донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.12.2016 справа №908/2125/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.09.2016 р.
у справі№ 908/2125/16 (суддя: Топчій О.А.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
доТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", м. Запоріжжя
про здійснення страхового відшкодування в сумі 12 747 грн. 84 коп.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі ПАТ "СК "ВУСО", позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "СК "КРЕДО" (далі ТДВ "СК "КРЕДО", відповідач) про здійснення страхового відшкодування в сумі 12 747 грн. 84 коп.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р., ПАТ "СК "ВУСО" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Скаржник стверджує, що станом на дату здійснення страхового відшкодування несплачена страхувальником частина страхового платежу згідно договору страхування складала 11 092 грн. 50 коп., що, на його думку, підтверджується звітом № 6895-70 від 26.08.2015 р.

Позивач вважає, що після виплати ним страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП застрахованого автомобілю, а саме:

- ПАТ "СК "ВУСО" сплачено 1 355 грн. 35 коп. на рахунок СТО, про що свідчить платіжне доручення № 12822 від 19.10.2015 р.;

- 11 092 грн. 50 коп. відповідно до умов договору застраховано в якості неоплаченого страхового платежу за договором № 1-01 від 20.05.2015 р., про що свідчить довідка-підтвердження виплати страхового відшкодування, тому до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Апелянт зазначає, що шкоду, заподіяну майну внаслідок ДТП, відповідач має компенсувати в повному обсязі, як страховик цивільно-правової відповідальності винної особи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2016 р. сформовано колегію суддів у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий суддя, судді Сгара Е.В., М'ясищев А.М.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 1756 від 22.12.2016 р., внаслідок припинення повноважень судді М'ясищева А.М. на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 р. про його звільнення у звязку з поданням заяви про відставку та перебуванням у відпустці судді Сгара Е.В. на дату слухання справи призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/2125/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.12.2016 р. призначено наступний склад колегії суддів: Будко Н.В. головуючий суддя, судді Агапов О.Л., Склярук О.І.

Представник позивача у судове засідання не зявився. 13.12.2016 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про розгляд даної справи без участі його повноважного представника.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Частиною 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2016 р. сторін попереджено, що у разі незявлення їх представників у судове засідання апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами у справі.

З огляду на наведене, вищевказане клопотання позивача судовою колегією задоволено.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2015 р. між ПАТ "СК "ВУСО", як страховиком, та ОСОБА_4, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Honda Civic - NLAFD76708W060197, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

06.08.2015 р. у м. Києві по бул. Дружби Народів сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Honda Civic - NLAFD76708W060197, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_4 та автомобіля Daewoo Nexia - 455556Y під управлінням ОСОБА_5

Відповідно до довідки ВДАІ № 70086556 по факту ДТП винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є ОСОБА_5

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2015 р. у справі № 757/29749/15-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

11.08.2015 р. ОСОБА_4 звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у звязку з ДТП, яке є страховим випадком відповідно до умов вказаного договору страхування.

Матеріали справи також свідчать про те, що позивачем 19.10.2015 р. на підставі страхового акту № 3386-02 від 19.10.2016 р. та довідки суми страхового відшкодування до нього, виходячи з калькуляції орієнтованої вартості ремонтно-відновлювальних робіт здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 1 355 грн. 34 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 12822 від 19.10.2016 р., сума в розмірі 11 092 грн. 50 коп. зарахована в рахунок оплати за договором № 1-01 від 20.05.2015 р.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ "КРЕДО" за полісом обовязкового цивільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7314219.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 401 від 26.01.2016 р., в якій, посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1188, 1191 ЦК України, просив відповідача відшкодувати понесені збитки в сумі 12 747 грн. 84 коп. до 26.02.2016 р.

Листом № Э.37.7.0.0/144 від 28.03.2016 р. відповідач повідомив позивача про розгляд регресної вимоги № 401 від 26.01.2016 р.

У даному листі зазначено, що для подальшого розгляду справи відповідачем та прийняття відповідного рішення щодо відшкодування завданої шкоди позивачу слід надати належним чином завірені копії документів, які необхідні для підтвердження законності висунутих вимог, а саме:

- рахунок СТО, на підставі якого була здійснена виплата страхового відшкодування;

- якісні кольорові фотографії виявлених на момент огляду пошкоджень автомобіля Hоnda Civic д.р.н. АА8668ЕТ, показання одометру та VIN-код на вказану відповідачем електронну адресу.

Крім того, у листі № Э.37.7.0.0/144 від 28.03.2016 р. також відображено, що страхова справа по даному випадку тимчасово призупинена до отримання вказаних документів, оскільки за їх відсутності відповідач не має можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Згідно з п. 1 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 ЗУ "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали зі страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок ДТП транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст. 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Частиною 1 п. 36.4 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до п. 38.1.1 ст.38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.33.1 ст.33 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що при виплаті потерпілому страхового відшкодування за договором майнового страхування відбувається позадоговірна заміна кредитора із збереженням предмету та змісту зобовязання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 1 355 грн. 34 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2958 від 03.08.2016 р. із зазначенням призначення платежу виплата страхового відшкодування, ОСОБА_4, поліс АІ 7314219 від 14.08.2014 р., за регресною вимогою претензія ПрАТ СК "ВУСО" № 401 від 26.01.2016 р.

Таким чином, сума в розмірі 11 092 грн. 50 коп. спрямована на сплату страхового платежу за договором № 1-01 від 20.05.2015 р., а сума в розмірі 1 355 грн. 34 коп. була спрямована на виплату страхового відшкодування.

Судова колегія звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, у розумінні приписів чинного законодавства, перерахування позивачем суми 11 092 грн. 50 коп. в якості страхового відшкодування страхувальнику.

Отже, вимоги позивача є недоведеними, відтак, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р. у справі № 908/2125/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р. у справі № 908/2125/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3