують виконання зобов'язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту Позичальнику за Кредитним договором, що підтверджується Актом приймання - передачі прав вимоги від 02.09.2014р.

Отже, вимога позивача про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали договорів та документів, переданих на виконання Договору купівлі - продажу прав вимоги від 02.09.2014р. підлягає задоволенню, як похідна вимога від визнання вказаного договору недійсним.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8; ) нікчемний договір про купівлю-продаж прав вимоги від 02.09.2014р.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8; ) повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ) оригінали договорів переданих на виконання договору про купівлю-продаж прав вимоги від 02.09.2014р.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ) судові витрати у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

У судовому засіданні 11.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення буде складено - 16.01.2017р.

Суддя В.В. Князьков