РІШЕННЯ

"23" грудня 2016 р.Справа № 921/740/16-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

Розглянув справу

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства, вул. Князя Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область, 48101

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Зазамче, 14, м.Теребовля, Тернопільська область, 48100

про стягнення 7230,51 грн пені.

За участю представників:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_2, довіреність

Учаснику судового процесу розяснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

В судовому засіданні 23.12.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: 30.11.2016р. Теребовлянське районне споживче товариство, м.Теребовля, Тернопільська область, звернулося з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Теребовля, Тернопільська область, про стягнення 9630 грн заборгованості та 29466,20 грн пені.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2016р. порушено провадження у даній справі, призначено її розгляд на 12.12.2016р. та зобов'язано сторін подати в судове засідання - позивача: детальний розрахунок заявленої до стягнення суми пені, з урахуванням ст.ст.231, 232 Господарського кодексу України; відповідача: обґрунтований відзив на позов.

09.12.2016р. від представника позивача надійшло клопотання №2/244 від 09.12.2016р. про зменшення розміру позовних вимог (вх. №21384 від 09.12.2016р.), у відповідності до якого просить стягнути з відповідача пеню в сумі 28 868,60 грн, зменшивши заявлені позовні вимоги на суму 9630 грн основного боргу, у зв'язку з її погашенням відповідачем 05.12.2016р., та зменшивши розмір заявленої до стягнення пені на суму 597,60 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи 12.12.2016р. відкладено на 23.12.2016р. для надання можливості відповідачу подати свої заперечення проти позову та взяти участь в судовому засіданні.

Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні 23.12.2016р. не забезпечив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

14.12.2016р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№21569 від 14.12.2016р.) про зменшення позовних вимог, відповідно до якого заявлену до стягнення суму пені зменшено до 7230,51 грн. (згідно долученого розрахунку).

Як роз'яснено у п.3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Розглянувши подані представником позивача клопотання про зменшення позовних вимог (вх.№21384 від 09.12.2016р. та вх.№21569 від 14.12.2016р.), суд приймає їх до розгляду як такі, що подані у відповідності до ст.22 ГПК України, у зв'язку з чим спір розглядається лише щодо стягнення 7230,51 грн пені.

Враховуючи, що участь уповноважених представників сторін в судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову повністю заперечив, підтримавши поданий через канцелярію суду відзив на позов (вх.№21971 від 20.12.2016р.). Зокрема, посилається на те, що укладений між сторонами у даній справі договір оренди торговельного місця на території цілісного майнового комплексу позивача по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, є недійсним через його нікчемність. При цьому, просить суд врахувати, що вказана територія не є приватною земельною ділянкою позивача, а перебуває у власності територіальної громади м.Теребовля. Теребовлянська міська рада, як власник земельної ділянки, не давала позивачу згоди на передачу частини земельної ділянки в оренду, що вказує на порушення публічного порядку щодо вчинення такого правочину. Також, зазначає, що відповідно до п.2 ОСОБА_3 про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009р. №8686, суб'єкт господарювання повинен мати затверджений відповідним органом місцевого самоврядування план території ринку, в якому зазначається розмір земельної ділянки, інформація про наявність правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів, найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку. ОСОБА_3 також затверджений типовий договір оренди торговельного місця, яким визначено, що сторони при укладенні такого договору повинні зазначати номер торговельного місця, площу, місце розташування, найменування ринку, сектор та номер ряду; місце знаходження об'єкта оренди зазначається на плані території ринку. Відповідно до п.7 Правил торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002р. №57/188/84/105, адміністрація ринку узгоджує з органом місцевого самоврядування режим роботи ринку; з територіальними установами державної санітарно-епідеміологічної служби, ветеринарної медицини, пожежного нагляду, архітектурно-будівельної комісії, державтоінспекції - проектну документацію щодо функціонального планування території ринку, розміщення приміщень, торговельних місць і об'єктів, їх кількості і розміру, забезпечення їх торговельно-технологічним обладнанням та забезпечує утримання території ринку й організацію продажу товарів відповідно до затвердженого плану. В даному випадку, вказує, що у позивача відсутній план розміщення ринку і торговельних місць на ньому, в установленому порядку узгоджений та затверджений органом місцевого самоврядування, і фактично, таких відповідно облаштованих торговельних місць в позивача навіть не існувало, а своє торговельне місце облаштовано відповідачем на пустій земельній ділянці за власні кошти. Просить в задоволенні позову повністю відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд встановив:

- відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як свідчать матеріали справи, 01 жовтня 2015 року між Теребовлянським районним споживчим товариством (далі Наймодавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі Наймач) укладено договір найму (оренди) торговельного місця №273 (далі Договір), згідно умов якого Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі обєкт найму) на території цілісного майнового комплексу Теребовлянського РайСТ, що знаходиться за адресою вул. Паращука, 7 м. Теребовля. Під поняттям торгового місця у Договорі розуміється торговельна площа, зокрема ділянка ринку, встановлених розмірів згідно з планом території ринку для розміщення субєктами господарювання чи фізичними особами контейнерів, кіосків, палаток, та інших малих архітектурних форм (п.1.1. Договору).

Загальна площа обєкта найму торговельного місця становить 47 кв.м. (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.1.3. Договору, торговельне місце передається у тимчасове платне користування для торгівлі.

Згідно п.2.1. Договору, обєкт найму передається в користування на протязі трьох днів з дня підписання акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

Передача торговельного місця у найм не спричиняє передачу Наймачу права власності на це майно. Власником обєкту найму залишається Наймодавець, а Наймач користується ним протягом строку найму. Передача обєкта в найм не може бути підставою для закріплення за Наймачем права власності на землю будь-яким способом (п.2.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць користування обєктом найму становить 1070 грн.

Крім того, передбачено, що розмір плати за користування обєктом найму може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю тощо та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою Наймодавця шляхом направлення Наймачу письмової угоди про збільшення плати за користування договором найму (п.3.2. Договору).

Вартість комунальних послуг (водо-, енерго-,теплопостачання та інші витрати, повязані з утриманням приміщень) відшкодовується щомісяця Наймачем у сумі фактичних затрат (п.3.3. Договору).

Відповідно до п.3.4. Договору плата за користування обєктом найму сплачується на рахунок Наймодавця до 10-го числа кожного місяця в якому здійснюється користування обєктом найму.

За змістом п.4.1.2 Договору, Наймач зобов'язався своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця, і в повному обсязі сплачувати плату користування обєктом найму, вартість комунальних послуг та інших платежів у 5 денний термін після отримання рахунка.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, зокрема: за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п.4.1.2, Наймач сплачує пеню в розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення (п.5.1.1. Договору).

Згідно п.6.1 Договору, останній діє з 01.10.2015р. по 01.09.2016р. (але не більше одного року).

У випадку відсутності заперечень Наймодавця та Наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах (п.6.7. Договору).

Вказаний Договір містить підписи представників сторін, крім того, його укладення визнається відповідачем у поданому відзиві на позов.

Також, в матеріалах справи наявна копія Акту приймання-передачі до договору від 01.10.2015р., на якій містяться підписи представників сторін, відповідно до якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в оренду торгове місце площею 47 м.кв. в стані, що відповідають умовам договору та їх призначенню.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України).

Згідно ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 4.1.2. Договору передбачено обов'язок відповідача своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця і в повному обсязі сплачувати Теребовлянському районному споживчому товариству плату за користування обєктом найму.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як вказує позивач у позовній заяві, а також підтверджується матеріалами справи, відповідач належно не виконував взяті на себе зобовязання по договору найму (оренди) торговельного місця №273 від 01.10.2015р., і станом на 01.11.2016р. заборгованість по несплаті за користування торговельним місцем за період з лютого по жовтень 2016р. становила 9630 грн.

У звязку з наведеним, позивачем на підставі п.5.1.1 Договору, було нараховано та заявлено до стягнення 29466,20 грн пені в розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення за період з 01.02.2016р. по 01.11.2016р.

Оскільки після звернення з даним позовом відповідачем повністю сплачено суму основного боргу по орендній платі за використання торговельного місця за період лютий-грудень 2016р., в тому числі і заявлену до стягнення заборгованість - 9630 грн (в підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копію меморіального ордера №@2PL767110 від 05.12.2016р. про перерахування ОСОБА_1 10700 грн за оренду торговельної площі), з урахуванням поданих заяв про зменшення позовних вимог (вх.№21384 від 09.12.2016р. та вх.№21569 від 14.12.2016р.), позивач просить суд стягнути з відповідача 7230,51 грн пені, нарахованої відповідно до ст.232 ГК України за період з 11.02.2016р. по 05.12.2016р.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, визначений в договорі розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Також, ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як роз'яснено в п.2.5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 зазначеної Постанови).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені в розмірі 7230,51 грн, судом встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки при нарахуванні останньої. Згідно здійсненого судом перерахунку (за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій "Ліга:Закон Еліт"), суд визнає правомірним нарахування пені на загальну суму 1266,14 грн., в тому числі:

- по платі за лютий 2016р. (1070 грн) з 11.02.2016р. по 10.08.2016р. в сумі 205,23 грн;

- по платі за березень 2016р.(1070 грн) з 11.03.2016р. по 10.09.2016р. в сумі 196,02 грн;

- по платі за квітень 2016р. (1070 грн) з 11.04.2016р. по 10.08.2016р. в сумі 182,60 грн;

- по платі за травень 2016р. (1070 грн) з 11.05.2016р. по 10.11.2016р. в сумі 173,71 грн;

- по платі за червень 2016р. (1070 грн) з 11.06.2016р. по 04.12.2016р. в сумі 159,80 грн;

- по платі за липень 2016р. (1070 грн) з 11.07.2016р. по 04.12.2016р. в сумі 129,72 грн;

- по платі за серпень 2016р. (1070 грн) з 11.08.2016р. по 04.12.2016р. в сумі 100,57 грн;

- по платі за вересень 2016р. (1070 грн) з 11.09.2016р. по 04.12.2016р. в сумі 72,47 грн;

- по платі за жовтень 2016р. (1070 грн) з 11.10.2016р. по 04.12.2016р. в сумі 46,02 грн.

У звязку із наведеним, позов в частині стягнення 1266,41 грн пені підлягає до задоволення як обрунтовано заявлений та не спростований відповідачем.

В частині стягнення пені в сумі 5964,37 грн позовні вимоги заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.

Щодо заперечень відповідача, то такі судом відхиляються як не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, та з огляду на проведення відповідачем оплати за оренду торговельної площі, тим самим, вчинивши дії на його виконання, визнаючи такий договір.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Зазамче, 14, м.Теребовля, Тернопільська область, код НОМЕР_1) на користь Теребовлянського районного споживчого товариства (вул. Князя Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область, код 01767330): 1266,14 грн пені та 241,30 грн в повернення сплаченого судового збору.

3.В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "30" грудня 2016 року.

Суддя С.Г. Стопник