ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 р. Справа № 917/1668/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", (вул.Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область,36022) в особі Кременчуцької філії (39601, м. Кременчук, пр-т Свободи, 8)

до Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №64 Кременчуцької міської ради, пров. Грозненський, 22/2, м. Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 108 159,67 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №10-73/2141 від 22.02.2016 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 12.01.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 108 159,67 грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №1722 від 01.01.2010 року, з яких: 9587,79 грн. - пеня, 90818,21 грн. - інфляційні, 7753,67 грн. - 3% річних (в редакції заяви від 01.12.2016 року).

28.10.2016 року до суду від відповідача надійшов лист (арк. с. 93). В поданому листі зазначено, що відповідач по справі не отримував від позивача ні претензію, ні позовну заяву з доданими до неї документами, а тому не має можливості надати відзив на позовну заяву. Тому відповідач просить суд залишити справу без руху, зобов'язавши позивача надати відповідачу копію позовної заяви з додатками до неї для підготовки та надання відзиву на позовну заяву.

Суд в ухвалі від 15.11.2016 року (арк. с. 134) роз'яснив відповідачу, що позивач по справі направляв на адресу Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №64 Кременчуцької міської ради копію позовної заяви з додатками, про що свідчить опис вкладення та поштова квитанція від 11.10.2016 року. Клопотання відповідача про залишення справи без руху суперечить приписам чинного Господарського процесуального кодексу України. Також суд нагадав відповідачу про його право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії ( ст. 22 ГПК України).

15.11.2016 року від позивача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надійшли наступні документи: копії довіреностей, копії платіжних доручень, копії банківських виписок, копії виписок по рахунку (арк. с. 96-130).

01.12.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 147-223). Відповідач зазначає, що посилання позивача на умови договору №1722, укладеного 01.01.2010 року між сторонами, як на підставу вимог є необґрунтованим, оскільки в спірний період відносини між сторонами були врегульовані щорічними договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти у відповідності до законодавства про здійснення державних закупівель, а не умовами договору №1722, укладеного 01.01.2010 року. Також відповідач у відзиві посилається на те, що відповідач фінансується з місцевого бюджету. Як зазначає відповідач, оплата за спожиту теплову енергію за 2013, 2014, 2015 та 2016 роки проведена в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями. Тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, у разі якщо позовні вимоги будуть задоволені судом. До відзиву відповідач додав копії кошторисів, копії платіжних доручень, копії договорів про закупівлю теплової енергії, копію Статуту.

01.12.2016 року від позивача до суду надійшли детальних розрахунок пені, 3% річних, інфляційних та клопотання в якому позивач просить суд виправити описки при складанні позовної заяви, а саме: 1) в тексті позову замість слів "3% річних у розмірі 1685,45 грн." зазначити "3% річних у розмірі 7753,67 грн.". Отже сума загального боргу становить 108159,67 грн. До клопотання позивач не додав доказів направлення на адресу відповідача копії даного клопотання з додатками (арк. с. 138-146).

В судовому засіданні 08.12.2-16 року представник позивача просив суд розцінювати дане клопотання, як заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив прийняти дану заяву до розгляду.

Суд ухвалою від 08.12.2016 року (арк. с. 231) прийняв заяву позивача до розгляду, як заяву про збільшення розміру позовних вимог, та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 01.12.2016 року.

06.12.2016 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив відповідача (арк. с.225-227). У своїх запереченнях на відзив позивач звертає увагу суду на те, що вимоги про стягнення пені заявлені саме на підставі договору №1722 від 01.01.2010 року на постачання теплової енергії в гарячій воді.

20.12.2016 року від позивача до суду надійшли пояснення щодо нарахування інфляційних втрат (арк. с. 235-238).

28.12.2016 року від позивача до суду надійшов лист, в якому позивач повідомляє суд про зміну своїх платіжних реквізитів (арк. с. 242).

10.01.2017 року від позивача до суду надійшов супровідний лист з доказами направлення на адресу відповідача копії заяви від 01.12.2016 року (арк. с. 243-245).

12.01.2017 року від позивача до суду надійшов лист, в якому позивач повідомляє суд про зміну своїх платіжних реквізитів (арк. с. 246).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про час, місце та дату його проведення був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали суду в матеріалах справи, арк. с. 240).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчився, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (позивач, теплопостачальна організація ) та Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №64 Кременчуцької міської ради (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1722 від 01.01.2010 року з додатками ( арк. с. 7-11).

Згідно п.1.1 договору теплопостачальна організація зобовязалася надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобовязався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 2.2.2 договору відповідач зобовязався оплачувати постачальнику вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п.1 додатку до договору №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Розрахунки за теплову енергію проводяться споживачем грошовими коштами, або іншими формами розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України, на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаним в додатку №2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Розрахунки за використану теплову і енергію здійснюються за тарифом, затвердженими в установленому законом порядку.

Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки.

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг, реєстрами отримання рахунків та платіжними дорученнями з оплати відповідачем вартості спожитої теплової енергії (арк. с. 12-41, 49-82, 99-130).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача:

- 9 587,79 грн. пені за прострочення зобов'язань за жовтень 2015р. - грудень 2015р., січень 2016р. - квітень 2016р., червень 2016р. за загальний період з 12.11.2015р. по 14.07.2016р.;

- 90 818,21 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за січень 2014р. - грудень 2014р., січень 2015р. - липень 2015р., грудень 2015 р., за загальний період з 28.01.2014р. по 15.03.2016р.;

- 7 753,67 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за жовтень 2013р., листопад 2013 р. - грудень 2013р., січень 2014р. - грудень 2014р., січень 2015р. - липень 2015р., жовтень 2015р. - грудень 2015р., січень 2016р. - квітень 2016р., червень 2016 р. за загальний період з 26.10.2013р. по 14.07.2016р. (розрахунки арк. с. 44-48, 141-146, 236-238).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами в договорі порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення вчасних розрахунків за спожиту теплову енергію.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

В пункті п.6 додатку №4 до договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення:

- 9 587,79 грн. пені за прострочення зобов'язань за жовтень 2015р. - грудень 2015р., січень 2016р. - квітень 2016р., червень 2016р. за загальний період з 12.11.2015р. по 14.07.2016р.;

- 90 818,21 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за січень 2014р. - грудень 2014р., січень 2015р. - липень 2015р., грудень 2015 р., за загальний період з 28.01.2014р. по 15.03.2016р.;

- 7 753,67 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за жовтень 2013р., листопад 2013 р. - грудень 2013р., січень 2014р. - грудень 2014р., січень 2015р. - липень 2015р., жовтень 2015р. - грудень 2015р., січень 2016р. - квітень 2016р., червень 2016 р. за загальний період з 26.10.2013р. по 14.07.2016р. (розрахунки арк. с. 44-48, 141-146, 236-238).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 9 587,79 грн. пені, 7 753,67 3% річних та 90 818,21 грн. інфляційних з урахуванням моменту виникнення зобовязань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, 3% річних та інфляційних є правомірним.

Як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №64 Кременчуцької міської ради є неприбутковою, бюджетною установою, джерелами фінансування якої є кошти міського бюджету у розмірі, передбаченому нормативами фінансування. Також відповідач вказує на те, що заборгованість виникала не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів; що заборгованість за спожите тепло відповідачем погашена в повному обсязі, що відповідач є соціально значущим державним освітнім закладом для дітей які здобувають дошкільну освіту.

Позивач в задоволенні даного клопотання покладався на розсуд суду.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач є неприбутковою, бюджетною установою, джерелами фінансування якої є кошти міського бюджету, а також відсутність основного боргу за договором, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 4 793,89 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача щодо неправильного визначення позивачем підстави позову судом відхиляються виходячи з наступного.

Позивачем підставою позову визначено договір № 1722 від 01.01.2010р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, а відповідач вказує на наявність інших договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді: № 1722/2 від 30.01.2013 року на 2013 рік, № 1722/4 від 27.01.2014 року на 2014 рік, № 1722/5 від 05.03.2015 року на 2015 рік, № 1722/6 від 23.02.2016 року на 2016 рік (арк. с. 174-192).

Як вбачається зі змісту наданих відповідачем договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами: № 1722/2 від 30.01.2013 року на 2013 рік, № 1722/4 від 27.01.2014 року на 2014 рік, № 1722/5 від 05.03.2015 року на 2015 рік, № 1722/6 від 23.02.2016 року на 2016 рік (арк. с. 174-192), їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов'язків. При цьому, у розділі ХІ "Інші умови договору" (п.11.2) сторони узгодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією та договором № 1722 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Оскільки саме умови договору № 1722 від 01.01.2010р. про постачання теплової енергії в гарячій воді визначає порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (Додаток № 4), визначає розмір відповідальності сторін (розділ 4, п. 6 Додатку № 4), суд відхиляє заперечення відповідача щодо неправильного визначення позивачем підстави позову.

З огляду на наведене вимоги позивача судом оцінюються виходячи з умов договору № 1722 від 01.01.2010р. про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4 793,89 грн. пені, 7 753,67 грн. 3 % річних та 90 818,21 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи), і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43,п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №64 Кременчуцької міської ради (пров. Грозненський, 22/2, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 25166612) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) в особі Кременчуцької філії (пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601, на р/р №7001 в АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500, ідентифікаційний код 25717118, одержувач Кременчуцька філія ПАТ "Полтаваобленерго") 4 793,89 грн. пені, 7 753,67 грн. 3 % річних, 90 818,21 грн. інфляційних.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.01.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.