КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа№ 910/4222/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.01.2017 року по справі №910/4222/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фінбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р.

по справі №910/4222/16 (суддя: Маринченко Я. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фінбанк"

до 1.Державного підприємства "Спецагро", 2.Регіонального фонду державного майна України по м. Києву

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "СПМК-7 "

про зобов'язання вчинити дії та визнання акта приймання-передачі приміщення укладеним.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Фінбанк" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Спецагро" (далі-відповідач 1) та Регіонального фонду державного майна України по м.Києву (далі-відповідач 2) про зобов'язання відповідача 1 надати доступ позивачу до нерухомого майна - частини даху будівлі, загальною площею 133 кв.м., що розміщена за адресою: м.Київ, вул. Б.Грінченка, 1 з метою вивезення належного йому майна та визнання укладеним акта приймання-передачі (повернення) нерухомого майна до Договору оренди №4323 від 03.06.2009р., починаючи з 06.04.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у зв'язку із закінченням терміну дії Договору оренди №4323 від 03.06.2009р., позивачем 06.04.2015р. було складено та підписано акти приймання-передачі нерухомого майна, отриманого в оренду на підставі вказаного Договору та направлено на адресу відповідача 2. Також, 06.04.2015р. позивачем з ПП "СПМК-7" було укладено договір про надання послуг з демонтажу вивіски, розташованої в орендованому майні, на виконання якого ПП "СПМК-7" прибуло за адресою розташування орендованого майна, проте працівники останнього не були допущені в орендовані приміщення. 20.04.2015р. позивач повторно направляв відповідачу 2 три примірники підписаних актів приймання-передачі орендованого майна, проте вказане звернення залишилось без відповіді.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. у справі №910/4222/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 07.06.2016р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач та третя особа наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначених вище представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2009р. між відповідачем 2, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, був укладений договір оренди №4323 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі-Договір), відповідно до умов якого, з урахуванням змін внесених договором №4323/04 від 11.12.2013р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частина даху шестиповерхової будівлі, загальною площею 133 кв.м., що розташоване за адресою: м.Київ, вул. Б.Грінченка, 1, будівля А, що перебуває на балансі відповідача 1, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.01.2009р. і становить 1 186 560 грн. без урахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення зовнішньої реклами на будівлі (п.1.2 Договору).

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Дана норма кореспондується із ст.283 Господарського кодексу України.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв у користування майно відповідно до Договору, про що сторони склали відповідний акт приймання-передачі. Вказане сторонами не заперечується.

Згідно із ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили, що вказаний договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 03.06.2009р. по 03.05.2012р. включно.

Договір вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві, лише за наявності письмової згоди органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди в строк за місяць до закінчення його дії та укладання додаткового договору на продовження строку дії договору оренди, який є невід'ємною частиною цього договору (п.10.4 Договору).

09.10.2013р. між відповідачем 2 та позивачем було укладено договір №4323/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4323 від 03.06.2009р., яким строк дії договору оренди №4323 від 03.06.2009р. було продовжено строком на 2 роки 11 місяців до 03.04.2015р.

Відповідно до п.10.9 Договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю або балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п.10.10 Договору).

Як свідчать матеріали справи, 16.04.2015р. відповідачем 2 на адресу позивача було направлено заяву №30-06/3975 про припинення чинності, в тому числі і договору оренди №4323 від 03.06.2009р. та зазначено про відмову у продовженні строку дії договору та необхідність повернення орендованого майна за актом приймання-передачі (повернення).

19.05.2015р. відповідачем 2 повторно направлено позивачу лист про оформлення повернення орендованого майна №30-06/5098.

Також, відповідачем 1 (балансоутримувач) направлено позивачу лист від 02.06.2015р. №240/54-13, в якому повідомлено останнього про необхідність звільнення об'єкта оренди та просив направити 09.06.2015р. на 10 год.00 хв. за адресою розташування об'єкту оренди представника позивача для підписання акта приймання-передавання (повернення) та фактичного звільнення нерухомого майна.

Вказані листи було направлено позивачу засобами поштового зв'язку, про що свідчать наявні в матеріалах справи реєстр відправлень, описи вкладень у цінний лист та касові чеки відділень поштового зв'язку. Крім того, отримання вказаних листів не заперечується і самим позивачем.

Разом з тим, як вбачається з пояснень представників сторін, та матеріалів справи, зокрема актів обстеження орендованого майна від 07.08.2015 та 10.11.2015, позивачем не звільнено орендованого майна та не підписано акт приймання-передачі вказаного майна.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди №4323, відповідачами, як орендодавцем та балансоутримувачем, неодноразово належним чином повідомлено позивача про закінчення строку дії договору та необхідність підписання актів приймання-передачі орендованого майна, для чого було запрошено представника позивача. Проте, позивач всупереч умов укладеного договору оренди ухилився від повернення орендованого майна та підписання актів.

В той же час, позивач вказує на порушення з боку відповідачів його прав та законних інтересів, спрямованих на виконання договору оренди, зокрема повернення орендованого майна та підписання актів приймання-передачі орендованого майна, підписаних представником позивача та надісланих відповідачам.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, в якості доказів направлення відповідача актів приймання-передачі орендованого майна, надано описи вкладення в цінний лист від 20.04.2015р. та супровідні листи до направлених актів приймання-передачі від 06.04.2015р. №07/898 та від 14.07.2015р. №01-27/1898-1252.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" № 270 від 05.03.2009р. розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Отже, документом, який підтверджує факт направлення відповідачам актів приймання-передачі орендованого майна є опис вкладення та касовий чек відділення поштового зв'язку.

Оскільки позивачем не надано суду оригіналів касових чеків, які б свідчили про надання позивачу поштових послуг з відправлення кореспонденції на адреси відповідачів 20.04.2015р., судова колегія прийшла до висновку про недоведеність позивачем факту направлення вказаних актів відповідачам.

Крім того, судовою колегією враховано, що в описі вкладення в цінний лист від 20.04.2015р. вказано адресу отримувача (відповідача 2) м.Київ, бульв. Т.Шевченка, буд. 50, проте вірною адресою останнього є м.Київ, бульв. Т.Шевченка, буд. 50-Г.

Також матеріали справи не містять доказів направлення чи отримання відповідачами спірних актів разом з листами про необхідність їх підписання від 06.04.2015р. та від 14.07.2015р. При цьому, напис на листі від 14.07.2015р. "отримав представник ДП "Спецагро" судовою колегією не приймається в якості доказу отримання відповідачем 1 актів, оскільки, зокрема, вказаний напис не містить інформації щодо прізвища особи що поставила підпис та її посадового становища.

Також не приймаються судовою колегією в якості доказу створення позивачу перешкод у доступі до належного йому майна лист ПП "СПМК-7" щодо недопущення представників вказаного підприємства на орендований позивачем об'єкт для демонтажу рекламної вивіски, на підставі укладеного між ним договору, оскільки позивачем та третьою особою відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів щодо звернення до представників відповідача 1 з проханням надати доступ на дах будівлі; доказів вчинення перешкод у доступі до даху будівлі зі сторони представників відповідача 1; доказів звернення до правоохоронних органів з цього питання.

У відповідності до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладене та виконання відповідачами умов договору оренди щодо повідомлення позивача про необхідність повернення орендованого майна та підписання відповідних актів у зв'язку із закінченням дії останнього, ухилення позивача від повернення вказаного майна, а також не доведення позивачем факту порушення чи оспорювання його законних прав та інтересів як сторони за договором оренди, а саме недопущення позивача до орендованого майна та відмову у підписанні акта приймання-передачі орендованого майна, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фінбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. по справі №910/4222/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. у справі №910/4222/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/4222/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст.107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Б.В. Отрюх

Л.В. Чорна