РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2016Справа №910/20587/16

За позовом Державного підприємства «Дніпровський проектний інститут»

до Національного центру управління та випробувань космічних засобів

про стягнення 105770,40 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Державне підприємство «Дніпровський проектний інститут» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом Національного центру управління та випробувань космічних засобів про стягнення заборгованості за Договором на створення (передачу) проектної документації №1000/8/141/1Р від 05.12.2013 в розмірі 105770,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05.12.2013 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір №1000/8/141/1Р на створення (передачу) проектної документації, за умовами якого відповідач доручив виконавцю розробку робочого проекту капітального ремонту технічної споруди (ТС) №141 НЦУВКЗ м. Євпаторія.

Позивачем, у відповідності до положень вказаного договору розроблено проектну документацію на загальну суму 105770,40 грн., на підтвердження виконання яких сторонами підписано Акт №190-13 здачі-приймання проектної документації, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором, щодо своєчасної та повної оплати вартості проектної документації не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 105770,40 грн., яку простить стягнути позивач.

Крім того, позивач зазначає, що підписаний сторонами Акт №190-13 здачі-приймання проектної документації має посилання на накладні №232 від 22.10.2013 та №238 від 28.10.2013, що є помилковим та не може свідчити про передачу проектної документації замовнику раніше ніж було укладено Договір №100/8/141/1Р від 05.12.2013.

Представник позивача в судове зсідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що у зв'язку з тимчасовою окупацією сухопутної території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя відповідач змінив своє місцезнаходження з с. Вітіне, Сакського р-ну, Автономної Республіки Крим на - м. Київ, вул. Московська, 8.

Разом з тим, уся первинна документація, що стосується фінансово-господарської діяльності та регістри бухгалтерського обліку що здійснювались до зміни місцезнаходження залишились на окупованій території, відповідно на теперішній час відповідач не має можливості доступу до вказаної документації. Крім того, як зазначає відповідач, посадові особи, які відповідали за укладення та супровід зазначеного договору також залишились на окупованій території, відповідно у відповідача відсутня можливість з'ясувати факт виконання чи невиконання умов спірного договору.

Крім того, відповідач зазначає, що наразі відсутні будь-які докази щодо спірний договір було належним чином зареєстровано у органах Державної казначейської служби України відсутні, відтак можна зробити висновок, що вказаний договір було укладено без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом України, відповідно такі зобов'язання є недійсними та за такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Також відповідач зазначив, що оскільки згідно Акту здачі-приймання проектної документації №190-13. Проектна документація була передана замовнику згідно з накладними №232 від 22.10.2013 та №238 від 28.10.2013, що фактично відбулося раніше ніж укладення спірного договору, вказаний акт можна визнати фіктивним, відповідно він не тягне за собою зобов'язань щодо його виконання.

На підставі викладеного відповідач вважає, що останній не має законних підстав для здійснення оплати за спірним договором, відтак просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2013 між Державним підприємством «Дніпровський проектний інститут» (виконавець) та Національним центром управління та випробувань комічних засобів (замовник) укладено договір №1000/8/141/1Р на створення (передачу) проектної документації (далі - договір), за умовами якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання розробки робочого проекту капітального ремонту технічної споруди (ТС) НЦУВКЗ м. Євпаторія.

Відповідно до п.4.1 Договору, за виготовлену проектну документацію відповідно до цього договору замовник перераховує виконавцю у відповідності з протоколом погодження договірної ціни (додаток 1) - 88142 грн., ПДВ - 17628,40 грн., всього - 105770,40 грн.

Згідно календарного плану робіт, сторони погодили наступний термін їх виконання: початок - дата оформлення договору, закінчення - дата підписання акту здачі-приймання технічної документації.

Замовник протягом 20 днів з дня одержання проектної документації зобов'язується уважно розглянути проектну документацію, надіслати виконавцю підписаний акт здачі - приймання і провести оплату платіжним дорученням згідно з п. 4.2 або надіслати мотивовану відмову від прийняття робіт (п.5.1 Договору).

Згідно п.7.1 Договору, термін дії договору установлюється з дня його підписання і припиняється після виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи даний Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 324 Господарського кодексу України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних і досліджувальних робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи, а також виконати досліджувальні роботи, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити їх.

Згідно із ст.887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.12.2013 сторонами підписаний та скріплений печатками Акт №190-13 здачі-приймання проектної документації за договором №1000/8/141/1Р від 05.12.2013, відповідно до якого представник виконавця передав замовнику належним чином оформлену проектну документацію; вартість виконаної роботи складає 105770,40 грн. з ПДВ.

Зазначений Акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відповідними печатками підприємств, жодних зауважень чи заперечень щодо виконаних робіт від замовника матеріали справи не містять.

Разом з тим, судом встановлено, що в зазначеному акті є посилання на накладні №232 від 22.10.2013, №238 від 28.10.2013, проте дане посилання є помилковим та не може свідчити про передачу проектної документації замовнику раніше ніж укладення договору №1000/8/141/1Р від 05.12.2013, оскільки згідно умов останнього, належним доказом на підтвердження передачі проектної документації замовнику виконавцем є акт здачі-приймання. Відтак, заперечення відповідача щодо наведеного є необґрунтованими.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що розрахунки між сторонами проводяться поетапно через відповідні рахунки в установах банку після надходження коштів від гензамовника.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було підписано Акт №190-13 від 06.12.2013 здачі-приймання проектної документації за договором №1000/8/141/1Р від 05.12.2013 на суму на суму 105770,40 грн., відтак суд приходить до висновку, щодо наявності достатніх підстав вважати, що роботи прийняті відповідачем в повному обсязі.

Разом з тим, оскільки положеннями п.4.2 Договору сторони не погодили конкретного строку виконання зобов'язання з оплати вартості робіт, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що у даному випадку зобов'язання має виконуватись відповідно до вимог ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач звертався до Національного центру управління та випробувань космічних засобів з претензією №ДКАУ-Ю/556 від 09.11.2015 про погашення заборгованості, зокрема і за спірним договором, у розмірі 105770,40 грн., яка отримана відповідачем 12.11.2015 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи. Таким чином, у відповідача виник обов'язок щодо оплати наданих послуг до 19.11.2015 включно.

Разом з тим, позивач також звертався до відповідача з листами №ДКАУ-Ю/648 від 21.12.2015, №ДКАУ-Ю/84 від 16.02.2016 про нагадування погасити наявну заборгованість.

Листами № 12/72 від 24.11.2015, №290/16 від 10.03.2016, відповідач відмовив позивачу у погашенні заборгованості за договором №1000/8/141/1Р від 05.12.2013 на суму 105770,40 грн.

Крім того матеріали справи містять Лист Національного центру управління та випробувань космічних засобів №677/31 від 29.04.2014 про припинення договору №1000/8/141/1Р від 05.12.2013 з 01.05.2014 у зв'язку зі зміною місцезнаходження Національного центру управління та випробувань космічних засобів. У відповідь на який, позивач нагадав про необхідність погашення заборгованості (лист №ДКАУ-БГЧ/254 від 06.05.2014, однак доказів направлення вказаного листа позивачем суду не надано).

Суд зазначає, що відсутність бюджетних коштів чи затримки фінансування за рахунок бюджетних коштів, не є підставою для звільнення від відповідальності чи обов'язку оплатити виконані роботи.

Аналогічної правової позиції дотримався Верховний суд України по справі №11/446 за позовом ТОВ «Компанія «Тітал» до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій про стягнення коштів, Вищий господарський суд України у своєму листі «Про практику вирішення спорів, пов'язаних з виконанням договорів підряду» від 18.02.2013 №01-06/374/2013, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 23.08.2012 по справі №15/5027/715/2011, Вищий господарський суд України у постанові пленуму «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» від 17.10.2012 № 11.

Разом з тим, судом встановлено, що Договір №1000/8/141/1Р від 05.12.2013 містить умови, відповідно до яких, виконання зобов'язання з оплати коштів за виконані роботи пов'язано з діями осіб, які не є сторонами таких договорів.

Однак, за змістом статті 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно ч.2 статті 528 Цивільного кодексу України, у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Відповідно до ч.1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно з ч.2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідальним за виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт залишається відповідач та факт неотримання коштів від гензамовника не являється підставою для відмови від виконання зобов'язань за договором на створення (передачу) проектної документації.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - це повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження;

Пунктом 8 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетне призначення - це повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне зобов'язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Частиною 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі:

1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету;

2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі);

3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодного доказу, яким би підтверджувалась неможливість виконання ним грошового зобов'язання добровільно. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відсутність бюджетного призначення з 2013 по 2016; вжиття заходів відповідачем щодо закладення коштів у кошторисах на наступні роки на здійснення плати за договором; відмову органу Казначейства України у здійсненні реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань відповідача за договором та у здійсненні платежу за дорученням відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про виконання позивачем проектних робіт обумовлених договором та прийняття вказаних робіт відповідачем, у зв'язку з чим заборгованість за виконані роботи у розмірі 105770,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема на підтвердження відсутності боргу перед позивачем у розмірі, заявленому до стягнення або про невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національного центру управління та випробувань космічних засобів (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; ідентифікаційний код 24507442) на користь Державного підприємства «Дніпровський проектний інститут» (49008, м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 6; ідентифікаційний код 14313369) заборгованість в розмірі 105770 (сто п'ять тисяч сімсот сімдесят) грн. 40 коп., та витрати зі сплати судового збору в сумі 1586 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят шість) грн. 56 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 03.01.2017

Суддя Я.В. Маринченко