РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017Справа № 926/3042/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Жентол" (далі - Товариство) до Чернівецької обласної ради (далі - Рада) про визнання договору купівлі-продажу укладеним,

за участі представників сторін:

позивача: Богоноса В.А. за довіреністю від 18 жовтня 2016 року № 03,

відповідача: Чернушки С.І. за довіреністю від 11 січня 2016 № 01-11/08-6,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року Товариство звернулося до Господарського суду Чернівецької області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі укладених із Радою 15 жовтня 2008 року та 1 січня 2012 року договорів № 10/08 та №1/12 відповідно, отримав у оренду нерухоме майно - автозаправну станцію з трьох блок-пунктів та приміщення операторної АЗС (літ Д), що розташовані за адресою: місто Чернівці, вулиця Енергетична, будинок 2. Рішенням Ради від 26 вересня 2014 року № 125-28/14 було затверджено перелік об'єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, які підлягають приватизації шляхом викупу, згідно з яким вищевказане майно підлягало викупу Товариством. Оскільки Рада направлений позивачем договір купівлі-продажу вказаного майна не підписала, останній, посилаючись на статті 526, 610, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 179, 180, 181, 187, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив визнати даний договір укладеним у редакції, викладеній в позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року (суддя Гушилик С.М.) порушено провадження у справі № 926/3042/16 та призначено її до розгляду на 18 жовтня 2016 року. Також Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 27 вересня 2016 року відмовив в задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року (суддя Гушилик С.М.) справу № 926/3042/16 направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведеного автоматичного розподілу дана справа передана на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року прийнято справу до свого провадження суддею Павленком Є.В. та призначено її до розгляду на 24 листопада 2016 року.

У судовому засіданні 24 листопада 2016 року було оголошено перерву до 15 грудня 2016 року.

У судовому засіданні 15 грудня 2016 року суд за клопотанням Товариства продовжив строк розгляду спору на 15 днів та оголосив у судовому засіданні перерву до 12 січня 2017 року.

Під час судового засідання 12 січня 2017 року представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі, пославшись на обставини та факти, викладені в позові.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та додаткових запереченнях.

Також представник позивача підтримав клопотання від 14 грудня 2016 року про вихід за межі позовних вимог для захисту його прав і законних інтересів. В обґрунтування даного клопотання Товариство послалося на те, що викладена ним у позовній заяві редакція спірного договору не містить деяких істотних даних, а тому позивач просив суд вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов, незважаючи на вказані неточності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

За змістом чинного процесуального законодавства під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наведені позивачем обставини не можуть бути вирішені шляхом виходу суду за межі позовних вимог, оскільки не є незаявленою вимогою або збільшенням існуючої вимоги, та мають розглядатися при вирішенні спору по суті. За таких обставин вищезазначене клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2008 року між Радою та приватним підприємством «ЖенНафта» (далі - Підприємство), правонаступником якого є Товариство, було укладено договір оренди № 10/08, за умовами якого Рада передала, а останнє прийняло в оренду автозаправну станцію з трьох блок-пунктів, що розташована за адресою: місто Чернівці, вулиця Енергетична, будинок 2, та перебувала на балансі обласного комунального підприємства «Інватранс». Вартість вказаного майна визначена на підставі звіту про оцінку майна та становила 52 258,00 грн.

Даний правочин підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії вказаної угоди - до 13 жовтня 2011 року (пункт 1.2 договору).

1 січня 2012 року між Радою та Підприємством було укладено договір оренди №1/12, за умовами якого Рада передала, а останнє отримало в оренду нерухоме майно (приміщення операторної АЗС, літ Д), загальною площею 29,8 м2, що розташоване за адресою: місто Чернівці, вулиця Енергетична, будинок 2, та перебувало на балансі обласного комунального підприємства «Інватранс». Вартість вказаного майна згідно висновку про оцінку становила 89 457,00 грн.

Даний правочин підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії вказаної угоди - до 30 грудня 2014 року (пункт 1.2 договору).

Додатковими угодами до вищевказаних правочинів від 29 березня 2016 року сторони погодили термін їх дії до 30 вересня 2016 року. Дані додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

26 вересня 2014 року Рада прийняла рішення «Про затвердження переліків об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, які підлягають приватизації в 2014-2017 роках» № 125-28/14, згідно з додатком 1 до якого вищезазначене майно підлягало викупу Підприємством.

Пунктом 4 вказаного рішення доручено голові обласної ради ОСОБА_5 визначати дату оцінки окремого індивідуально визначеного майна, що підлягає приватизації; підписувати договори купівлі-продажу приватизованих об'єктів.

11 квітня 2014 року Радою було прийнято рішення «Про надання дозволу ТОВ «Жентол» на реконструкцію орендованого майна за адресою: вул. Енергетична, 2 в м. Чернівцях» № 29-25/14.

15 березня 2016 року Рада прийняла рішення «Про затвердження звітів про незалежну оцінку майна за адресою: вул. Енергетична, 2 в м. Чернівцях» № 44-4/16, згідно з пунктом 1 якого вирішила затвердити звіти суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 «Про незалежну оцінку вартості приміщення операторної АЗС (літ. Д), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» від 6 січня 2015 року № 850 та «Про незалежну оцінку машин та обладнання» від 6 січня 2015 року № 851.

Пунктом 2 вказаного рішення внесено зміни до рішення Ради «Про надання дозволу ТОВ «Жентол» на реконструкцію орендованого майна за адресою: вул. Енергетична, 2 в м. Чернівцях» від 11 квітня 2014 року № 29-25/14 та викладено його пункти 2.1 та 2.3 у новій редакції, а саме: « 2.1 До початку реконструкції ТОВ «Жентол» відшкодовує обласній раді ринкову вартість орендованого майна, яка визначається згідно звіту про оцінку майна; 2.3 Після відшкодування обласній раді вартості майна ТОВ «Жентол» стає власником реконструйованого майна в тій його частині, яка в ході проведення робіт з реконструкції буде демонтована (ліквідована) повністю в порядку, визначеному чинним законодавством України».

28 березня 2016 року Товариство звернулося до Ради із заявою, в якій повідомило про намір сплатити всі необхідні платежі та виконати встановлені рішенням Ради умови, а також просило повідомити про час та місце укладення договору купівлі-продажу вищевказаного майна.

У відповідь на дану заяву Рада у листі від 5 квітня 2016 року № 01-14/39-335 повідомила, що зазначене питання перебуває на розгляді юридичного відділу виконавчого апарату Ради щодо подальших дій укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: місто Чернівці, вулиця Енергетична, будинок 2.

2 вересня 2016 року Товариство звернулося до Ради з листом щодо наміру приватизувати вищевказане майно шляхом викупу. Зі змісту даного листа вбачається, що позивач долучив до нього чотири примірники проекту договору купівлі-продажу, у двох з яких продавцем було зазначено Раду в особі голови, а у двох інших - балансоутримувача даного об'єкту ОКП «Центр комунального майна».

21 вересня 2016 року Рада прийняла рішення «Про внесення змін до рішення 4-ї сесії обласної ради від 15.03.2016 р. № 44-4/16 «Про затвердження звітів про незалежну оцінку майна за адресою: вул. Енергетична, 2 в м. Чернівці» № 193-7/16, яким вирішила скасувати пункт 1 рішення від 15 березня 2016 року № 44-4/16 (щодо затвердження звітів про оцінку майна).

29 вересня 2016 року Рада звернулась до Товариства з листом № 01-14/39-741, в якому зазначила, що відповідно до висновку постійної комісії Ради з питань приватизації та управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 29 серпня 2016 року договори оренди від 15 жовтня 2008 року № 10/08 та від 1 січня 2012 року № 1/12 на новий термін продовжуватись не будуть. Після закінчення дії договорів - 30 вересня 2016 року, Товариство має передати у 10-денний термін орендоване майно за актом приймання-передачі повноважному представнику Ради - ОКП «Центр комунального майна».

Заперечуючи проти задоволення позову, Рада, зокрема, послалася на те, що Товариство не зверталося до неї з заявою на приватизацію спірного майна. Крім того, у направлених Раді для підписання проектах договору купівлі-продажу Товариство, як на підставу визначення покупної ціни, послалося на звіти оцінки майна, які вже втратили чинність.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація - це платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Згідно з частинами 5, 6 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, у тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Відповідно до приписів частини 1 статті 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного майна здійснюється, зокрема, шляхом викупу об'єктів приватизації.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2013 року Рада прийняла рішення «Про затвердження Програми приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області на 2014-2017 роки» № 158-20/13, відповідно до пункту 2.4.1 якого у разі прийняття сесією обласної ради рішення про приватизацію орендованого майна (будівлі, споруди, приміщення) право на приватизацію способом викупу можуть одержати орендарі, які виконують умови, визначені договором оренди та якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, у розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна на момент підписання договору.

Відповідно до пункту 3.1 Програми визначення початкової вартості та ціни продажу об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області здійснюється за результатами проведеної незалежної оцінки відповідно до чинного законодавство.

Також вказаним рішенням Ради було затверджено Положення про порядок приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке встановлювало механізм приватизації.

Розділом 2 зазначеного Положення передбачено порядок та розгляд заяв на приватизацію, відповідно до якого заява про приватизацію складається заявником за відповідною формою (додаток до цього Положення) та подається до обласної ради з визначеними додатками. Датою подання заяви є дата її прийняття та реєстрації загальним відділом виконавчого апарату обласної ради. На заяві, що надійшла, зазначається кількість аркушів документів, які додаються до заяви, дата надходження, вхідний номер, підпис працівника загального відділу, який прийняв заяву та вхідний штамп обласної ради. Після прийняття заяв вони реєструються та за резолюцією голови обласної ради передаються до управління з питань забезпечення повноважень щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (далі - Управління) для попереднього розгляду та підготовки до розгляду Комісією.

Відповідно до примірника вказаної заяви, наявного в матеріалах справи, у ній мали бути зазначені відомості про об'єкт приватизації, дані про заявника, спосіб приватизації об'єкта, додані певні документи, встановлені для всіх заявників, а саме: заява; документ, що посвідчує особу заявника або уповноважену ним особу (представника), його повноваження; перелік номерів, рахунків у банківських установах, з яких здійснюватимуться розрахунки за придбаний об'єкт; документ, що посвідчує сплату реєстраційного внеску за подання заяви; документ, що підтверджує внесення грошових коштів у розмірі 10 % початкової ціни об'єкта. Також, у заяві встановлений окремий перелік документів для надання юридичними особами, зокрема: нотаріально посвідчені копії установчих документів, копія виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія довідки про взяття на облік платника податків, рішення уповноваженого органу про участь у приватизації, документ щодо призначення керівника, документ про розподіл статутного капіталу серед учасників (акціонерів), документ, що підтверджує наявність та розмір державної частки в статутному капіталі та майні учасника.

Судом встановлено, що Товариство на момент направлення спірного договору купівлі-продажу - 2 вересня 2016 року із вказаною заявою та доданими до неї додатками до Ради не зверталось, а подало лише 8 вересня 2016 року заяву про надання типової форми заяви для приватизації, яка зазначена в Положенні.

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що Товариством не було дотримано встановленого порядку для приватизації спірного майна, оскільки останнє не зверталось до Ради з відповідною заявою про приватизацію, яка є необхідною умовою для проведення подальшого приватизаційного процесу. Відтак, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для підписання направленого йому проекту договору купівлі-продажу вказаного майна.

Одночасно, згідно з пунктом 2 частиною 6 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 180 ГК України.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до положень статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Із викладеної у позовній заяві редакції спірного договору купівлі-продажу, який Товариство просило визнати укладеним, вбачається, що він не містить всіх необхідних істотних умов, а також має незаповнені пункти.

Преамбула зазначеного договору, зокрема, не містить дати договору, якою Товариство у своїх поясненнях від 14 грудня 2016 року, просило вважати 5 вересня 2016 року.

Також відсутні адреса Ради, яка зазначена продавцем спірного майна, її податковий код, номер та дата протоколу загальних зборів Товариства, на підставі якого діє директор Товариства - ОСОБА_7

Пунктами 1.4, 1.5 спірного договору встановлено, що згідно зі звітом суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 «Про незалежну оцінку вартості приміщення операторної АЗС (літ. Д), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» від 6 січня 2015 року № 850 ринкова вартість приміщення операторної АЗС (літ. Д) становить 41 520,00 грн., а трьох автозаправних блок-пунктів АБП (І) - 10 569,00 грн. згідно зі звітом «Про незалежну оцінку машин та обладнання» від 6 січня 2015 року № 851.

Разом із цим, судом встановлено, що вищевказані звіти про оцінку майна були складені на виконання рішення Ради від 11 квітня 2014 року № 29-25/14 щодо надання дозволу Товариству на реконструкцію орендованого майна та не стосувались його приватизації.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази того, що на виконання умов рішення Ради від 26 вересня 2014 року № 125-28/14, Положення та Порядку проводилась оцінка спірного майна з метою його приватизації позивачем шляхом викупу.

Крім того, на час звернення з даним договором до Ради останні втратили свою чинність, оскільки термін звіту від 6 січня 2015 року № 850 встановлений до 30 червня 2015 року, а звіту від 6 січня 2015 року № 851 - до 31 червня 2015 року.

У пунктах 1.7, 2.1 та 2.2 вказаного правочину мала бути визначена ціна спірного майна та порядок розрахунків. Проте жодних відомостей щодо ціни та строків оплати дані пункти не містять та є взагалі незаповненими, що виключає можливість дійти висновку про погодження в договорі всіх істотних його умов.

Також у зазначеному договорі відсутні реквізити сторін - їх найменування, адреси, номера рахунків у банківських установах, прізвища повноважних представників, які мають виступати від імені продавця та покупця. Також відсутній підпис повноважного представника позивача.

Крім того, як встановлено судом, предметом спірного договору купівлі-продажу є нерухоме майно - автозаправна станція.

Відповідно до частини 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина 3 статті 640 ЦК України).

Згідно з приписами статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Разом із цим, спірний договір не містить підписів сторін та нотаріально не посвідчений, тобто є нікчемним. Одночасно, судом встановлено, що сторонами не погоджено всіх істотних умов вказаного договору, що виключає можливість визнання такого договору укладеним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 січня 2017 року

Суддя Є.В. Павленко