КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 911/1296/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Коротун О.М.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.12.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей К» на рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року

у справі № 911/1296/16 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей К»

до приватного підприємства «Ладья»

про стягнення 54 496,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 року по справі №911/1296/16 в позові ТОВ «Арістей К» до приватного підприємства «Ладья» про стягнення боргу - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Арістей К» звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року по справі №911/1296/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у зв'язку з перебуванням суддів у відпустці та звільненням у відставку судді ОСОБА_1 склад колегії неодноразово змінювався.

Так, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.11.2016 року визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Отрюх Б.В., Коротун О.М. Ухвалою від 14.11.2016 року справу №911/1296/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 23.06.2016 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом 16.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Арістей К» та приватним підприємством «Ладья» було укладено договір поставки № 02-05 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору продавець (позивач) зобов'язується передати в погоджені строки другій стороні - покупцеві (відповідач) товар і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору продавець відвантажує товар покупцеві за договірними цінами, які узгоджені з покупцем шляхом виставлення відповідних рахунків до сплати.

Відповідно до п.2.3 договору оплата за товар здійснюється на підставі виставлених рахунків на умовах 100% передплати.

Як зазначає позивач, на виконання договору за видатковими накладними № 459 від 05.05.2015 року, №475 від 06.05.2015 року, №490 від 07.05.2015 року він поставив відповідачу товар, а саме щебінь гранітний та гранітну суміш на загальну суму 83820,35 грн. Відповідно до п.2.3 договору відповідачу було виставлено на оплату рахунки №81 від 05.05.2015 року на суму 54043,33 грн., №84 від 06.05.2015 року на суму 16667,98 грн. та №100 від 07.05.2015 року на суму 13109,04 грн.

Відповідач частково виконав своє зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 41000,00 грн., сплативши: 22.05.2015 року 15000,00 грн., 26.05.2015 року 6000,00 грн., 27.05.2015 року 6000,00 грн., 04.06.2015 року 6000,00 грн., 05.06.2015 року 2000,00 грн. та 08.06.2015 року 6000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору, відповідач своєчасно та в повному обсязі решту поставленого товару на суму 42820,35 грн. не оплатив. З рахуванням положень ч. 1 ст.692 Цивільного кодексу України відповідач мав оплатити товар не пізніше 07.05.2015 року (дати останньої поставки).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою товару позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 09.06.2015 року по 31.03.2016 року в сумі 1045,29 грн., інфляційні за період з червня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 1184,82 грн. та пеню на підставі п. 4.3 договору за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року в сумі 9446,28 грн.

Також, позивач зазначає, що відповідач відмовився підписати видаткові накладні і факт поставки товару підтверджується відповідними транспортними накладними.

21.11.2015 року відповідачу була направлена претензія з вимогою про погашення заборгованості та вимогою про підписання видаткових накладних на отримання поставленого товару, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач зменшив позовні вимоги в частині основного боргу і просив стягнути з відповідача 16667,98 грн. основного боргу.

У свою чергу відповідач заперечив проти позову, зазначаючи, що згідно договору поставки № 02-05 від 16.04.2015 року позивач зобов'язувався передати в погоджені строки товар, а відповідач мав товар прийняти та оплатити.

Відповідно п. 3.1 договору передача товару від продався покупцю здійснюється за видатковими накладними та оформлення покупцем відповідним чином довіреністю на одержання товару.

Пункт 3.2 договору передбачає, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оформлення належним чином видаткових накладних.

Відповідач зазначає, що в наведених в позові видаткових накладних №459 від 05.05.2015 року на суму 54043,33 грн., №475 від 06.05.2015 року на суму 16667,98 грн., №490 від 07.05.2015 року на суму 1309.04 грн. відсутні підписи отримувача, тому факт отримання відповідачем товару не доведено.

Відповідач стверджує, що не отримував товару від позивача за наведеними накладними, з даних накладних вбачаться, що товар отримувався за довіреністю №17 від 05.05.2015 року виданою ПП «Ладья». Однак, в накладних відсутній підпис уповноваженої особи відповідача та печатки.

Разом з тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем надано видаткові накладні з іншим контрагентом (ПАТ «Київопорядкомплект»), в яких також зазначено уповноважену особу відповідача Коломієць О.В. за довіреністю № 17 від 05.05.2015 року. Тобто довіреність № 17 від 05.05.2015 року видавалась відповідачем на отримання товару у іншого контрагента і на відповідних накладних з ПАТ «Київопорядкомплект» стоїть підпис уповноваженої особи.

Щодо доводів позивача про отримання відповідачем товару з посиланням на транспортні накладні, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в таких транспортних накладних ТОВ «Ладья» зазначено автомобільним перевізником та вантажоодержувачем. Однак, у відповідних транспортних накладних зазначено лише про прийняття товару експедитором, де стоять підписи різних осіб без зазначення прізвищ та повноважень.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено та надано доказів хто безпосередньо отримував товар та не підтверджено, що товар отримувався саме уповноваженою особою відповідача. Колегія суддів зазначає, що на транспортних накладних відсутні жодні відмітки, які дозволяють ідентифікувати особу отримувача (прізвища, посади, печатки, штампи, посилання на довіреності тощо). Наведені позивачем прізвища водіїв не підтверджені жодними доказами.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими заперечення відповідача, що вказані в транспортних накладних автомобілі КАМАЗ д/н АА 6272 АС, А1 6649 ВК, не належать відповідачу. На переконання колегії суддів вказані автомобілі могли бути орендовані відповідачем.

Щодо посилання скаржника на факт часткової оплати відповідачем рахунків № 81 від 05.05.2015 року та № 84 від 06.05.2015 року, виписаних за видатковими накладними № 459 від 05.05.2015 року та № 475 від 06.05.2015 року, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідний факт не можливо встановити та перевірити, оскільки в рахунках № 81 та № 84 зазначено лише посилання на договір № 02-5 від 16.04.2015 року без визначення накладних.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті звірки розрахунків взагалі не визначено номерів накладних та рахунків, такий акт складно станом на 20.04.2016 року і за даними позивача заборгованість складає 42820,36 грн. (з врахуванням сплати 26152,37 грн., складає 16667,98 грн., як зазначено в заяві про зменшення позовних вимог). За даними відповідача заборгованість відсутня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що з доказів які містяться в матеріалах справи не можливо встановити факт отримання товару уповноваженою особою відповідача.

Долучені скаржником до апеляційної скарги податкові накладні колегія суддів не приймає як належні докази по справі, оскільки, останні не були подані до суду першої інстанції та місцевим господарським судом вказані докази не досліджувалися. Скаржник не обґрунтував неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, як то передбачає ст. 101 ГПК України.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що ПП «Ладья» виявило свою помилку та виключила з звітності податкову накладну № 40 від 07.05.2015 року про що, свідчить уточнюючий розрахунок та додаток № 5 - розшифровки податкових зобов'язань та податковий кредит у розділі контрагентів.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як визначено ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, позивачем, не було надано суду доказів замовлення відповідачем поставки товару, здійснення відповідних господарських операцій з відповідачем та факт прийняття по видаткових накладних товару уповноваженою особою відповідача в тому числі і по транспортних накладних, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність підстав стверджувати про прийняття товару відповідачем та виникнення у нього зобов'язань з оплати такого товару, а тому місцевим господарським судом правомірно було відмовлено у задоволені позову щодо стягнення заборгованості у вигляді неоплаченої вартості товару. Крім того, оскільки, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції дійшли до висновку про необґрунтованість заявленого позову щодо стягнення заборгованості, недоведеність виникнення зобов'язання у відповідача з оплати наведеного в позові товару, то й відсутній факт прострочення та підстави для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей К» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей К» на рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року по справі № 911/1296/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 23.06.2016 року по справі № 911/1296/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1296/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Коротун