ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.01.2017 Справа № 904/4157/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення (повернення) 999 271,76 грн. за договором купівлі - продажу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: Бондренко В.О. представник - дов. № 4783-К-Н-О від 27.11.15р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" в якому просить розірвати укладений між ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" та ТОВ "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" Договір купівлі-продажу № 02/02-16 від 02.02.2016р. та стягнути з ТОВ "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" заборгованість у сумі 999 271,76 грн., яка складається з 535 840,00 грн. - сплачених позивачем коштів за товар неналежної якості, 250,00 грн. - сплачених позивачем коштів за встановлення датчика GPS, 463 181,76 грн. - завданих збитків (неодержаних доходів позивача).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно п. 2.1. Договору продавець (Відповідач) зобов'язувався продати і передати покупцеві у власність, а покупець - сплатити і прийняти на умовах цього договору розмитнений новий автомобіль (далі - автомобіль), а саме: автомобіль (модель): NISSAN LEAF; колір: сірий; тип: хечбек; кузов №: 1N4АZ0CP6DC403011; рік випуску: 2013. Однак, згідно додаткової інформації зазначеної в сертифікаті відповідності, автомобіль пасажирський NISSAN LEAF (електромобіль), що був у користуванні, ідентифікаційний № 1N4AZ0CP6DC403011, в кількості 1 од., інвойс № 13850920 від 23.10.2014р., в митній декларації також зазначено про те, що автомобіль легковий марки NISSAN LEAF був у використанні.

Відповідач в ході розгляду справи надав відзив на позов в якому зазначив, що покупець був належним чином ознайомлений з технічними характеристиками автомобіля, супровідні документи були надані представнику покупця для ознайомлення та надіслані електронною поштою ще 27.01.2016р., про що свідчить скріншот листування з представником позивача. На підставі наданих документів позивач підготував договір № 02/02-16 купівлі-продажу автомобіля. Твердження позивача про те, що він не був обізнаний щодо товару, є хибним, адже позивач самостійно визначив саме зазначений в договорі автомобіль для придбання, заздалегідь ознайомився з супровідними документами та сплатив за автомобіль.

Також, відповідач зазначає, що є недоречним посилання позивача на приписи частини 2 статті 678 ЦК України, оскільки по-перше позивачем була здійснена оплата, а не передоплата за товар. А по-друге, відповідач не відмовляється передати товар, навпаки, неодноразово направляв позивачу вимогу щодо отримання товару у відповідності до вимог договору.

Крім того, відповідач зазначає, що новим транспортним засобом вважаються засоби, що не мають актів державної реєстрації уповноважених органів, які дають право на їх експлуатацію на постійній основі, тобто які раніше ніколи не були зареєстровані в Україні. Спірний автомобіль ніколи не був зареєстрований в Україні та не має документу іноземної держави, який дає право на його експлуатацію на постійній основі, у зв'язку з чим є новий.

У судовому засіданні 04.07.2016р. оголошувалась перерва до 18.07.2016р.

Ухвалами від 18.07.2016р. продовжено строк розгляду справи до 08.08.2016р. та відкладено розгляд справи на 08.08.2016р.

Зважаючи на неможливість встановлення факту чи є спірний автомобіль новим, чи таким, що був у використанні, ухвалою господарського суду Дніпропетровської область від 08.08.2016 року у справі № 904/4157/16 призначено судову експертизу. Ухвалою від тієї ж дати провадження у справі зупинено.

14.12.2016р. справа № 904/4157/16 повернулась до господарського суду Дніпропетровської області у зв'язку з неможливістю проведення судової експертизи, оскільки відповідачем не було надано додаткових матеріалів, витребуваних експертом та самого об'єкта дослідження.

У судовому засіданні 17.01.2017р. поновлено провадження у справі № 904/4157/16.

Позивач у судовому засіданні 17.01.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач свого представника до суду не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу від 15.12.2016р. відповідач отримав 26.12.2016р., про що свідчить поштове повідомлення № 262 (а.с. 108).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про порушення провадження у справі з'ясувати як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень про стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення провадження у справі від 03.02.2016р., яка була отримана відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду:http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Крім того, суд зауважує, що строк розгляду справи, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, скінчився, отже у суду відсутня можливість для відкладення розгляду справи, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні 17.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (далі - відповідач, продавець) та Публічним акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 02/02-16 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1. Договору сторони до договору, керуючись Цивільним кодексом України, прийшли до взаємної згоди про те, що продавець зобов'язується продати і передати, а покупець зобов'язується купити та оплати транспортний засіб (далі - товар, автомобіль, транспортний засіб).

Інформацію про основні властивості товару, найменування виробника і адресу підприємства, яке здійснює технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, назву нормативних документів, яким відповідає транспортний засіб, дату виготовлення транспортного засобу, гарантійні зобов'язання, правила і умови ефективного і безпечного використання транспортного засобу, сертифікацію транспортного засобу повідомлені продавцем покупцеві перед укладенням цього договору шляхом: усного роз'яснення посадовою особою продавця; ознайомлення покупця з "Інструкцією з експлуатації" товару; ознайомлення з положеннями гарантійних зобов'язань на товар; ознайомлення з переліком організацій, що здійснюють технічне обслуговування та гарантійний ремонт товару та положеннями нормативних документів, вимогам яких відповідає товар (п. 2 Договору).

Згідно п. 2.1. Договору продавець зобов'язується продати і передати покупцеві у власність, а покупець - сплатити і прийняти на умовах цього договору розмитнений новий автомобіль (далі - автомобіль), а саме: автомобіль (модель): NISSAN LEAF; колір: сірий; тип: хечбек; кузов №: 1N4АZ0CP6DC403011; рік випуску: 2013.

Ціна автомобіля складає 535 840,00 грн. в т.ч. ПДВ - 89 306,67 грн. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору оплата товару здійснюється покупцем в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, виключно на підставі рахунків-фактук продавця.

Покупець зобов'язаний провести оплату за даним договором у розмірі 100% суми договору на умовах, передбачених цим договором. При цьому право власності на автомобіль переходить до покупця з моменту проведення оплати повної вартості автомобіля, у зв'язку з чим до фактичної передачі автомобіля покупцеві ризик випадкової загибелі предмету договору лежить на продавцеві. Продавець зобов'язується забезпечити безкоштовне зберігання автомобіля до прибуття в обумовлені в даному договорі терміни представників покупця (п. 3.1. Договору).

У відповідності до п. 3.2. Договору оплата ціни договору, вказаної в п. 2.2. цього Договору, здійснюється покупцем в готівковому (безготівковому) порядку шляхом внесення відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок (в касу) продавця.

Ціна товару у гривнях на дату укладення цього договору становить 535 840 грн. в т.ч. ПДВ - 89 306,67 грн. Сторони дійшли до згоди, що ціна товару може бути збільшена або зменшена за вимогою однієї зі сторін в разі зміни курсу гривні до долару США на дату виписки рахунку (п. 3.3. Договору).

Покупець сплачує загальні ціну товару шляхом переказу відповідних грошових коштів за банківськими реквізитами продавця за рахунок власних коштів.

Оплата за договором здійснюється наступним чином: 100% загальної ціни товару, що складає 535 840 грн. в т.ч. ПДВ - 89 306,67 грн. Покупець за погодженням з продавцем здійснює повну оплату ціни договору (п. 1.2. Договору) у розмірі 100% суми договору. Покупець зобов'язується провести таку оплату протягом 1 банківського дня з моменту виставлення рахунку (п. 3.5. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що автомобіль повинен бути переданий покупцю після повної оплати. Не пізніше ніж за 10 днів до дати передачі товарів покупцю, постачальник повідомляє покупця по факсу про строки і місце поставки (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору покупець зобов'язаний поетапно (п. 3.3. цього договору) сплатити ціну договору, вказану в п. 2.2. цього договору, згідно порядку, вказаному в п. 3.2. цього договору протягом термінів, визначених в п.п. 3.3.1., 3.3.2. цього договору.

Покупець зобов'язаний прийняти автомобіль протягом 3 календарних днів з моменту отримання від продавця повідомлення (п. 4.3. цього договору) про готовність передачі автомобіля покупцеві (п. 5.2. Договору).

У відповідності до п. 6.1. Договору передача автомобіля продавцем покупцеві оформляється актом приймання-передачі, що підписується сторонами. Акт приймання-передачі складається та підписується в двох екземплярах, по одному для кожної із сторін. Один екземпляр передається продавцеві, інший - покупцеві, акт приймання передачі є невід'ємною частиною цього договору.

Датою передачі автомобіля продавцем покупцеві є дата підписання акту приймання-передачі (п. 6.2. Договору).

Продавець передає покупцеві комплект документів, необхідних для реєстрації автомобіля в органах Державтоинспекції МВС (п. 6.3. Договору).

Даний договорі набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 12. Договору).

У п. 12.4. Договору зазначено, що підписавши цей договір покупець підтверджує, що отримав від продавця сервісну книжку, опис Гарантії та обов'язку власника автомобіля, експлуатаційну документацію на ДТЗ, а також пояснення про: умови і положення гарантійного обслуговування; порядок та строки виконання планового технічного обслуговування.

На виконання умов розділу 3 договору позивач 02.02.2016р. перерахував грошові кошти в сумі 535 840 грн. на поточний рахунок відповідача № 6377 згідно отриманого рахунка-фактури № СФ-0000021 від 02.02.2016р. (а.с. 20), що підтверджується платіжним дорученням № G23АХ0007В від 03.02.2016р. (а.с. 22).

Також позивачем на користь відповідача сплачено грошові кошти на суму 250 грн. за встановлення датчика GPS згідно рахунка-фактури № СФ-0000024 від 02.02.2016р. (а.с. 21), що підтверджується платіжним дорученням № G23АХ0007D від 03.02.2016р. (а.с. 23).

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, при вивченні наданої відповідачем документації було встановлено, що згідно з наданим Сертифікатом відповідності (серія ВГ, номер 496169, який зареєстровано в реєстрі державної системи сертифікації УкрСЕПРО під номером UA1.182.0010530-15) (а.с. 24) вказано, що автомобіль NISSAN LEAF, 2013 р.в., срібного кольору, кузов №1N4АZ0CP6DC403011 був у використанні. У митній декларації на транспортний засіб, а саме у додатку до графи 31 також вказано, що автомобіль був у використанні та має пошкодження. Таким чином, товар не відповідає якості, викладеній у п. 2.1. Договору, оскільки транспортний засіб не є новим. Тобто, як випливає з наведеного, відповідачем порушено умови щодо предмета укладеного договору.

Також позивачем встановлено, що серед наданих відповідачем документів, необхідних для реєстрації транспортного засобу, відсутні реєстраційні документи, а саме технічний паспорт.

Оскільки відповідачем не були надані документи, передбачені п. 29 Порядку № 1388, здійснити реєстрацію автомобіля NISSAN LEAF, 2013 р.в., срібного кольору, кузов №1N4АZ0CP6DC403011 в органах Державтоінспекції МВС України неможливо, що в свою чергу унеможливлює подальше використання зазначеного транспортного засобу.

Позивач направив на адресу відповідача лист від 26.02.2016р. № Е.НМ.0.0.0.0.0.0.0.1/01-956 з вимогою про повернення сплачених коштів, проте обов'язок повернути попередню оплату відповідачем не виконано.

На підставі вищезазначеного внаслідок порушення зобов'язань за договором відповідач має заборгованість у сумі 99 271,76 грн., яка складається за 535 840,00 грн. - сплачених позивачем за товар неналежної якості, 250,00 грн. - сплачених позивачем коштів за встановлення датчика GPS.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (пункт 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 678 ЦК України встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Водночас норми статті 188 Господарського кодексу України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Порушення умов договору в частині поставки товару неналежної якості є істотним порушенням відповідачем, як продавцем, умов договору та достатньою правовою підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині розірвання договору.

В свою чергу відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обґрунтування позовних вимог в цій частині позову.

Таким чином, вимога позивача щодо розірвання Договору купівлі-продажу № 02/02-16 від 02.02.2016р. є обґрунтованою та з урахуванням викладеного позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 535 840,00 грн. сплачених коштів за товар, 250,00 грн. - сплачених коштів за встановлення GPS на автомобіль.

Заявлені Підприємством вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 678 ЦК України, яка, як вже зазначено вище, визначає правові наслідки передання товару неналежної якості за договором купівлі-продажу щодо права покупця відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми

Враховуючи те, що Договір купівлі-продажу № 02/02-16 від 02.02.2016р. визнано розірваним, вимоги позивача щодо повернення грошових коштів в розмірі 535 840,00 грн., сплачених за товар та 250,00 грн., сплачених за встановлення GPS є такими, що підлягають до задоволення.

Заперечення відповідача судом не приймаються, оскільки вони не спростовують позовні вимоги.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному ж випадку, як вже зазначалося вище, судом з метою повного та всебічного розгляду справи та для з'ясування всіх обставин справи було призначено експертизу для встановлення того, чи є новим автомобіль марки NISSAN LEAF, чи був у користуванні.

Однак, експертиза проведена не була у зв'язку з ненаданням відповідачем а ні витребуваних експертом документів, а ні самого автомобіля.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 463 181,76 грн. збитків, які виразились у неотриманні доходів, які він міг би отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушено відповідачем задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як пояснює в позовній заяві позивач, на придбання товару неналежної якості позивачем були витрачені кошти в сумі 536 090,00 грн., які мали бути повернуті позивачеві в разі дотримання відповідачем правил здійснення господарської діяльності й вимог чинного законодавства та в подальшому використані позивачем на інші цілі, а саме надані у кредит під заставу дорогоцінних металів і техніки за відсотковою ставкою 0,9%.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про стягнення збитків, відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці збитки були понесені, доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Однак, всупереч цьому, позивач не довів належними та допустимими доказами неможливість видачі грошових коштів у сумі 536 090,00грн. у кредит під заставу дорогоцінних металів і техніки за відсотковою ставкою 0,9 % на день та понесення ним збитків.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 463,181,76 грн. збитків (неодержаних доходів позивача) слід відмовити.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з положень ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, позовні вимоги слід задовольнити частково: розірвати договір купівлі-продажу № 02/02-16 від 02.02.2016р. укладений між ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" та ТОВ "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ", стягнути з відповідача на користь позивача 535 840,00 грн. сплачених за товар, 250,00 грн. сплачених за встановлення датчику GPS. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України при задоволенні позову судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу № 02/02-16 від 02.02.2016р. укладений між Публічним акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (49054, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11, офіс 216 ) на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11, ) 535 840,00 грн. (п'ятсот тридцять п'ять тисяч вісімсот сорок грн. 00 коп.) сплачених за товар, 250,00 грн. (двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) сплачених за встановлення датчику GPS, 9 419,35 грн. (дев'ять тисяч чотириста дев'ятнадцять грн. 35 коп.) витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 23.01.2017р.

Суддя Н.Г. Назаренко