ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.12.2016 Справа № 904/11194/15

За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОКСОТРЕЙД",м. Дніпропетровськ

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СБЕРБАНК", м. Київ

третя особа-1: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1", м. Київ

третя особа -2: ОСОБА_2 комісія з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ

третя особа -3: ОСОБА_2 УКРАЇНИ, м. Київ

про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним в частині та визнання кредитних зобов`язань припиненими

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - довіреність від 26.08.16;

від відповідача: ОСОБА_4- довіреність від 27.04.16;

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОКСОТРЕЙД" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СБЕРБАНК" про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним в частині надання кредиту в розмірі 4 444 181, 15 доларів США та визнання кредитних зобов'язань з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. припиненими.

Заявою від 10.03.16 позивач уточнив п. 7 позовних вимог та просить читати його в наступній редакції: Визнати припиненими зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю Коксотрейд перед Публічним акціонерним товариством ОСОБА_5 банк Сбербанку Росії з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. в сумі 1 363, 52 доларів США. Решту позовних вимог залишити без змін та уточнень.

Ухвалою суду від 04.01.16 порушено провадження у справі. Рішенням суду від 15.03.16 позов задоволено частково. Постановою апеляційного господарського суду від 16.08.16 рішення суду від 15.03.16 залишено без змін.

Постановою ВГСУ від 07.11.16 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.16 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.16 у справі №904/11194/15 скасовано. Справу №904/11194/15 скеровано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 21.11.16 справу прийнято до провадження суддею Ніколенко М.О. та призначено її розгляд на 14.12.16.

Ухвалою суду від 14.12.16 розгляд справи відкладено на 21.12.16.

Представник позивача з'явився в судове засідання, позовні вимоги підтримав, надав витребувані ухвалами суду документи та пояснення.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, надав пояснення відповів на питання суду.

Представники третьої особи-1,2,3 у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 21.12.16 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника сторони, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем (Позичальник) та відповідачем (ОСОБА_5) укладено Договір про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.12 (Кредитний договір-1).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті (доларах США), надає Позичальнику кредитні кошти за рахунок Кредитної лінії на умовах договору, а Позичальник зобовязується використовувати Кредит на цілі, зазначені в п. 1.5. Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути наданий йому Кредит у розмірах та у терміни, зазначені в ст. 8 Договору, і виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору-1, ОСОБА_5 відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті (доларах США), надає Позичальнику кредитні кошти за рахунок Кредитної лінії на умовах договору, а Позичальник зобовязується використовувати Кредит на цілі, зазначені в п. 1.5. Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також, повернути наданий йому Кредит у розмірах та у терміни, зазначені в ст. 8 Договору, і виконувати інші умови договору.

В п. 1.5. Кредитного договору-1 сторони встановили, що кредит надається на рефінансування заборгованості за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/19-3305/07, укладеним між позичальником та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (третя особа-1) 10 серпня 2007 року (Кредитний договір-2). Позичальник зобовязаний використовувати Кредит лише за цільовим призначенням, зазначеним в цьому пункті Договору, а також в будь-якому випадку не може використовувати надані йому за цим Договором кошти на цілі, що прямо або опосередковано заборонені законодавством України або його установчими документами.

Відповідач 05.09.2012р. та 06.09.2012р. двома траншами в сумі 4 444 181,15 доларів США та 1 363,52 доларів США надав Позивачеві на позичковий рахунок кредит на загальну суму 4445544,67 доларів США. Платіжними дорученнями № 309264/4 від 05.09.2012р. та № 31130774 від 06.09.12, відповідно, вказані суми були в повному обсязі перераховані на поточний рахунок Позивача, відкритий там же - у Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ». (т.1 а.с. 37-38).

Після цього, заборгованість Позивача перед Третьою особою-1 за Кредитним договором-2 в сумі 4 444 181,15 доларів США була погашена Позивачем за рахунок кредитних коштів, отриманих Позивачем від Відповідача, згідно з умовами Кредитного договору-1 (т.1 а.с.37-38).

Таким чином, із 4 445 544,67 доларів США кредитних коштів, отриманих Позивачем від Відповідача за Кредитним договором-1, 4 444 181,15 доларів США було спрямовано на погашення боргових зобов'язань Позивача перед Третьою особою-1 за Кредитним договором-2.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Спеціальним законом, що регулює діяльність банків в Україні, та встановлює обмеження у сфері кредитування, що здійснюється установами банків, є Закон України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІП (надалі за текстом - «Закон»).

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 52 Закону, і вказує, що відповідачем надано кредит позивачу для погашення ним зобов'язань перед пов'язаною особою банку.

Зокрема, частиною 5 ст. 52 вказаного Закону в редакції, що діяла на момент укладення Кредитного договору-1 (редакція від 19.08.2012), встановлено, що банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною особою банку; придбання активів пов'язаної особи банку, за винятком продукції, що виробляється цією особою; придбання цінних паперів, розміщених чи підписаних пов'язаною особою банку.

Згідно ч. 2 цієї ж статті, для цілей цього Закону пов'язаними особами є: 1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2)особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1-5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.

При цьому, для визнання осіб повязанми, достанього будь-якого юридичного факту з вищевказаного переліку.

Отже, для правильного вирішення цього спору, слід визначити, чи були на момент укладання оспорюваного договору ПАТ "СБЕРБАНК" та ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1" пов'язанами особами в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Під час розгляу справи, позивач пояснив суду, що на його думку ПАТ "СБЕРБАНК" та ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1" є пов'язанами особами за ознаками п. 4 та п. 7 ч. 2 ст. 52 Закону.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III в редакції від 19.08.2012. визначено, що:

споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком

власників істотної участі;

контроль - можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІП в редакції від 19.08.2012р. істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІИ в редакції від 19.08.2012р. афілійована особа банку - будь-яка юридична особа, в якій банк має істотну участь або яка має істотну участь у банку.

За змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III в редакції від 19.08.2012р., контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Особливої уваги заслуговує дефініція вислову «можливість здійснювати вирішальний вплив». Чинне законодавство не надає визначення цьому поняттю. Тому, це поняття на має чітких крітеріїв за якими можна чітко визначити, чи має особа можливість здійснювати вирішальний вплив. А отже, це поняття є оціночним і залежить від невизначної кількості факторів. В будь-якому випадку, особа, яка приймає участь у роботі колегіального керівного органу має можливість вплинути на результат роботи цього орагу своє власною присутністю, своїми виступами, можливістю переконання інших учасників цього органу у своїй позіції з того чи іншого питання, та власним голосуванням під час прийняття рішень.

Також, слід зазначити, що створення будь-якого керівного орагну має на меті насамперед запобігти узурпації та зловживанню владними повноваженнями однією особою. Тому, є зрозумілим, що жодний учасник (член) такого органу не має можливості самостіной приймати рішення всупереч регламенту роботи цього органу. Таким чином, будь-яку особу, яка приймає участь у роботі керівного колегіального органу, слід вважати такою, що має «можливість здійснювати вирішальний вплив».

На офіційному сайті ОСОБА_2 банку України в мережі internet оприлюднено інформацію про власників істотної участі в Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ» станом на 01.01.2013. Більш ранньої інформації з цього приводу ОСОБА_2 банком України не оприлюднено. Відповідно до вказаної інформації Відкритому акціонерному товариству «Сбєрбанк Росії» належить частка 100% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ». В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, Центральному банку Російської Федерації належить 50,000000004% статного капіталу Відкритого акціонерного товариства «Сбєрбанк Росії».

Крім того, на офіційному сайті ОСОБА_2 банку України в мережі internet оприлюднено інформацію про власників істотної участі в Публічному акціонерному товаристві «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1» станом на 01.01.2013р. Більш ранньої інформації з цього приводу ОСОБА_2 банком України не оприлюднено. Відповідно до вказаної інформації Державній корпорації «ОСОБА_2 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)» належить частка 97,85% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1». В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, державі Російська Федераціія належить 100% статного капіталу Державної корпорації «ОСОБА_1 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)».

Щодо спільних контролерів Відповідача та Третьої особи-1, то ними відповідно до загальнодоступних даних та публічної інформації є:

ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_7) - з 16.12.2011р. і до теперішнього часу є Міністром фінансів Російської Федерації, Головою ОСОБА_2 фінансової ради Центрального банку Російської Федерації (рос. Председатель Национального финансового совета Центрального банка Российской Федерации), ОСОБА_8 Спостережної ради Державної корпорації «ОСОБА_2 розвитку та зовнішньоекономічної

діяльності (Зовнішекономбанк)» (рос. член Наблюдательного совета Государственной корпорации «ОСОБА_2 развития и внешнезкономической деятельности (Внешзкономбанк)»), ОСОБА_8 Безпеки Російської Федерації (рос. ОСОБА_8 Совета Безопасности Российской Федерации);

ОСОБА_9 (рос. ОСОБА_10) - з квітня 2004 року по червень 2013 року перший заступник голови Центрального банку Російської Федерації (рос. первьій заместитель председателя Центрального банка Российской Федерации); з 24.06.2013р. і до теперішнього часу Міністр економічного розвитку Російської Федерації (рос.Министр зкономического развития Российской Федерации); член ОСОБА_2 фінансової ради Центрального банку Російської Федерації (рос. член Национального фінансового совета Центрального банка Российской Федерации); з серпня 2013 року член Спостережної ради Державної корпорації «ОСОБА_2 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)» (рос. член Наблюдательного совета Государственной корпорации «ОСОБА_2 развития и внешнезкономической деятельности (Внешзкономбанк)»);

ОСОБА_11 (рос. ОСОБА_12) - з травня 2012 року по червень 2013 року Міністр економічного розвитку Російської Федерації (рос. Министр зкономического развития Российской Федерации); з червня 2012 року член Спостережної ради Державної корпорації «ОСОБА_2 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)» (рос. ОСОБА_8 Наблюдательного совета Государственной корпорации «ОСОБА_2 развития и внешнезкономической деятельности (Внешзкономбанк)»); з липня 2012

року член ОСОБА_2 фінансової ради Центрального банку Російської Федерації (рос. член Национального финансового совета Центрального банка Российской Федерации); з 24.06.2013р. і до теперішнього часу помічник Президента Російської Федерації (рос. Поморник Президента Российской Федерации).

Крім того, 24 липня 2015 року ОСОБА_2 комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято Рішення №1082 від 24.07.2015р. «Щодо анулювання ліцензій на провадження професійної діяльності на фондовому ринку ПАТ «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ідентифікаційний код юридичної особи 25959784». Як вбачається із тексту цього рішення, воно прийняте відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (Закон № 222-УШ), на підставі Рішення Комісії «Щодо встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ, ідентифікаційний код юридичної особи 25959784» від 24.07.2015 № 1078.

Одночасно з цим ОСОБА_2 комісією з цінних паперів та фондового ринку також було прийнято Рішення № 1090 від 24.07.2015р. «Щодо анулювання ліцензій на провадження професійної діяльності на фондовому ринку ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ідентифікаційний код юридичної особи 00039002». Як вбачається із тексту вказаного рішення, воно прийняте відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (Закон № 222-УШ) та на підставі Рішення Комісії «Про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 00039002) від 24.07.2015 № 1087.

Вказані рішення стосуються документального підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю Відповідача та Третьої особи-1, та містять відомості, що підтверджують пов'язаність Відповідача та Третьої особи-1.

Посилання скаржника (відповідача) на необхідність застосування до спірних правовідносин норм п.п.2,3,4 глави 2 розділу ІІ Положення про визначення повязаних з банком осіб, затвердженого постановою Правління ОСОБА_2 банку України №315 від 12.05.2015р. (в редакції, чинній з 25.05.2016р.), слід відхилити, так як зазначена постанова прийнята після укладення сторонами спірного договору.

Як правильно зазначено Вищим господарським судом України, в розумінні норм статей 2, 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції від 24.05.2012р., чинній на дату укладення оспорюваного договору), власниками істотної участі для встановлення критеріїв спорідненості та пов'язаності, вважаються юридичні та фізичні особи.

Відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_13 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Отже, держави є учасниками цивільних відносин і мають особливий статус пов'язаний з їхньою природою виникнення, існування та функціонування.

Згідно ст. 5 ОСОБА_14 Російської Федерації: "Российская Федерация состоит из республик, краев, областей, городов федерального значения, автономной области, автономных округов - равноправных субъектов Российской Федерации. Республика (государство) имеет свою конституцию и законодательство. Край, область, город федерального значения, автономная область, автономный округ имеет свой устав и законодательство. Федеративное устройство Российской Федерации основано на ее государственной целостности, единстве системы государственной власти, разграничении предметов ведения и полномочий между органами государственной власти Российской Федерации и органами государственной власти субъектов Российской Федерации, равноправии и самоопределении народов в Российской Федерации".

Згідно ст. 10 Конституції РФ: "Государственная власть в Российской Федерации осуществляется на основе разделения на законодательную, исполнительную и судебную. Органы законодательной, исполнительной и судебной власти самостоятельны. Государственную власть в Российской Федерации осуществляют Президент Российской Федерации, Федеральное Собрание (Совет Федерации и Государственная Дума), Правительство Российской Федерации, суды Российской Федерации."

Згідно ст. 77: "Система органов государственной власти республик, краев, областей, городов федерального значения, автономной области, автономных округов устанавливается субъектами Российской Федерации самостоятельно в соответствии с основами конституционного строя Российской Федерации и общими принципами организации представительных и исполнительных органов государственной власти, установленными федеральным законом. В пределах ведения Российской Федерации и полномочий Российской Федерации по предметам совместного ведения Российской Федерации и субъектов Российской Федерации федеральные органы исполнительной власти и органы исполнительной власти субъектов Российской Федерации образуют единую систему исполнительной власти в Российской Федерации.

Президент Российской Федерации и Правительство Российской Федерации обеспечивают в соответствии с ОСОБА_14 Российской Федерации осуществление полномочий федеральной государственной власти на всей территории Российской Федерации".

Згідно ст. 80: "Президент Российской Федерации является главой государства. Президент Российской Федерации является гарантом ОСОБА_14 Российской Федерации, прав и свобод человека и гражданина. В установленном ОСОБА_14 Российской Федерации порядке он принимает меры по охране суверенитета Российской Федерации, ее независимости и государственной целостности, обеспечивает согласованное функционирование и взаимодействие органов государственной власти. Президент Российской Федерации в соответствии с ОСОБА_14 Российской Федерации и федеральными законами определяет основные направления внутренней и внешней политики государства".

Згідно ст. 114:" Правительство Российской Федерации: а) разрабатывает и представляет Государственной Думе федеральный бюджет и обеспечивает его исполнение; представляет Государственной Думе отчет об исполнении федерального бюджета; представляет Государственной Думе ежегодные отчеты о результатах своей деятельности, в том числе по вопросам, поставленным Государственной Думой; б) обеспечивает проведение в Российской Федерации единой финансовой, кредитной и денежной политики тощо".

З вищенаведеного вбчається, що державні органи іноземної держави (в цьому випадку - Росії) складаються із системи державних орагнів. Державні органи у цій системі діють не відокремлено один від одного на власний розсуд, а у взаємній повязаності та підпорядкованості, забезпечуючі єдину зовнішню та внутріншню полтіку.

Отже, незалежно від того, який саме орган РФ є учасником відносин істотної участі, такий орган діє від імені іноземної держави (Російської Федерації) і забезпечує виконання єдиної державної політкии в тій чи іншій сфері відносин. А тому, саме державу слід вважати учасником таких відносин, яка прямо впливає на підлеглі органи та залежні від нього підприємства.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 13 ОСОБА_14 України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статею 42 ОСОБА_14 України закріплено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

ОСОБА_14 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_14 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_14 України є нормами прямої дії.

З цього, суд дійшов висновку, що суб'єкти господарсько-правових відносин, власниками яких (прямо чи опоседковано) є іноземна держава, мають рівне становище разом із власниками істотної участі для встановлення критеріїв спорідненості та пов'язаності - юридичними та фізичними особами. Надання будь-яких преференцій іноземній державі в цьому випадку буде порушенням конституційних засад рівності у здійсненні комерційної діяльності на території України.

Отже, в розумінні норм банківського законодавства, чинного на дату укладення оспорюваного Кредитного договору, власниками істотної участі для встановлення спорідненості та пов'язаності відповідача та третьої особи-1 слід вважати не тільки юридичні та фізичні особи, а і іноземні держави. Відтак, належність юридичних осіб, які є незалежними одна від одної, до юрисдикції однієї іноземної держави свідчить про спорідненість таких осіб.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ОСОБА_1» є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10 і більше відсотками їх статутного капіталу, а також, внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів.

Такі обставини є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права або інтересу. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також зясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду рішень господарських судів у справах зі спорів про визнання правочинів недійсними (постанова судових палат у господарських справах та у цивільних справах ВСУ від 01.06.2016р. у справі №920/1771/14).

В судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що оспорюваний договір порушує його як загально-правовий цивільний інтерес (з точки зору дотримання ним конституційного принципу «верховенства права» під час здійснення господарської діяльності) так и матеріально-правовий цивільний інтерес (який полягає у необхідності сплатити відповідачу відсотки за користування грошовими коштами та інші платежі відповідно до умов оспорююваного правочину). Визнання оспорюваного правчину недійсним призведе до повернення діяльності позивача і відповідача у відповідність із вимогами правового поля України, позбавить від необхідності здійснення додаткових платежів, водночас не позбавить від необхідності поверення суми позики.

На думку суду, наведені доводи є достнінми для застосування судом належного способу захисту порушеного права та інтересу і визнання правочину недійсним.

Щодо строків позовної давності слід заначити таке.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Згідно із ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зміг припустити про існування можливих порушень чинного законодавства при укладенні Кредитного договору-1 лише після оприлюднення інформації про Рішення НКЦПФР від 24.07.2015 № 1078 «Щодо встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «ОСОБА_5 СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (ідентифікаційний код юридичної особи 25959784)» та від 24.07.2015 № 1087 «Про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 00039002)».

Проте, в будь-якому випадку Позивач не міг довідатися про пов'язаність Відповідача та Третьої особи-1 раніше 01.01.2013р., оскільки до цього моменту ОСОБА_2 банк України не оприлюднював інформацію про власників істотної участі Відповідача та Третьої особи-1. При цьому Відповідач не повідомляв Позивача про наявність факту його пов'язаності з Третьою особою-1. Отже, строк позовної давності слід обліковувати з 01.01.2013, а закінчується цей строк 01.01.2016. Позов подано 29.12.2015.

Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності у цій справі.

За таких обставин, позовні вимоги є обгрнутованими.

При цьому, слід заначити, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Вимога позивача про визнання припненим зобов'язання мотивована саме виконанням зобов'язання за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012. Однак, цей договір є недійсним повністю з моменту його укладання незалежно від того, яку саме суму позивач направив на на рефінансування заборгованості за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/19-3305/07, укладеним між позичальником та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, а яку суму використав на інші цілі.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину.

Тому, відстуні пістави для визнання припиненим зобов'язання за недійсним правочином.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати Договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (49000, м. Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, 2, офіс 510А, код 30962083) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_5 Сбербанку Росії" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, код 25959784) недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Сбербанку Росії" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, код 25959784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (49000, м. Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, 2, офіс 510А, код 30962083) 2436,00 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 27.12.16

Суддя М.О.Ніколенко