ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р.Справа № 916/4433/14

Господарський суд Одеської області
У складі колегії суддів:
Головуючого судді Желєзної С.П.,
Судді Бездолі Д.О., Мостепаненко Ю.І.
Секретаря судових засідань Курка Д.В.
За участю представників сторін:
Від прокурора: Риженко М.Ю. /посвідчення №033852 від 15.06.2015р./
Від позивача:
- Міністерства оборони України: Дідух С.П. за довіреністю №220/422/д від 22.12.2016р.
- Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси: не з`явився;
Від відповідачів:
- Одеської міської ради: Бондаренко І.О. за довіреністю №7/исх-гс від 05.01.2017р.;
- виконавчого комітету Одеської міської ради: Бондаренко І.О. за довіреністю №135/17 від 04.01.2017р.;
Від третіх осіб:
- Одеського апеляційного адміністративного суду: Нехлюдов О.І. за довіреністю №26040/16 від 09.09.2016р.;
- ОСОБА_1 : не з`явився;
- Одеської обласної ради: не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Одеського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_1 , Одеської обласної ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права державної власності,

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Одеського гарнізону (далі по тексту прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради; про визнання за державою Україна в особі Міністерства оборони України право державної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19 та складається із нежитлових приміщень загальною площею 1 578,9 кв. м.
Ухвалою від 24.11.2014р. господарським судом у порядку ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Одеський апеляційний адміністративний суд та ОСОБА_1 .
В подальшому, господарським судом ухвалою від 09.02.2015р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Одеську обласну раду.
27.04.2015р. господарським судом було винесено ухвалу у порядку ст. 79 ГПК України, у відповідності до якої провадження у даній справі було зупинено до вирішення пов`язаної з нею справи за №916/1275/15-г за позовом військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до Одеської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, яка перебувала у провадженні господарського суду м. Києва.
30.06.2015р. рішенням господарського суду м. Києва по справі №916/1275/15-г позов військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до Одеської обласної ради було задоволено; скасовано рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003р. №154-XXIV „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада в частині включення до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада п. 11.1.352 „Адміністративні споруди, початок XX століття, вул. Софіївська, 19.
Ухвалою від 25.08.2016р. господарським судом було поновлено провадження у даній справі.
Відповідачі повністю заперечують проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачами було наголошено на пропуску прокурором та позивачами визначеного законом строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.
Правова позиція Одеської обласної ради обґрунтована належністю адміністративної будівлі за адресою: вул. Софіївська, 19 до спільної власності територіальних громад Одеської області в особі Одеської обласної ради. Крім того, Одеською обласною радою було наголошено на необхідності припинення провадження у справі в частині позовних вимог прокурора про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, з огляду на наявність судового рішення, яким вже було визнано вказане свідоцтво недійсним.
Одеським апеляційним адміністративним судом та ОСОБА_1 також було надано господарському суду письмові пояснення по суті позову, з яких вбачається, що частина будівлі площею 1 578,9 кв. м. перебуває у користуванні Одеського апеляційного адміністративного суду на підставі договору оренди №81/30 від 23.06.2010р., укладеного з Одеською міською радою, а частину об`єкта нерухомості площею 80,3 кв. м. Одеський апеляційний адміністративний суд використовує на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1 . Крім того, даними учасниками судового процесу була звернута увага на сплив строку позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.
Рішенням службового виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29.05.1951р. „О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского Военного Округа" було вирішено, зокрема, підтвердити належність будівлі містечка № НОМЕР_1 (м. Одеса, вул.Короленка,19 (зараз Софіївська, 19) до „власних будівель Одеського військового округу та відновлено право користування земельними ділянками, які були відведені для потреб Одеського військового округу у довоєнний період.
Рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів №450 від 15.08.1985р. „Об утверждении дополнительного списка памятников архитектуры местного значения и границ заповедной территории в г. Одессе адміністративні будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Короленко, 19 та 19 „А було віднесено до переліку пам`ятників архітектури місцевого значення.
Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів №266-XXI від 25.11.1991р. „О разграничении государственного имущества между собственностью областного Совета, городов областного подчинения и районов области було затверджено перелік державного майна, яке передається у власність обласної ради народних депутатів, міст, обласного підпорядкування і районів області.
12.05.1993р. Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення №449-XXI „О мерах по охране недвижимых памятников истории и культуры в Одесской области, з якого вбачається, що до прийняття Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України законодавчих та нормативних актів, якими було б розмежовано право власності на нерухомі пам`ятки історії та культури, Одеська обласна рада приймає до комунальної власності Одеської обласної ради народних депутатів нерухомі пам`ятки історії та культури, які належать до державної власності.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Одеської області від 01.07.2005р. по справі №33/55-05-3489, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2005р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2006р., за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Південного оперативного командування Міністерства оборони України до виконавчого комітету Одеської міської ради було визнано недійсним п. 3 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №510 від 27.09.1997р. „Про результати інвентаризації пам`ятників містобудування та архітектури у м. Одесі та додаток №2 до нього у частині визначення та реєстрації адміністративної будівлі, розташованої по вул. Софіївська (Короленко), 19 м. Одеса як об`єкта комунальної власності за власником Одеською міською радою.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №259 від 29.06.2005р. „Про реєстрацію об`єктів нерухомості пам`яток архітектурної спадщини, що розташовані у м. Одесі (назва рішення з урахування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №395 від 22.08.2006р.), яким було, зокрема, вирішено оформити та надати свідоцтва про права власності на об`єкти комунальної власності, зазначені в додатку до цього рішення. Додатком до рішення №259 від 29.06.2005р. було затверджено перелік об`єктів пам`яток містобудування та архітектури (пам`яток республіканського значення м. Одеси), до якого увійшла адміністративна будівля військового окружного суду за адресою: вул. Короленка, 19, 19 „А (вул. Короленка; №121 додатку до рішення).
26.03.2007р. виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2005р. №259 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння серії САВ №349428, з якого вбачається, що об`єкт, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19, дійсно належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеса.
Крім того, 13.06.2008р. виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2005р. №259 було видано свідоцтво серії САС №199016 про право власності територіальної громади м. Одеси на адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19, загальною площею 1 659,2 кв.м.
В подальшому Одеською міською радою було відчужено об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19 шляхом укладення цивільно-правового договору. В результаті вказаних дій право власності на спірний об`єкт перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю „Аверс Строй, що підтверджувалось свідоцтвом про право власності, САС 911601 від 14.01.2010р. (відомості з інформаційної довідки від 22.09.2016р.).
Розпорядженням Приморської районної адміністрації №284 від 31.03.2010р. було затверджено проект розділу адміністративної будівлі по вул. Софіївська, 19 на два об`єкти, а саме на нежитлові приміщення загальною площею 1 578,9 кв. м. та нежитлові приміщення загальною площею 80,3 кв. м., яким було присвоєно номер 101.
01.06.2010р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Аверс Строй (Дарувальник) та територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради (Обдарований) було укладено договір дарування нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого Дарувальник подарував, а Обдарований прийняв в дар нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (колишня вул. Короленко), будинок 19 та в цілому складається із нежитлових приміщень підвалу, першого, другого поверхів загальною площею 1 578,9 кв. м. Варто зазначити, що нежитлові приміщення №101, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (колишня вул. Короленко), будинок 19, загальною площею 80,3 кв. м., були відчужені товариством з обмеженою відповідальністю „Аверс Строй фізичній особі ОСОБА_1 .
Таким чином, станом на момент вирішення спору частина адміністративної будівлі за адресою: вул. Софіївська, 19, площею 1 578,9 кв. м. належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 22.09.2016р.
23.06.2010р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (Орендодавець) та Одеським апеляційним адміністративним судом було укладеного договір оренди №81/30 нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення 2-ох поверхів та підвалу, загальною площею 1 578,9 кв. м., розташоване за адресою: вул. Софіївська, 19. Сторони договору неодноразово продовжували термін дії договору оренди шляхом укладання додаткових договорів, останнім з яких було продовжено термін дії договору до 17.05.2019р.
Окрім вищевикладеного, з матеріалів даної справи вбачається, що за результатами розгляду справи №2-0-412/10/1522 Одеським апеляційним адміністративним судом 17.05.2012 було винесено постанову, якою задоволено адміністративний позов заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської обласної ради до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, за участю третьої особи: Одеської міської ради, про визнання протиправними дій; визнано протиправними дії виконавчого комітету Одеської міської ради щодо оформлення за Одеською міською радою свідоцтв про право власності на 178 об`єктів нерухомості, до яких увійшла адміністративна споруда по вул. Софіївська, 19, домоволодіння літери „А (за №148); визнано протиправними та скасовано свідоцтва про право власності Одеської міської ради на 178 об`єктів нерухомості.
Вищезазначена постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 по справі №2-0-412/10/1522 була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016р. (№ К/800/12970/14), справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням господарського суду Одеської області від 17.08.2012р. по справі №5017/1863/2012 позов військового прокурора Одеського гарнізону в особі держави в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права державної власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності було задоволено, визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право державної власності на нерухоме майно, нежитлову будівлю №1, що входить до складу військового містечка №19 в м. Одеса, вул. Софіївська, 19 та перебуває в оперативному управлінні Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 26.03.2007р. серії САВ №349428 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, видане на ім`я територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2013р. по справі №5017/1863/2012 рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2012р. було скасовано, позовні вимоги військового прокурора Одеського гарнізону в особі держави в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси залишено без розгляду.
З метою захисту порушеного права військовим прокурором Одеського гарнізону 05.11.2014р. було подано до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси позов про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права державної власності.
Оскільки прокурором було заявлено позовну вимогу про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку доводам прокурора у вказаній частині заявлених позовних вимог.
У відповідності до приписів статті 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-IV (з наступними змінами і доповненнями) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності підлягає державній реєстрації.
На момент видачі свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19, підлягав застосуванню Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 „Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (з наступними змінами і доповненнями, у редакції від 19.05.2005р., далі по тексту Положення).
Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 Положення останнє визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно з п. 1.4 Положення під державною реєстрація прав власності на нерухоме майно розуміється внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.
Пунктом 3.9 Положення встановлено, що у разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це майно. У разі необхідності із заявою про скасування запису в Реєстрі прав може звернутися попередній власник, якщо право не було зареєстровано новим власником.
З інформаційної довідки від 22.09.2016р. вбачається, що 30.12.2008р. було винесено рішення про закриття права власності територіальної громади м. Одеси на адміністративну будівлю, право власності на яку підтверджувалось свідоцтвом про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016. Одночасно з прийняття рішення про закриття права власності територіальної громади м. Одеси 30.12.2008р. до Реєстру прав було внесено запис про набуття права власності на адміністративну будівлю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №196 р.5844 від 18.12.2008р.
Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що станом на момент вирішення спору спірне свідоцтво втратило будь-яку юридичну силу, оскільки останнє вичерпало свою дію, а, відтак, його скасування не породжуватиме жодних правових наслідків для учасників судового процесу, оскільки на сьогоднішній час право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на спірний об`єкт нерухомості підтверджується договором дарування нежитлових приміщень від 01.06.2010р., укладеним з ТОВ „Аверс строй, який є чинним та в установленому законом порядку недійсним не визнавався.
З огляду на викладене, позовні вимоги військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, задоволенню не підлягають.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині визнання права власності прокурор наполягає на необхідності застосування до спірних правовідносин ст. 392 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи правову природу вимог про визнання права власності та характер правовідносин, які виникли між сторонами по справі, суд вважає за необхідне надати юридичну оцінку належності спірного майна до державної власності.
Як було встановлено господарським судом, рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29.05.1951р. „О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского Военного Округа" було підтверджено належність будівлі містечка № 19 (м. Одеса, вул. Короленка,19 (зараз Софіївська, 19) до „власних будівель Одеського військового округу.
Належність адміністративної будівлі до військового майна підтверджується в тому числі індивідуальною карткою обліку будівлі №1 військового містечка №19 у м. Одеса, відомостями про окреме нерухоме державне майно форми №2б(д), рішенням службового виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29.05.1951р. „О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского Военного Округа" та відсутністю будь-якого розпорядження уповноваженого органу про передачу державного майна до комунальної власності.
Постановою Кабінету Міністрів України „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) від 5 листопада 1991 р. N 311 було затверджено перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). При цьому, положеннями вказаного нормативно-правого акту не було передбачено передачу майна Збройних Сил України до комунальної власності.
Приписами ч. 2 ст. 14 Закону України „Про збройні сили України від 6 грудня 1991 року за N 1934-XII (з наступними змінами і доповненнями) встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 6 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України 21 вересня 1999 року N 1075-XIV (з наступними змінами і доповненнями) з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті.
Згідно з п. п. 2, 3, 6 Постанови Кабінету Міністрів України „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил від 28 грудня 2000 р. N 1919 (з наступними змінами і доповненнями) під відчуженням військового майна розуміється вилучення військового майна із Збройних Сил у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації). Повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку. Рішення про відчуження військового майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього Положення, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони переліку рухомого військового майна за формою згідно з додатком 1 та переліку нерухомого військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено окремо від земельних ділянок за формою згідно з додатком 2, а у разі відчуження земельних ділянок разом із розташованими на них об`єктами нерухомого військового майна - за формою згідно з додатком 3.
Проте, як встановлено судом під час розгляду даної справи Міністерство оборони України, яке відповідно до приписів ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України є уповноваженим суб`єктом на управління військовим майном, не зверталось до Кабінету Міністрів України із пропозицією про відчуження об`єктів нерухомості та інших споруд, розташованих за адресою: вул. Софіївська, 19.
Таким чином, виходячи з положень законодавства України, власником спірного нерухомого військового майна є держава Україна в особі уповноваженого органу управління Міністерства оборони України, якому належить право володіти, користуватися і розпоряджатися майном у визначених законом межах, та який уповноважений виконувати функції власника нерухомого військового майна і здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
З огляду на висновки, до яких дійшов суд в процесі розгляду даної справи щодо належності об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, до державної власності, судом відхиляються доводи відповідачів про статус спірного майна як комунального.
Господарським судом також критично оцінюються доводи Одеської обласної ради, якою було наголошено на тому, що спірна будівля належить до спільної власності територіальних громад Одеської області, оскільки, як було встановлено господарським судом, рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003р. №154-XXIV „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада в частині включення до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада п. 11.1.352 „Адміністративні споруди, початок XX століття, вул. Софіївська, 19 було скасовано у судовому порядку. Крім того господарський суд вважає безпідставними посилання третьої особи на рішення Одеської обласної ради від 22.09.2006р. №73-V „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює рада, яким було затверджено нову редакцію переліку об`єктів спільної власності територіальних громад, оскільки адміністративна будівля за адресою: вул. Софіївська, 19 не була включена до переліку об`єктів, які станом на 01.09.2006р. належали до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.
Вирішуючи питання про можливість судового захисту прав держави, який ініційований прокурором, з урахуванням клопотань відповідачів та третіх осіб про застосування до позову прокурора інституту позовної давності, суд виходить із наступного.
Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).
Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Господарський суд зазначає, що вказані приписи ст. 267 ЦК України знайшли своє відображення у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.11.2012р. у справі № 6-101 цс 12.
Як було встановлено господарським судом, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013р. по справі №5017/1863/2012 позовні вимоги військового прокурора Одеського гарнізону в особі держави в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права державної власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності було залишено без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява по даній справі про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права державної власності подана до суду 05.11.2014р. Оскільки до вказаних позовних вимог підлягає застосуванню загальна позовна давність у три роки, то для вирішення питання про застосування інституту позовної даності до вимог прокурора, необхідною та обов`язковою умовою є пропуск останнім зазначеного строку.
Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29 травня 2013 року N 10 (з наступними змінами і доповненнями) початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 ГПК України (в редакції чинній на дату подання позовної заяви) у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
З огляду на викладене, господарський суд вважає за необхідне з`ясувати момент, з якого саме позивачі по справі довідались або могли довідатись про порушення свого права або про особу, яка порушила таке право.
З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги в межах справи №5017/1863/2012 були пред`явлені військовим прокурором Одеського гарнізону в особі держави в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права державної власності на нерухоме майно, нежитлову будівлю №1, що входить до складу військового містечка №19 в м. Одеса, вул. Софіївська, 19 та перебуває в оперативному управлінні Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 26.03.2007р. серії САВ №349428 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, виданого на ім`я територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, 22.06.2012р. Вирішуючи питання про початок перебігу позовної давності, господарський суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Господарський суд зазначає, що загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі суспільству, зокрема суду та особам, які беруть участь у справі. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від часу, що сплинув після події, поширеності інформації про подію в певній місцевості.
Враховуючи використання спірних приміщень Одеським апеляційним адміністративним судом з 23.06.2010р. (дата акту прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди №81/30 від 23.06.2010р.) факт якого в даному випадку є загальновідомою обставиною, та приймаючи до уваги, що інформація про діяльність такого суду є загальнодоступною та відомою, господарський суд доходить висновку, що вказані обставини є загальновідомими та не потребують доказування.
Навіть якщо припустити, що позивачам не було відомо про порушення їх прав в результаті видачі територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, то факт використання Одеською міською радою спірних приміщень шляхом надання об`єкта в оренду Одеському апеляційному адміністративному суду у 2010 році є загальновідомим та не потребує доказування.
Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, трирічний строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про визнання права державної власності є таким, що сплинув 23.06.2013р., тобто до моменту пред`явлення даного позову (05.11.2014р.).
В силу положень ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується, зокрема, принципом верховенством права.
Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.
Приймаючи до уваги, що відповідачами в процесі розгляду справи заявлені клопотання про застосування інституту позовної давності, а також враховуючи відсутність взагалі будь-яких належних обґрунтувань поважності пропуску позивачами відповідного строку, суд, керуючись ст. 267 ЦК України, доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог прокурора у вказаній частині з підстав пропуску строку позовної давності.
Підсумовуючи вищезазначене, відповідно до ст. 2, ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 14 Закону України „Про збройні сили України, ст. ст. 3, ст. 6 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, Постанови Кабінету Міністрів України „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, ст. ст. 256, 257, 260, 261, 265, 266, 267, 334 Цивільного кодексу України, п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 3.9 наказу Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 „Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 13.06.2008р. серії САС №199016 на адміністративну будівлю по вул. Софіївська, 19 в м. Одеса, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради; про визнання за державою Україна в особі Міністерства оборони України права державної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19 та складається із нежитлових приміщень загальною площею 1 578,9 кв. м., задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.
Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.
Повне рішення складено 16 січня 2017 р.

Головуючий суддя С.П. Желєзна

суддя Д.О. Бездоля

суддя Ю.І. Мостепаненко