РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2016Справа №910/21443/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «РАСЛ»

до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання договору недійсним

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Кожема Ю.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - Глущенко Д.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «РАСЛ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним Договору №338 від 10.10.2011.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «РАСЛ» (забудовник) та Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено Договір №338 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, предметом якого є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (пайовий внесок), у зв'язку з реконструкцією з розширенням нежилого будинку під адміністративний будинок загальною площею 1657,91 кв. м по вул. Кропивницького, 12-Б у Печерському районі м. Києва.

На думку позивача, укладений між сторонами договір не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до Положення про Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого розпорядженням №2470 від 29.12.2003 виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) єдиною особою, яка без доручення діє від імені Головного управління, є розпорядником всіх рахунків Головного управління, укладає та підписує інвестиційні та інші договори, де стороною виступає Головне управління, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Головне управління завдань, визначає функції та ступінь відповідальності перших заступників та заступників начальника Головного управління, керівників його структурних підрозділів є начальник Головного управління.

Проте, за твердженнями позивача, спірний Договір пайової участі зі сторони Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) підписано начальником управління з питань пайової участі ОСОБА_3 на підставі наказу Головного управління економіки та інвестицій №67 від 23.12.2010.

Відтак, зазначений в договорі наказ суперечить Положенню про Головне управління економіки та інвестицій.

На підставі викладеного, позивач просить визнати Договір №338 від 10.10.2011 недійсними на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України та ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки вказаний договір підписано особою, яка не мала відповідних повноважень.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що п. 9 Положення про Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), начальник Головного управління видає в межах своєї компетенції накази, організовує і контролює їх виконання.

Так, начальником Головного управління економіки та інвестицій був виданий наказ №67 від 23.12.2010 про надання повноважень начальнику управління з питань пайової участі ОСОБА_3 щодо підписання договорів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва від імені Головного управління економіки та інвестицій.

Відтак, за твердженнями відповідача, начальник управління з питань пайової участі ОСОБА_3 мала право для підписання договору з питань пайової участі.

Крім того, відповідач зазначив, що господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/5068/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «РАСЛ» до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про внесення змін до спірного договору.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивач звернувшись до суду із позовом про внесення змін до Договору №338 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 10.10.2011 визнав чинність спірного договору та просив внести до нього зміни. Також рішенням суду у згаданій справі встановлено , що ОСОБА_3 мала повноваження на підписання спірного договору.

Додатково представник відповідача зазначив, що позивачем спірний договір частково виконувався, зокрема частково сплачену суму внеску і відповідачем сплата зарахована, як часткове виконання договору.

За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «РАСЛ» отримало Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції з розширенням нежитлового будинку під адмінбудинок по вул. Кропивницького, 12-Б в Печерському районі м. Києва №КВ 1

10.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «РАСЛ» (забудовник) та Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено Договір №338 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, предметом якого є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (пайовий внесок), у зв'язку з реконструкцією з розширенням нежилого будинку під адміністративний будинок загальною площею 1657,91 кв. м по вул. Кропивницького, 12-Б у Печерському районі м. Києва (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.3 Договору визначено, що розмір пайового внеску, згідно з розрахунком від 03.10.2011 становить 1396,23 тис. грн. Даний розрахунок є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, Забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 1396,23 тис. грн. на умовах, визначених у цьому Договорі.

Згідно з п.2.2 Договору, Головне управління економіки та інвестицій за умови належного виконання забудовником своїх обов'язків, що випливають з цього договору, та отримання під час розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт вимог чинного законодавства, зобов'язане в порядку, визначеному цим договором, видати забудовнику довідку про виконання вимог пайової участі.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п.2.1 цього договору, у термін з жовтня 2011 року по лютий 2013 року включно, рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа кожного місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Відповідно до п.3.10 Договору, сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції від дати розрахунку суми пайового внеску, визначеного в п.2.1 цього договору, і до моменту його фактичного виконання.

Згідно з п.6.1 Договору, договір може бути змінено за згодою сторін, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п.10.2 Договору, проекти додаткових угод готує Головне управління економіки та інвестицій та надсилає забудовнику листом у двох примірниках, підписаних начальником Головного управління економіки та інвестицій або уповноваженою ним особою без відбитку печатки.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту реєстрації в Головному управлінні економіки та інвестицій.

Цей договір припиняється, зокрема у випадку виконання - з дати надходження останнього платежу з урахуванням п.4.1 цього договору, та в разі необхідності, коригування відповідно до фактичних витрат на будівництво (реконструкцію) об'єкту зазначеного а п.1.1 договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як на підставу визнання Договору №338 від 10.10.2011 недійсним, позивач посилається на відсутність у представника відповідача повноважень щодо підписання спірного договору, оскільки Положенням про Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого розпорядженням №2470 від 29.12.2003 виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) єдиною особою, яка без доручення діє від імені Головного управління є начальник Головного управління.

Відтак, оскільки від імені Головного управління спірний договір підписано начальником управління з питань пайової участі ОСОБА_3, яка діяла від імені Головного управління на підставі Наказу Головного управління економіки та інвестицій №67 від 23.12.2010, а не безпосередньо начальником Головного управління, позивач вважає, що зазначений договір підписано неповноважною особою.

Проте, судом встановлено, що у відповідності до умов п. 5.41 Положення про Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2003 року №2470 чинний на момент підписання договору пайової участі (далі - Положення) головне управління здійснює підготовку розрахунків розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників), укладає договори на пайову участь підприємств, організацій та установ у розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, незалежно від їх форми власності, відповідно до рішень Київради здійснює фінансові операції із одержання пайових коштів та їх використання на фінансування капітальних вкладень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за погодженням з постійною комісією Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку і згідно з Нормативами для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва та порядком залучення і використання пайових коштів.

Згідно з п. 9 Положення начальник Головного управління видає в межах своєї компетенції накази, організовує і контролює їх виконання.

Начальником Головного управління економіки та інвестицій був виданий наказ від 23.12.2010 року №67 про надання повноважень начальнику управління з питань пайової участі ОСОБА_3 щодо підписання договорів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва від імені Головного управління економіки та інвестицій. Копія зазначеного наказу міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що начальник управління з питань пайової участі ОСОБА_3 мала право для підписання договору з питань пайової участі.

Нормами Положення не віднесено право підписання договорів пайової участі до виключної компетенції Начальника Головного управління.

Крім того, у відповідності до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі №910/5068/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «РАСЛ» до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про внесення змін до Договір №338 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 10.10.2011, залишеним без змін постановою від 19.09.2016 Київського апеляційного господарського суду та постановою від 21.11.2016 Вищого господарського суду України, встановлено, що спірний договір підписаний уповноваженою особою, що діяла від імені відповідача на підставі наказу №67 від 23.12.2010.

Разом з тим, в ході розгляду справи, судом було встановлено, що з моменту укладання договору сторони виконували положення спірного договору, зокрема відповідачем вносились кошти на сплату пайового внесу, що також встановлено в рішенні господарського суду міста Києва від 18.05.2016 у справі №910/5068/16.

Відтак часткове виконання позивачем умов зазначеного договору, в частині сплати пайового внеску, не потребує доказування, оскільки вказані обставини вже встановлені судом.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, крім того, дійсність зазначеного договору також підтверджується певними діями сторін, щодо сплати пайового внеску, у зв'язку з чим, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «РАСЛ» задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 04.01.2017

Суддя Я.В. Маринченко