РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016Справа №910/16297/16

За позовом Миколаївської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок

до Миколаївської обласної ради

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації "Мисливець і риболов"

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Єланецька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок

про визнання незаконним і скасування рішення

Суддя Цюкало Ю.В.

Учасники судового процесу:

від позивача: Федоринський В.М. - за довіреністю від 15.02.2016 року;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: Орел О.В. - за довіреністю від 01.11.2016 року;

Ахімов В.Д. - керівник;

від третьої особи-3: Коротков В.В. - керівник.

В судовому засіданні 28 листопада 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Миколаївської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (позивач) до Миколаївської обласної ради (відповідач) про визнання незаконним і скасування рішення Миколаївської обласної ради № 23 від 07.09.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням ч. 4 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство».

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/16297/16. Розгляд справи призначено на 12.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року розгляд справи відкладено на 09.11.2016 року. Залучено до участі у справі у якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства. Залучено до участі у справі у якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації "Мисливець і риболов". Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Єланецька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок.

07.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 28.11.2016 року.

24.11.2016 року через канцелярію до суду від третьої особи-2 надійшло клопотання про припинення провадження у справі, оскільки спір у справі є спором із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, тобто є публічно-правовим спором, а тому не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд відзначає, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської обласної ради про надання у користування мисливських угідь.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.11 Цивільного кодексу України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Аналогічна правова позиція наведена в п. 1.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Таким чином, зважаючи на те, що спірні правовідносини мають приватноправовий характер та з огляду на суб'єктний склад даного спору, доводи третьої особи-2 про те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України є безпідставними, а тому клопотання про припинення провадження у справі підлягає відхиленню.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 3.9.2. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, відповідачів-1,2, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року (надалі - Рішення-1) надано у користування терміном на 15 років (з 1997 року по 2012 рік включно) мисливські угіддя області державним підприємствам і громадським організаціям для ведення мисливського господарства (Додаток № 1).

Згідно з п. 16 Додатку № 1 мисливські угіддя передано у користування в т.ч. Єланецькій райорганізації УТМР.

Відповідно до п. 4.1. Рішення-1 вирішено укласти з державним лісогосподарським об'єднанням «Миколаївліс» договори на експлуатацію наданих мисливських угідь.

01.07.1998 року між Миколаївським Державним лісогосподарським об'єднанням «Миколаївліс» та Єланецькою райорганізацією УТМР укладено Договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до п. 1.1. якого рішенням Миколаївської обласної ради від 30.05.1997 року № 3 надано Єланецькій райорганізації УТМР терміном до 31.12.2012 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 68 943 га, у т.ч.: лісові угіддя 3 945 га, польові 63 975 га, водно-болотні 1 023 га.

Третя особа-1 звернулася до відповідача із поданням № 1592 від 07.08.2012 року, якому пропонувала останньому винести на розгляд сесії обласної ради, зокрема, питання «Про надання у користування мисливських угідь підприємству об'єднання громадян «Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації «Мисливець і риболов» з 07.09.2012 року строком на 15 років.

Рішенням Миколаївської обласної ради № 23 від 07.09.2012 року (далі - Рішення-2) надано у користування підприємству об'єднання громадян «Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації «Мисливець і риболов» мисливські угіддя площею 66 305,65 га, що розташовані у Єланецькому районі Миколаївської області на території Єланецької селищної, Калинівської, Нововасилівської, Малодворянської, Ясногорської, Маложенівської, Водяно-Лоринської, Возсіятської, Малоукраїнської, Ольгопільської сільських рад, з 07.09.2012 року строком на 15 років.

Відповідно до Додатку № 1 до Рішення-2 мисливські угіддя надаються на строк з 07.09.2012 року по 07.09.2027 року.

Згідно з п. 1.1. Статуту Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Статут) товариство є добровільною Всеукраїнською громадською організацією, яка об'єднує мисливців і рибалок з метою сприяння активному розвитку любительського мисливського, стендового і рибальського спорту, охорони, відтворення, збереження, раціонального використання тваринного світу та захист спільних інтересів. УТМР є юридичною особою і суб'єктом права приватної власності на належне йому майно та грошові кошти.

Єдину систему товариства складає, в т.ч. Миколаївська обласна організація УТМР, яка є юридичною особою (п.п. 1.2., 1.3. Статуту).

Позивач звертався до відповідача із листом № 38 від 23.05.2012 року, у якому просив надати роз'яснення, коли спливає термін дії користування мисливськими угіддями на підставі рішення Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року.

У відповідь листом від 15.06.2012 року відповідач зазначив, що ним буде забезпечені рівні умови для всіх суб'єктів, що мають наміри отримати мисливські угіддя у користування та підготували комплект необхідної документації.

30.05.2012 року позивач звергнувся до відповідача із заявою, у якій, зважаючи на закінчення строку користування мисливськими угіддями районних організацій УТМР у 2012 році, просив врахувати переважне право таких організацій на користування відповідними угіддями.

В подальшому відповідач повідомив позивача, що у заявку із тим, що рішенням Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року передано у користування мисливські угіддя на 15 років, а отже і строк користування останніми сплив 30.05.2012 року (лист від 25.06.2012 року).

Листом № 1-16 від 27.01.2016 року адресованому відповідачу позивач вказував на порушення вимог ч. 4 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», оскільки порушено його переважне право на користування мисливськими угіддями.

Крім того, суд відзначає, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року у справі № 814/3450/14 за позовом Миколаївської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок до Миколаївської обласної ради про визнання протиправними та скасування п. 1, 2 рішення від 07.09.2012 року №23, позовну заяву Миколаївської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок залишено без розгляду.

Позивач стверджує, що відповідачем порушено ч. 4 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», а саме його переважне право на користування мисливськими угіддями.

Відповідач у відзиві зазначає, що оскільки мисливські угіддя на підставі рішення Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року передано на 15 років, строк користування такими угіддями сплив 30.05.2012 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання регулюються спеціальним Законом України "Про мисливське господарство та полювання".

Мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства. Користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь (ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» тут і в подальшому в редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин»).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років.

Переважне право на користування мисливськими угіддями мають:

власники та постійні користувачі земельних ділянок;

користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» право користування мисливськими угіддями припиняється у разі:

закінчення строку користування;

добровільної відмови від користування;

припинення діяльності юридичних осіб, яким надано у користування мисливські угіддя;

систематичного невиконання обов'язків щодо охорони та відтворення мисливських тварин, зобов'язань, обумовлених договором між користувачем мисливських угідь та власником (користувачем) земельних ділянок або територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання;

погіршення якості мисливських угідь з вини їх користувача;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Рішення про припинення права користування мисливськими угіддями, крім випадку закінчення строку користування, приймаються за поданням територіальних органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання або у галузі охорони навколишнього природного середовища тими самими органами, які уповноважені на надання у користування мисливських угідь.

Як встановлено судом, рішенням Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року надано у користування терміном на 15 років (з 1997 року по 2012 рік включно) мисливські угіддя області, в т.ч. Єланецькій райорганізації УТМР.

01.07.1998 року між Миколаївським Державним лісогосподарським об'єднанням «Миколаївліс» та Єланецькою райорганізацією УТМР укладено Договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до п. 1.1. якого рішенням Миколаївської обласної ради від 30.05.1997 року № 3 надано Єланецькій райорганізації УТМР терміном до 31.12.2012 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 68 943 га, у т.ч.: лісові угіддя 3 945 га, польові 63 975 га, водно-болотні 1 023 га.

Рішенням Миколаївської обласної ради № 23 від 07.09.2012 року надано у користування підприємству об'єднання громадян «Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації «Мисливець і риболов» мисливські угіддя площею 66 305,65 га, що розташовані у Єланецькому районі Миколаївської області на території Єланецької селищної, Калинівської, Нововасилівської, Малодворянської, Ясногорської, Маложенівської, Водяно-Лоринської, Возсіятської, Малоукраїнської, Ольгопільської сільських рад, з 07.09.2012 року строком на 15 років.

Відповідно до Додатку № 1 до Рішення-2 мисливські угіддя надаються на строк з 07.09.2012 року по 07.09.2027 року.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що рішенням Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року мисливські угіддя передані у користування терміном на 15 років (з 1997 року по 2012 рік включно), останнім днем строку користування такими угіддями, відповідно до ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України, є 31.12.2012 року (останній день року).

Таким чином, приймаючи до уваги, що рішенням Миколаївської обласної ради № 23 від 07.09.2012 року надано у користування підприємству об'єднання громадян «Єланецьке мисливсько-рибальське господарство Єланецької районної організації «Мисливець і риболов» мисливські угіддя, тобто протягом знаходження у користуванні мисливських угідь у Єланецькій райорганізацією УТМР, всупереч переважного права останнього на користування відповідними мисливськими угіддями (з урахуванням звернення позивача із відповідною заявою), суд дійшов висновку що вказане рішення Миколаївської обласної ради суперечить ч. 4 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», а отже і порушує право позивача, який на підставі Статуту наділений правом виступати в інтересах своїх районних організацій.

Щодо клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, позивачу було відомо, що строк користування мисливськими угіддями відповідно до рішенням Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року закінчується у 2012 році.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачу було відомо про порушення його права з моменту закінчення строку дії рішення Миколаївської обласної ради № 3 від 30.05.1997 року та Договору про умови ведення мисливського господарства від 01.07.1998 року та, між тим, не заперечувалось факту пропущення строку позовної давності, зважаючи на те що звернення до судів адміністративної юрисдикції не перериває такого строку, а також те, що позивач звернувся до суду із позовом 30.08.2016 року (відбиток штемпеля поштового відділення), суд дійшов висновку про пропущення строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу, залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 24.02.2017 року.

Суддя Цюкало Ю.В.