ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Справа № 914/1546/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівської міської ради за вих. № 1104/вих-1009 від 10.11.2016 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016 р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016 р.

у справі №914/1546/16 (суддя Фартушок Т.Б.)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд, м. Львів

до відповідача 1: Міжшкільного навчального-виробничого комбінату трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова, м. Львів

до відповідача 2: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 3: Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, м. Львів

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та про зобовязання видати розпорядчий документ про виселення

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник згідно довіреності №28/12/16-1 від 28.12.2016р.; ОСОБА_4 представник згідно довіреності №28/12/16-3 від 28.12.2016 р.

від відповідача-1: не зявились

від відповідача-2: не зявились

від відповідача-3: не зявились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 року у справі №914/1546/16 позов задоволено частково. Усунено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд перешкоди в користуванні майном шляхом виселення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова із нежитлових приміщень площею 990 м. кв., що знаходяться в будинку, розташованому за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, 13. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Міжшкільного навчально-виробничого комбінату трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд 1378 грн. судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що Відповідач 1 неправомірно, без згоди ТзОВ «Росанбуд», використовує нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, 13, яке відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року №23557379 на праві приватної власності належить ТзОВ «Росанбуд».

При цьому, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача 3 видати розпорядчий документ про виселення Відповідача 1 із займаних приміщень, оскільки Позивачем необґрунтовано та належними і допустимими доказами не доведено характеру та змісту розпорядчого документу, який зобовязаний видати, на думку Позивача, Відповідач 3. Більше того, Позивачем не доведено обовязковості видачі розпорядчого документу та можливості відновлення порушеного права Позивача шляхом задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідач 2 Львівська міська рада, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу № 1104/вих.-1009 від 10.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016 р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016р. у справі № 914/1546/16 і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що між уповноваженим органом Львівської міської ради та ТзОВ «Росан-Інвест» існують зобов'язання, не виконані належним чином зі сторони ТзОВ «Росан-Інвест». У зв'язку з їх невиконанням, Львівська міська рада не має можливості виселити МНВК до іншого приміщення (оскільки будівництво такого приміщення належним чином не профінансовано ТзОВ «Росан-Інвест»). Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.1.2016 року у справі № 914/1546/16 і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд у відзиві б/н від 05.12.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/8692/16 від 05.12.2016р.) заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що апелянт має на меті ввести суд в оману.

При цьому, Позивач зазначає, що ТзОВ Росанбуд не має жодних зобов'язань перед Відповідачами, здійснення права власності Позивача щодо нежитлових приміщень, за адресою: м. Львів, вул. П. Мирного, 13, не залежить від будь-яких домовленостей Відповідачів з іншими юридичними чи фізичними особами, учасником яких Позивач не є.

Також покликається на те, що ні мирова угода, ні інвестиційний договір, на які посилається апелянт, не додані до апеляційної скарги на підтвердження доводів апелянта.

Відповідач 1 Міжшкільний навчально-виробничий комбінат трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова у відзиві б/н та б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/217/17 від 12.01.2017р.) підтримує доводи апеляційної скарги та просить задоволити вимоги апеляційної скарги Львівської міської ради.

Відповідач 3 Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у відзиві б/н від 12.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/216/17 від 12.01.2017р.) підтримує доводи апеляційної скарги та просить задоволити вимоги Львівської міської ради, викладені у апеляційній скарзі та відмовити в задоволенні вимог ТзОВ «Росанбуд» і залишити приміщення на вулиці Панаса Мирного, 13 у м. Львові за МНВК Сихівського району для здійснення останнім діяльності, передбаченої установчими документами.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 року поновлено строк на подання апеляційної скарги Львівської міської ради № 1104/вих-1009 від 10.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016р. у справі №914/1546/16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 року прийнято апеляційну скаргу Львівської міської ради № 1104/вих-1009 від 10.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016 р. у справі №914/1546/16 до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 06.12.2016 року в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Кордюк Г.Т. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги Львівської міської ради № 1104/вих-1009 від 10.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016 р. у справі №914/1546/16 в судове засідання на 12.01.2017р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_5 та ОСОБА_1

В судове засідання 12.01.2017р. зявились представники Позивача.

Відповідач 1, Відповідач 2, та Відповідач 3 явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

11.01.2017р. в канцелярію суду від представника Відповідача 2 поступило клопотання, № 2901/вих.-12 від 06.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/188/17 від 11.01.2017р.) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання у звязку з перебуванням його у відпустці.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. участь представників сторін в судове засідання обовязковою не визнано.

Доказів перебування уповноваженого представника у відпустці суду не подано та не наведено підстав неможливості представляти інтереси Відповідача 2 іншою особою.

Відповідно до ст. ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги вищевказаної норми, у даному випадку не доведено необхідності участі представника Відповідача 2 в судовому засіданні особисто.

При цьому, слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, зазначений у вищевказаному клопотанні представник є не єдиною особою, що має право представляти інтереси товариства в суді.

Крім цього, розгляд апеляційної скарги ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 06.12.2016р. вже відкладався за клопотанням Відповідача 2 (Скаржника у справі).

Відтак, розглянувши клопотання Відповідача 2 № 2901/вих.-12 від 06.01.2017р. (вх. № апеляційного суду 01-04/188/17 від 11.01.2017р.) про відкладення розгляду справи Львівський апеляційний господарський суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки воно документально не обґрунтоване.

Враховуючи ту обставину, що Відповідач 1, Відповідач 2 та Відповідач 3 належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Відповідача 1, Відповідача 2 та Відповідача 3.

Станом на 12.01.2017р. інших додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

В судовому засіданні 12.01.2017р. представники Позивача підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивами на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників Позивача у судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.07.2009 року у справі №15/136 (т. 1 а.с. 14-15) за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд до Приватного підприємства Житловий комплекс Парковий про стягнення 172766,60 грн. затверджено укладену в процесі виконання рішення між ТзОВ Росанбуд та ПП ЖК Парковий мирову угоду з наступними умовами:

1. Відповідач визнає, що його заборгованість перед Позивачем становить 174815,77 грн.

2. На погашення заборгованості, визначеної пунктом 1 Мирової угоди, Відповідач передає, а Позивач приймає (придбаває) нежитлові приміщення площею 990 м. кв., що знаходяться в будинку, розташованому за адресою: м.Львів, вул. П.Мирного, 13. ОСОБА_6 нежитлові приміщення є власністю Відповідача відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.10.2008 року, та зареєстровані за Відповідачем в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що засвідчується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 06.07.2009 року ОКП ЛОР БТІ та ЕО.

3. Ціна, за якою Відповідач передає нежитлові приміщення Позивача, за взаємною згодою Сторін становить 174815,77 грн.

4. Позивач відмовляється від стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 174815,77 грн.

5. Факт передачі нежитлових приміщень засвідчується актом приймання-передачі, що підписується Сторонами протягом двох днів з моменту затвердження Мирової угоди Господарським судом Львівської області.

6. Право власності на нежитлові приміщення площею 990 м. кв., що знаходяться в будинку, розташованому за адресою: м.Львів, вул.П.Мирного, 13, виникає в Позивача з моменту оголошення ухвали Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди.

7. Позивач заявляє, що з моменту передачі йому нежитлових приміщень, він не матиме жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом Мирової угоди.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується представниками Позивача у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду вказана ухвала не оскаржувалась, набрала законної сили в порядку статті 85 ГПК України 16.07.2009 року, та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України і ст. 115 ГПК України, є обовязковою до виконання на всій території України.

На виконання умов укладеної 08.07.2009 року між Сторонами та затвердженої ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.07.2009 року у справі №15/136 мирової угоди, Приватне підприємство Житловий комплекс Парковий передало, а ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд прийняло індивідуально визначені приміщення площею 990 м. кв., що знаходяться в будинку, розташованому за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13 вартістю 174815,77 грн., що підтверджується ОСОБА_6 приймання-передачі нежитлових приміщень від 18.07.2009 року (т. 1 а.с. 18). ОСОБА_6 приймання-передачі нежитлових приміщень підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін у справі №15/136.

Рішенням колегії судової плати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 08.12.2011 року у справі №22-ц-2712/11 за позовом Львівської міської ради до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Сихівського району м. Львова, ОСОБА_7, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Панорама ЛТД, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росан-Інвест про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення визнано недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 990 м. кв., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13, укладений 20.12.1994 року між Міжшкільним навчально-виробничим комбінатом Галицького району м. Львова та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 19-22).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.06.2012 року у справі № 5015/1267/12 за позовом Прокурора Сихівського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м. Львів, в особі Міжшкільного навчально-виробничого комбінату трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд про витребування з незаконного володіння нежитлових приміщень 990 м.кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2012 року апеляційну скаргу Прокурора Сихівського району м. Львова залишено без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2012 року у цій справі без змін (т. 1 а.с. 24-26).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року №23557379 (т. 1 а.с. 163) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Росанбуд» на підставі мирової угоди від 08.07.2009 року, затвердженої Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.07.2009 року та ОСОБА_6 приймання-передачі від 18.07.2009 року, на праві приватної власності належить нежитлове приміщення площею 990 м. кв., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13.

Листами від 12.12.2012 року вих. №12/12-1 (т. 1 а.с. 36), від 08.10.2013 року вих. №08/10-1 (т. 1 а.с. 37) та від 16.07.2014 року вих. №16/07-1 (т. 1 а.с. 38) Позивач звертався до Відповідача 2 із вимогою про переїзд Відповідача 1 та звільнення приміщень, які належать Позивачу.

У своїх відповідях від 15.02.2013р. № 2601-вих-190 (т. 1 а.с. 39), від 27.11.2013р. № 2601-вих-1379 (т. 1 а.с. 40) та від 08.08.2014р. № 2601-вих-987 (т. 1 а.с. 41) Відповідач 3 повідомив Позивача про те, що питання переїзду Відповідача 1 вирішується і його буде повідомлено про вирішення питання звільнення займаних Відповідачем 1 приміщень.

Як вбачається із відповідей Відділу освіти Сихівського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 19.12.2014 року вих. №3409/1794 (т. 1 а.с. 42) та від 15.03.2016 року вих. №3409/415 (т. 1 а.с. 50), діяльність Відповідача 1 тимчасово припинена у звязку із необхідністю капітального ремонту займаного ним приміщення, в штаті Відповідача 1 залишені працівники для організації та здійснення охорони будівлі і утримання прилеглої території.

Таким чином, з врахуванням викладених обставин, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Росанбуд звернулося до господарського суду із позовом до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату трудового навчання та професійної орієнтації учнів Сихівського району м. Львова, до Львівської міської ради та до Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та про зобовязання Відповідача 3 видати розпорядчий документ про виселення Відповідача 1 із займаних приміщень.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім цього, відповідно до частини 1, 2, 4 статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Як вже зазначалося вище, та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року №23557379 (т. 1 а.с. 163) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Росанбуд» на підставі мирової угоди від 08.07.2009 року, затвердженою Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.07.2009 року та ОСОБА_6 приймання-передачі від 18.07.2009 року, на праві приватної власності належить нежитлове приміщення площею 990 м. кв., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13.

Листами від 12.12.2012 року вих. №12/12-1 (т. 1 а.с. 36), від 08.10.2013 року вих. №08/10-1 (т. 1 а.с. 37) та від 16.07.2014 року вих. №16/07-1 (т. 1 а.с. 38) Позивач звертався до Відповідача 2 із вимогою про переїзд Відповідача 1 та звільнення приміщень, які належать Позивачу. Проте, враховуючи неправомірне використання Відповідачем 1 приміщення, вимоги ТзОВ Росанбуд задоволено не було.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача 1 усунути перешкоди Позивачу в користуванні майном шляхом виселення Відповідача 1.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що між уповноваженим органом Львівської міської ради та ТзОВ «Росан-Інвест» існують зобов'язання, не виконані належним чином зі сторони ТзОВ «Росан-Інвест» та у зв'язку з їх невиконанням, Львівська міська рада не має можливості виселити МНВК до іншого приміщення (оскільки будівництво такого приміщення належним чином не профінансовано ТзОВ «Росан-Інвест») колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовґязаний виконати свій обовґязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовґязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовґязанні має право вимагати доказів того, що обовґязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредґявлення такої вимоги.

Як вбачається з Інвестиційного договору № 1/10/2008 на забудову навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня», Блок «В» в мікрорайоні «Сихів-18 в м. Львові» (т. 1 а.с. 106-109) та Мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.07.2009 року у справі №15/136 (т. 1 а.с. 14-15) ТзОВ «Росанбуд», не є стороною жодного. При цьому, як зясовано в ході розгляду справи, жодних домовленостей з приводу спірного манна між Відповідачами та Позивачем досягнуто не було.

З матеріалів справи зясовано, що станом на день звернення до суду ТзОВ «Росанбуд» на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 990,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Панаса Мирного, буд. 13. Підставою виникнення права власності на це приміщення була Мирова угода від 08 липня 2009 року, затверджена Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16 липня 2009 року та ОСОБА_6 приймання - передачі від 18 липня 2009 року між ПП «Житловий комплекс «Парковий» та ТзОВ «Росанбуд».

Так, 18 липня 2009 року, згідно ОСОБА_6 приймання-передачі нежитлових приміщень, ПП «Житловий комплекс «Парковий» передало, а ТзОВ «Росанбуд» прийняло індивідуально визначені нежитлові приміщення площею 990 м кв, що знаходяться в будинку, розташованому за адресою: м. Львів, вул. П. Мирного, 13. Право власності ТзОВ «Росанбуд» на вищевказане нежитлове приміщення підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року №23557379.

Таким чином, спростовуються доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що між уповноваженим органом Львівської міської ради та ТзОВ «Росан-Інвест» існують зобов'язання, не виконані належним чином зі сторони ТзОВ «Росан-Інвест», оскільки Позивач не має жодних зобов'язань перед Відповідачами. При цьому, здійснення права власності Позивача щодо нежитлових приміщень, за адресою: м. Львів, вул. П. Мирного, 13, не залежить від будь-яких домовленостей Відповідачів з іншими юридичними чи фізичними особами, учасником яких Позивач не є.

Перевіряючи підставність звернення Позивача до господарського суду Львівської області із вимогою про зобов'язання Відповідача 3 видати розпорядчий документ про виселення Відповідача 1 із займаних приміщень колегія суддів звертає увагу на те, що в обгрунтування даної позовної вимоги ТзОВ «Росанбуд» покликається на те, що Відповідачем 1 неправомірно використовуються приміщення площею 990 м. кв., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П.Мирного, буд.13 та належить ТзОВ «Росанбуд» на праві приватної власності (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року №23557379 (т. 1 а.с. 163)).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення постановляються судами іменем України та є обовязковими для виконання на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 4-5 ГПК України встановлено, зокрема, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписів ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене та враховуючи нормативні положення вищенаведених норм, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача 3 видати розпорядчий документ про виселення Відповідача 1 із займаних приміщень, оскільки Позивачем необґрунтовано та належними і допустимими доказами не доведено характеру та змісту розпорядчого документу, який зобовязаний видати, на думку Позивача, Відповідач 3. Більше того, Позивачем не доведено обовязковості видачі розпорядчого документу та можливості відновлення порушеного права Позивача шляхом задоволення вказаної позовної вимоги.

Крім цього, враховуючи задоволення позовної вимоги про виселення Відповідача 1 із займаних приміщень та видання наказу про примусове виконання рішення в цій частині, будь яке погодження Відповідачем 2 та Відповідачем 3 чи видання ними розпорядчих документів не вимагається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини, на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської міської ради за вих. № 1104/вих-1009 від 10.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5316/16 від 15.11.2016р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2016р. у справі №914/1546/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.01.2017 р.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1