РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2016 р. Справа № 903/555/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року у справі №903/555/16 (суддя Якушева І.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідачів: 1) Волинської обласної спілки споживчих товариств; 2) Ремонтно-монтажного комбінату Волинської облспоживспілки;

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 липня 2012 року.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, представник згідно довіреності №10 від 15 березня 2016 року;

відповідача 1- Сорока В.Г.. представник згідно довіреності №6/1 від 11 січня 2016 року;

відповідача 2 - не з'явився.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Волинської області з позовом до Волинської обласної спілки споживчих товариств (надалі - Відповідач 1) та до Ремонтно-монтажного комбінату Волинської облспоживспілки (надалі -Відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянською Т.П., від 26 липня 2012 року за №1941.

Рішенням господарського суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року в задоволенні позові було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що спірним договором купівлі-продажу було порушено його право власності, як власника, який здійснив будівництво магазину в повному обсязі та оформив за собою право власності на нього. Договір купівлі-продажу, на думку апелянта, підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтею 203, частиною 1 статті 215 ЦК України, оскільки зміст договору суперечить приписам статті 319 та статті 658 ЦК України, тому що Відповідач 1 не був власником майна та йому не належало право продажу цього нерухомого майна.

Як вказує апелянт, правовою підставою набуття Відповідачем 1 права власності на спірне нерухоме майно було рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 червня 2011 року №440-2 "Про оформлення права власності на магазин промислових товарів на АДРЕСА_1", яке було визнано недійсним в судовому порядку.

Ухвалою суду від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 08 листопада 2016 року, Відповідач 1 надіслав відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 16-20), в якому з підстав, викладених в ньому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 08 листопада 2016 року від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з ЄДРПОУ за № від 23 грудня 2016 року (том 2, а.с. 24-27).

В судовому засіданні від 28 грудня 2016 року представник Позивача підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні від 28 грудня 2016 року представник Відповідача 1 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі. просить рішенням господарського суду Волинської залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання від 28 грудня 2016 року представник Відповідача 2 не з'явився, натомість поштове повідомлення повернулось із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами) зазначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається із матеріалів справи (том 2, а.с. 23) поштові відправлення були здійснені судом за належною адресою (43006, Волинська область, м. Луцьк. вул. Авіаторів, буд. 2А) Відповідача 2. При цьому, станом на 26 липня 2012 року дана адреса не змінювалася та є належною, що підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14 липня 2016 року (том 1, а.с.40-41).

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників Позивача та Відповідача за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області без змін, враховуючи наступне.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2002 року між Луцьким госпрозрахунковим ринком і Позивачем було укладено договір оренди з викупом, згідно якого Позивач взяв в тимчасове володіння споруду туалету загальною площею 216 кв.м., яка розташована на території ринку «Завокзальний», по АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 4.1.2. Договору оренди Позивач взяв на себе зобов'язання провести капітальний ремонт орендованого приміщення.

Під час проведення ремонтних робіт над орендованим приміщенням Позивачем було зведено надбудову.

11 січня 2003 року між сторонами Договору оренди укладено додаткову угоду, за умовами якої вказана надбудова передавалась у власність орендареві. Згідно з актом прийомки-передачі від 11 січня 2003 року Позивачу було передано об'єкт незавершеного будівництва - надбудову над орендованим приміщенням туалету на ринку «Завокзальний».

В подальшому Позивачем над спорудою туалету було збудовано магазин промислових товарів.

18 травня 2005 року між Позивачем та Луцькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки для обслуговування громадської вбиральні, що знаходиться по АДРЕСА_1.

28 березня 2007 року до договору оренди сторонами було внесено зміни. Зокрема, пункт 1 викладено в такій редакції: «Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування громадської вбиральні та магазину промислових товарів».

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 травня 2007 року № 322-19 «Про оформлення права власності на нерухоме майно» було вирішено оформити Позивачу право власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м. на АДРЕСА_1; 21 травня 2007 року видано свідоцтво про право власності; 08 червня 2007 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м. на АДРЕСА_1 за Позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем 1 щодо спірного майна існує ряд судових рішень, якими встановлено відповідні факти.

Апеляційний господарський суд констатує, що згідно частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Зокрема, як випливає з резолютивної частини постанови господарського суду Волинської області від 12 вересня 2007 року в справі №1/104-11а, угодою від 11 січня 2003 року Відповідач 1 визнав за Позивачем право власності на надбудову громадської вбиральні, яка нині називається магазином промислових товарів.

Також рішенням господарського суду Волинської області від 12 вересня 2007 року у справі № 1/104-11А, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2007 року, відмовлено в позові Відповідачу 1 про визнання нечинним рішення виконкому Луцької міської ради від 17 травня 2007 року № 322-19.

В той же час суд констатує, що рішенням господарського суду Волинської області від 15 листопада 2007 року в справі №8/77-92, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, було визнано недійсним договір оренди з викупом від 23 лютого 2002 року з додатковою угодою від 11 березня 2003 року, які було укладено між Луцьким госпрозрахунковим ринком, правонаступником якого є Відповідач 1 та Позивачем.

Із змісту рішення вбачається, що магазин промислових товарів, який було введено в експлуатацію згідно з актом приймальної комісії від 05 лютого 2007 року (акт затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №144-2 від 01 березня 2007 року) побудовано Позивачем на місці надбудови над орендованим ним приміщенням вбиральні.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18 червня 2008 року у справі № 1/84-78 визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 18 лютого 2005 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 07 вересня 2010 року в справі № 6/32-71, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2010 року, зобов'язано Позивача повернути Відповідачу 1 приміщення надбудови загальною площею 209,9 кв.м., яке розташоване АДРЕСА_1 (ринок «Завокзальний) по акту прийому-передачі.

В свою чергу, 25 травня 2011 року Відповідач 1 звернувся із заявою про оформлення права власності на магазин промислових товарів, розташований в АДРЕСА_1.

16 червня 2011 року виконавчим комітетом Луцької міської ради було прийнято рішення №440-2 про оформлення Відповідачу 1 права приватної власності на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Волинської області від 04 серпня 2014 року в справі №903/1481/13 Позивачу було відмовлено в позові до Відповідача 1 про стягнення вартості будівництва спірного приміщення. Також даним рішенням встановлено незаконність будівництва Позивачем приміщення по АДРЕСА_1. Рішення залишено без змін апеляційною інстанцією.

21 червня 2011 року Відповідачу 1 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 16 червня 2011 року №440-2 було видано свідоцтво про право власності на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 32).

КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 30 червня 2011 року було зареєстровано за Відповідачем 1 право власності на магазин промислових товарів за реєстраційним номером 19151821, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 червня 2011 року, номер витягу - 30467465 (том 1, а.с.93).

Зі змісту постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року вбачається, що у справі №876/6117/15 в задоволенні позову Позивача про скасування реєстрації права власності за Відповідачем 1 на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв.м. по АДРЕСА_1 та поновленні реєстрації права власності на цей же магазин за Позивачем було відмовлено.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що частиною 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частин 1-3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

26 липня 2012 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір купівлі-продажу (надалі - Договір, том 1, а.с. 89-91), згідно з пункту 1.1. якого Відповідач 1 передає (продає) у власність Відповідача 2, а Відповідач 2 приймає (купує) магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 в м. Луцьку, та зобов'язується сплатити за нього визначену в пункті 2.1 Договірну ціну.

Пунктом 1.2 Договору зазначено документи, на підставі яких предмет договору - магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 належить на праві власності Відповідачу 1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі №876/6117/15 було визнано протиправним і скасовано рішення виконкому Луцької міської ради №440-2 від 16 червня 2011 року «Про оформлення Відповідачу 1 права приватної власності на магазин промислових товарів на АДРЕСА_1».

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як визначено частиною статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами пункту 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів недійсними" передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин. з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищевикладені обставини справи у даній судовій постанові, колегія апеляційного господарського суду прийшла до висновку про недоведеність Позивачем належними та допустимими доказами належності останньому на праві власності приміщення магазину промислових товарів, що в свою чергу спростовує доводи Позивача про порушення його права власності. При цьому Рівненський апеляційний господарський суд наголошує, що чинний Господарський процеуальний кодекс України передбачає право звернення сторін за захистом свого порушеного чи оспорюваного права, і не дає стороні, в якої відсутні будь-які права оспорювати правочини, котрі в силу обставин та існучих судових рішень, не стосуються сторони, що оспорює такий правочин, в котрому така сторона не брала участі.

Відтак, позовні вимоги Позивача не підлягають до задоволення. Дане вчинено і місцевим господарським судом, а тому апеляційний суд залишає оспорюване судове рішення без з мін.

Відповідно до усього вищезазначеного у даній судовій постанові, доводи Позивача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року у справі №903/555/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року у справі №903/555/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 903/555/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.