КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/18801/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.12.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року

по справі № 910/18801/16 (суддя: Павленко Є.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»

до: 1) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», якій делеговано повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича

2) державної організації (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (надалі - товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», якій делеговано повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, та до державної організації (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в якому позивач просив зобов'язати Уповноважену особу акцептувати та внести зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку щодо розміру вимог товариства шляхом викладення їх в сумі 291 635 519,26 грн. та включення до вимог кредиторів сьомої черги, подати ці зміни на затвердження до виконавчої дирекції Фонду, а також зобов'язати Фонд затвердити вказані зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року припинено провадження у даній справі № 910/18801/16 про зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року по справі № 910/18801/16 скасувати та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.12.2016 року, представник ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року по справі № 910/18801/16 скасувати та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні 20.12.2016 року також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Представник вважає, що судом першої інстанції було винесено ухвалу яка є обґрунтованою, законною та такою що прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просив відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Представники державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у судове засідання суду апеляційної інстанції 20.12.2016 року не з'явились, про день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників сторін, що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представників відповідача-2 у судовому засіданні 20.12.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений п'ятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно з нормами статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - банк) було укладено:

- договір №11 про банківський строковий вклад (депозит) від 14.08.2015 року, сума вкладу -102 708 697,27 грн. (включаючи суму вкладу та нарахованих відсотків за вересень 2015 р.);

- договір №9 про банківський строковий вклад (депозит) від 07.08.2015 року, сума вкладу -146 852 840,47 грн. (включаючи суму вкладу та нарахованих відсотків за вересень 2015 р.);

- договір №47434-08 на розрахунково-касове обслуговування від 23.07.2008 року, сума коштів -11 079 683,23 грн.;

- договір №009-С/001098 від 02.09.2008 року, сума коштів - 158 619,46 грн.;

- договір №009-С/001103 від 02.09.2008 року, сума коштів - 977 891,98 грн.;

- договір №16 банківського вкладу «Класичний» від 03.04.2012 року, сума вкладу - 29 857 786,85 грн. (включаючи суму вкладу та нарахованих відсотків за вересень 2015 р.).

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 року прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з рішенням ФГВФО у період з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р. в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. №230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18.12.2015 р. до 17.12.2017 р. включно.

18.12.2015 р. на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення, згідно якого відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».

23.12.2015 р. на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення, згідно якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» опубліковано в газеті «Голос України» від 23 грудня 2015 року № 242 (6246). До того ж, зазначивши, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

У зв'язку із зазначеним, позивач заявив відповідачу-1 наступні відповідні кредиторські вимоги, загальний розмір суми яких склав 291 635 519,26 грн.

14.04.2016 р. на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення згідно якого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 квітня 2016 року №488 було прийнято рішення про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Банк

«Фінанси та Кредит».

Згідно з довідкою (станом на «22» квітня 2016 року) від 22.04.2016 р. №9-071352/5517 відповідача-1 до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку кредиторські вимоги позивача включено до дев'ятої черги вимог кредиторів з сумою кредиторських вимог позивача у розмірі 42 474 328,94 грн.

Оскільки у відповідності до ч.4 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з відповідним позовом.

Як зазначалося вище ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року припинено провадження у даній справі № 910/18801/16 про зобов'язання вчинити дії.

Припиняючи провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України місцевий господарський суд виходив з того, що приписами статей 1 та 12 ГПК України не передбачено та чинними законодавчими актами спеціально не встановлено можливість вирішення господарськими судами України спору, в якому відповідачем виступає не юридична або фізична особи, а посадова особа, на яку покладено виконання управлінських функцій. Місцевий господарський суд зазначив, що заявлені позовні вимоги стосуються виконання Уповноваженою особою її посадових обов'язків, що також виключає можливість вирішення даного спору в господарських судах України. Правовідносини, пов'язані з виведенням неплатоспроможного банку з ринку та/або його ліквідацією не мають ознак господарських, оскільки не базуються на рівності їх учасників і носять публічно-правовий характер.

Таким чином, позовні вимоги, пред'явлені до Фонду, як суб'єкта владних повноважень, що здійснює надані йому владні управлінські функції, також не підлягають вирішенню в господарських судах України.

Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дана категорія спорів не підвідомча господарським судам України.

При цьому, приймаючи дану ухвалу, місцевий господарський суд відступив від правової позиції Верховного Суду України викладеної у своїх постановах від 16 лютого 2016 року по справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року по праві № 21-286а16. Суд першої інстанції вказав, що Верховний Суд України у вказаних постановах не дослідив тієї обставини, що позови у справах, які ним переглядались, були подані не до юридичної особи, яка може бути відповідачем у господарській справі, а до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка є посадовою особою, що здійснює покладені на неї обов'язки щодо забезпечення виведення банку з ринку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

У відповідності до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст.104, ч.3, 4 ст.105 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з п.1 ч.1, ч.4 ст.110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі публічного акціонерного товариства або кооперативного банку. Особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.6 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку є процедурою припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з статтями 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми, на переконання колегії суддів, правові відносини щодо створення, діяльності та припинення юридичних осіб приватного права, за своєю правовою природою відносяться до цивільних відносин. У цих відносинах уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» виконує визначені законом функції керівника (адміністратора, ліквідатора) банку та діє від імені банку. У цивільних відносинах з кредиторами, боржниками банку відповідач-2 владних управлінських функцій відносно цих кредиторів чи боржників не здійснює.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між позивачем та відповідачами виник спір, щодо вирішення якого позивачем подано відповідну позовну заяву, на стадії ліквідації (банкрутства) банку.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, ст.1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Як вже зазначалось вище, пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку є процедурою припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми законодавства та враховуючи положення ст. 12 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Висновки суду першої інстанції, що дана справа підвідомча адміністративному суду є необґрунтованими та помилковими. На переконання колегії суддів даний спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 16 лютого 2016 року по справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року по праві № 21-286а16.

При цьому, місцевий господарський суд неправомірно відступив від вказаної правової позиції Верховного Суду України що викладена у вказаних постановах та помилково не врахував при вирішенні даної справи.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

За наведених обставин, оскільки господарським судом міста Києва помилково прийнято ухвалу від 17.11.2016 року про припинення провадження у справі № 910/18801/16, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід направити до суду першої для подальшого розгляду.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року по справі № 910/18801/16 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.11.2016 року по справі № 910/18801/16 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/18801/16 повернути до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко