ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 січня 2017 року Справа № 922/2844/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
на ухвалу від та на ухвалу від Господарського суду Харківської області 24.10.2016 Харківського апеляційного господарського суду 14.11.2016
у справі Господарського суду № 922/2844/16 Харківської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"
доПублічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі Відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "Сбербанк Росії"
провизнання недійсним договору застави
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "В-Транссервіс"
доПриватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"
провизнання протиправної бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 922/2844/16.

Одночасно скаржник звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України встановив наступне.

Згідно із ст. 107 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на:

1) рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;

2) ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, законодавець імперативно визначив процедуру оскарження ухвал суду першої інстанції до касаційної інстанції тільки після їх перегляду в апеляційному порядку.

В п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.10.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що виключається перегляд судових рішень у касаційному порядку якщо касаційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, які не переглядалися в апеляційному порядку; в таких випадках Вищий господарський суд України відмовляє у прийнятті касаційної скарги і виносить з цього приводу відповідну ухвалу з посиланням на статті 107, 11113 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 922/2844/16 в апеляційному порядку не переглядалась.

Таким чином, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в частині оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 922/2844/16 подана з порушенням вимог ст. 107 ГПК України, а відтак в прийнятті касаційної скарги в цій частині має бути відмовлено.

Крім того, Вищий господарський суд України, розглянувши матеріали касаційної скарги в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 922/2844/16, дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про судовий збір", у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відповідно до приписів розділу 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7 у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, яка здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. (ст. 42 Господарського кодексу України).

У свою чергу, скаржник не навів обґрунтованих підстав та не надав відповідних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору. Надані ж скаржником копія довідки Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" щодо майнового стану на початок 2016 року та копія балансу фінансових показників на початок 2016 року не свідчать про те, що майновий стан скаржника перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі на момент звернення із касаційною скаргою.

За таких обставин клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 частини 1 статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, оскільки Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" судовий збір не сплачено, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та підлягає поверненню скаржнику.

Враховуючи, що строк подання касаційної скарги, передбачений ст. 110 ГПК України, Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" не пропущений, клопотання скаржника про відновлення процесуального строку на оскарження судового рішення колегією суддів не розглядається.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 922/2844/16.

2. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 922/2844/16.

3. Не приймати до розгляду та повернути Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 922/2844/16.

4. Матеріали касаційної скарги повернути скаржникові.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіТ.Л. БАРИЦЬКА
В.І. КАРТЕРЕ