РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2016Справа №910/3820/16

За позовом Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Тиліпський Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Карпінський С.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до суду з позовом до ПАТ "Державний ощадний банку України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що спірний договір купівлі-продажу цінних паперів є фактично договором поруки, а відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особи, що здійснюють управління активами пенсійних фондів, під час провадження такої діяльності не мають права використовувати пенсійні активи пенсійного фонду для забезпечення виконання будь-яких зобов'язань. Крім того, спірний договір суперечить п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 49, п. 2 ч. 3 ст. 47 вказаного Закону, а тому в силу ст. 203 Цивільного кодексу України є недійсним.

Крім того, укладення вказаного договору не направлене на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду; вчинене не в інтересах учасників фонду; забезпечує виконання зобов'язань ПАТ «Свіжачок» перед ПАТ «Ощадбанк»; перевищує 5% загальної вартості пенсійних активів.

На підставі викладеного просив визнати спірний договір купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 недійсним.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що в договорі купівлі-продажу цінних паперів відсутні будь-які умови притаманні договору поруки. Також, оскільки на момент укладення договору кредитний рейтинг належних відповідачу облігацій ПАТ «Свіжачок» відповідав інвестиційному рівню за Національною рейтинговою шкалою, визначеною законодавством, договір не суперечить приписам п. 2 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення». ПАТ «Ощадбанк» наголошує і на тому, що позивач у листі №75-104/44897 від 15.08.2014 повідомив, що загальна номінальна вартість облігацій ПАТ «Свіжачок» в сумі 50000000,00 грн. не перевищує 5% загальної вартості активів КНПФ НБУ.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15 серпня 2014 року, укладений між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України".

Зазначені судові рішення обґрунтовані тим, що відповідач повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на укладення спірного договору, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин, а відтак, за умови відсутності наступного схвалення даного правочину позивачем, договір купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 є недійсним.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова касаційного суду мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про доведеність факту обізнаності відповідача про наявні обмеження повноважень представника позивача, всупереч вимогам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, не надали належної правової оцінки доводам Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" стосовно неможливості отримання достовірної інформації про кількість цінних паперів ПАТ "Свіжачок", якими станом на момент укладення спірного договору володів позивач та їх відсоткове співвідношення з загальною вартістю пенсійних активів Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України. Зазначивши лише те, що станом на 15.08.2014р. відомості про цінні папери Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України були розміщені на офіційному сайті Національного банку України (http://www.bank.gov.ua/), суди без з'ясування достовірності даної інформації на підставі поданих сторонами доказів та/або у спосіб визначений ст.38 Господарського процесуального кодексу України, не спростувавши доводи Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" стосовно того, що на вказаному загальнодоступному ресурсі міститься виключно інформація про загальну вартість активів позивача без конкретизації інформації про цінні папери (їх вид, вартість, емітента тощо), які знаходяться у власності Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, не надавши оцінку наявному у матеріалах справи та поданому відповідачем в обґрунтування своїх заперечень відносно позову, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.08.2014р., передчасно дійшли висновку, що вказана інформація є загальновідомою та не потребує доказуванню, а тому відповідач повинен був знати про наявні обмеження стосовно укладення спірного договору. Разом з тим, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, яким був дійсний обсяг вартості пенсійних активів позивача на момент укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014р., необхідний для встановлення факту порушення спірним договором зазначених вище вимог, закріплених у ч.2 ст.49 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення". Крім того, суди попередніх інстанцій не з'ясовували чи була на момент вчинення спірного правочину загальнодоступною інформація про власників цінних паперів, емітованих ПАТ "Свіжачок", зокрема, кількість та вартість цінних паперів, якими володів Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, та чи мав відповідач правову можливість скористатись наявною у базі даних Агенства інформацією, оскільки матеріали справи не містять документів, які б свідчили про реалізацію відповідачем свого права на доступ до вказаної інформації.

За результатами проведеного автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Маринченку Я.В. Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.10.2016 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, заявлених у позові, додатково вказав, що згідно з офіційними даними сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (http://smida.gov.ua) станом на 2 та3 квартали 2014 року позивач володів акціями ПАТ «Свіжачок» у кількості 55416100, що складало 98,50% від загальної кількості акцій, тобто відповідач був або мав бути обізнаний про наявність у позивача акцій ПАТ «Свіжачок» на дату укладення договору. Крім того, на вказаному сайті Агентства у розділі «Річна інформація XML» вказано, що 29.04.2014 було розміщено регулярну річну інформацію за 2013 рік щодо ПАТ «Свіжачок», згідно якої позивач володів акціями Товариства у кількості 50351188 , що складає 89,4973%.

Також, на сайті ПАТ «Свіжачок», на виконання вимог Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням НКЦПФР від 03.12.2013 №2826 було розміщено інформацію за 2013 рік та документи відповідно до яких позивач є акціонером та власником цінних паперів ПАТ «Свіжачок». Купівля облігацій за спірним договором у будь-якому разі призведе до порушення вимог Закону в частині придбання або додаткового інвестування в цінні папери одного емітента більш як 5% загальної вартості пенсійних активів. Позивачем надавалась стандартизована довідка про фактичну структуру активів позивача відповідно до якої, станом на 15.08.2014 загальний розмір активів КНПФ НБУ складає ,74 грн із розрахунком частки у відсотках від загальної вартості активів, яку складають облігації емітента, зокрема позивач володів цінними паперами ПАТ «Свіжачок» на суму 66809856,72 грн.. що складало 4,15% від загальної вартості пенсійних активів і у випадку придбання облігацій по договору, частка інвестицій збільшилась би на 3,11%, що разом складатиме більше 5%.

Також вказав, що укладення договору не направлене на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду та вчинене не в інтересах учасників фонду, оскільки умови договору передбачають обов'язок купівлі облігацій позивачем по номінальній вартості та з урахуванням накопичених на день оплати відсотків, що унеможливлює отримання прибутку в майбутньому, у зв'язку з тим, що позивач за умови купівлі облігацій отримає право вимоги до ПАТ «Свіжачок» на ту саму суму, яку витратив на купівлю облігацій. Крім того облігації, що придбавалися за спірним договором не відповідали кредитному рейтингу на момент продажу, оскільки зазначеним облігаціям на момент продажу був присвоєний найменший з допустимих інвестиційних рівнів, а умовами договору передбачалось придбання облігацій виключно після невиконання ПАТ «Свіжачок» своїх обов'язків по сплаті відсоткового доходу та викупу облігацій, тобто передбачалося, що на момент продажу облігації будуть дефолтними та не відповідатимуть будь-якому інвестиційно-допустимому кредитному рейтингу.

Також вказав на те, що спірному договору притаманні ознаки договору поруки, а тому наявна удаваність договору, тобто договір направлений виключно на забезпечення зобов'язань ПАТ «Свіжачок», а не на купівлі-продаж облігацій.

Крім того вказав, що на час укладення спірного договору, 15.08.2014 сайт Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (http://smida.gov.ua) працював у штатному режимі, обмеження доступу користувачів до матеріалів сайту у зв'язку з проведенням будь-яких робіт не відбувалось, що підтверджується відповідним листом Агентства.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на те, що спірний договір дійсно не відповідає вимогам норм чинного законодавства оскільки наявне перевищення інвестування в цінні папери одного емітента більш, як 5% загальної вартості пенсійних активів ЕНПФ НБУ, при укладанні спірного договору. Проте позивачем не надано жодних доказів того, що вказана інформація була відома відповідачу на час укладання спірного договору. Позивач повідомив відповідача листом від 15.08.2014 про те, що загальна номінальна вартість облігацій ПАТ «Свіжачок» в сумі 50000000 грн. не перевищує 5% загальної вартості активів відповідача, а згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій, станом на час укладання спірного договору, внесок позивача до статутного фонду ПАТ «Свіжачок» становив 22504000 грн, що разом становить 72504000 грн, в той час як 5 % загальної вартості пенсійних активів КНПФ НБУ станом на 15.08.2014 становило 80356419,95 грн.

Разом з тим, оскільки документальним підтвердженням наявності на певний час прав на цінні папери є виписка з рахунка в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента, і зазначена інформація має обмежений доступ та не підлягає розголошенню, відповідач був позбавлений можливості самостійно отримати інформацію про інвестування позивача станом на момент укладення спірного договору пенсійних активів у цінні папери (акції та облігації) ПАТ «Свіжачок» на загальну суму 66809865,72 грн., що свідчить про необізнаність АТ «Ощадбанк» про наявні обмеження повноважень екерівника КНПФ НБУ щодо укладення договору.

Додатково зазначив, що з інформації сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (http://smida.gov.ua) неможливо встановити точну дату розміщення відповідної інформації, а з відповіді Агентства вбачається, що така інформація розміщується автоматично без фіксації дати та часу, відповідач вказує, на те, що відсутні докази того, що наявна на теперішній час інформація про власників значних пакетів цінних паперів ПАТ «Свіжачок» за 2 і 3 квартали 2014 містилась на дату укладення договору.

Крім того, інформація на вказаному сайті оновлюється із значним запізненням, про що свідчить наявність на сайті інформації станом на 27.10.2016, що Позивачу належить 98,5% акцій ПАТ «Свіжачок», тоді як 18.10.2016 усі акції у позивача придбало ТОВ «Юкрейніан Апрейзел», про що є відповідна офіційна публікація. Сайт ПАТ «Свіжачок» взагалі не є офіційним, відповідно не може бути доказом обізнаності відповідача право власності позивача на акції.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (продавець) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України КНПФ НБУ (покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується викупити, а саме прийняти та оплатити, наступні цінні папери (надалі за текстом - ЦП): вид, тип, форма випуску цінних паперів - облігації іменні відсоткові звичайні (незабезпечені); емітент цінних паперів - Публічне акціонерне товариство «Свіжачок»; форма існування цінних паперів - бездокументарна; код за ЄДРПОУ емітента 35739825; серія А; дата погашення - з 15.08.2017 по 30.08.2017 року (включно); міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) - UA; номер та дата свідоцтва НКЦПФР про реєстрацію випуску цінних паперів - №197/2/12, дата реєстрації 01/08/2012; номінальна вартість одного цінного таперу - 1000,00 грн.; кількість цінних паперів - 50000 штук; ринок - вторинний, біржовий (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.2. договору загальна вартість ЦП за цим договором визначається множенням, кількості ЦП, що визначені в п. 1.1. цього договору та ціни одного ЦП. Ціна одного ЦП складається з його номінальної вартості, визначеної в п. 1.1. цього договору, та накопичених на день оплати відсотків за ЦП і розраховується з точністю до однієї копійки на один ЦП.

Пунктом 2.1.1. договору сторони погодили, що продавець зобов'язується передати у власність покупця шляхом виконання зобов'язань, визначених п. 2.3. цього договору, а покупець зобов'язується купити ЦП, а саме оплатити та прийняти ЦП відповідно до п. 2.4. та 2.5. цього договору, в одну з наступних дат:

- 19.02.2015. При цьому сторони домовились про те, що виконання взаємних прав та обов'язків сторін за цим договором автоматично (без укладання додаткового договору до цього договору) переноситься на дату, зазначену в п. 2.1.1.2. цього договору (і не настає 19.02.2015) у разі, якщо станом на 19.02.2015 Публічне акціонерне товариство «Свіжачок» () (надалі - емітент) повністю та належним чином виконає свої зобов'язання з виплати відсоткового доходу за п'ятий відсотковий період на користь продавця (як власника облігацій емітента) за облігаціями серії А (Свідоцтво Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про реєстрацію випуску облігацій підприємств №197/2/12, дата реєстрації 01.08.2012) (надалі - облігації) на умовах та відповідно до Проспекту емісії облігацій Публічного акціонерного товариства «Свіжачок» (далі - Проспект емісії Облігацій).

АБО

- 19.08.2015. Керуючись частиною другою статті 212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина), сторони домовились про повне припинення взаємних прав та обов'язків сторін за цим договором 19.08.2015 у разі, якщо емітент повністю та належним, чином виконає свої зобов'язання з виплати відсоткового доходу за шостий відсотковий період за облігаціями та з викупу облігацій у продавця як власника облігацій емітента (у разі їх пред'явлення продавцем до викупу) на умовах та відповідно до Проспекту емісії облігацій.

Згідно з п. 2.3. договору з урахуванням умов, визначених в п.п. 2.1.1. цього договору, продавець зобов'язаний у зазначену у п.п. 2.1.1. цього договору відповідну дату, станом на яку відповідне зобов'язання емітента перед продавцем не було виконано відповідно до умов Проспекту емісії облігацій, передати ЦП у власність покупця шляхом надання розпоряджень про переказ ЦП на рахунок покупця у депозитарній установі, яка обслуговує рахунок в цінних паперах покупця, з дотриманням вимог законодавства України, після здійснення покупцем оплати в повному розмірі та належним чином загальної вартості ЦП відповідно до п. 2.5. цього договору, та за умови наявності технічної можливості проведення облікової операції продавцем.

З урахуванням умов, визначених п.п. 2.1.1 цього договору , покупець зобов'язується оплатити загальну вартість ЦП, що передаються за цим договором, у власність покупцю, в безготівковій формі не пізніше 14-00 зазначеної у п.п. 2.1.1. цього договору відповідної дати, станом на яку відповідне зобов'язання емітента перед продавцем не було виконано відповідно до умов Проспекту емісії облігацій, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця №364130201 в ГОУ AT «Ощадбанк», код установи банку 300465, код за ЄДРПОУ продавця 00032129 (п. 2.5. договору).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Як роз'яснено в п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Отже, з огляду на ст. 235 ЦК України, встановлення обставин щодо удаваності правочину не має наслідком безумовне визнання такого правочину недійсним, а лише є підставою для встановлення дійсно вчиненого сторонами правочину, до якого і застосовуються відповідні, визначені ст. 215 ЦК України чи іншими нормами чинного законодавства правові наслідки в разі їх встановлення, а якщо буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не підпадає під ознаки ст. 215 ЦК України, не суперечить нормам законодавства і не порушує будь-чиїх прав, підстави для визнання такого правочину недійсним відсутні.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»).

В силу положень ст. 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Тоді як ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Договір поруки по суті є способом забезпечення виконання зобов'язань, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Позивач посилається на удаваність спірного договору купівлі-продажу цінних паперів вказуючи, що його укладено сторонами з метою приховання іншого правочину - договору поруки, де ПАТ «Ощадбанк» є кредитором по відношенню до зобов'язання ПАТ «Свіжачок» (боржника), а Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України є поручителем.

Разом з тим, зі змісту договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 не вбачається, що Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України поручився перед ПАТ «Ощадбанк» за виконання ПАТ «Свіжачок» своїх зобов'язань за облігаціями. Спірний договір направлений саме на передачу у власність Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України цінних паперів ПАТ «Свіжачок» за грошову суму, з урахуванням певних можливих обставин, які впливають на дату та час виконання зобов'язань щодо передачі цінних паперів та їх оплати а тому за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні визначає Закон України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що недержавний пенсійний фонд (далі - пенсійний фонд) - юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку.

Інвестиційна декларація визначає інвестиційну політику фонду. В інвестиційній декларації відображаються основні напрями інвестування пенсійних активів та обмеження інвестиційної діяльності з пенсійними активами, встановлені в межах загальних вимог та обмежень інвестиційної діяльності, визначених цим Законом. Інвестиційна декларація є обов'язковою для застосування особами, що здійснюють управління активами пенсійного фонду, та зберігачем (ч. 2 ст. 10 Закону).

Відповідно до ч. 1. ст. 34 Закону управління активами недержавних пенсійних фондів може здійснюватися Національним банком України щодо активів створеного ним корпоративного пенсійного фонду.

Як передбачено ст. 38 Закону управління активами пенсійного фонду здійснюється особою, яка провадить діяльність з управління активами пенсійного фонду, окремо щодо кожного пенсійного фонду відповідно до затверджених їх статутами пенсійних схем та інвестиційних декларацій у порядку, що визначається договором про управління активами пенсійного фонду і цим Законом, в тому числі шляхом надання відповідних розпоряджень торговцям цінними паперами та зберігачу.

Особа, яка провадить діяльність з управління пенсійними активами, зобов'язана: здійснювати операції щодо управління активами відповідно до інвестиційної декларації пенсійного фонду та укладеного договору про управління активами; дотримуватися внутрішніх правил та процедур оцінки і управління ризиками, пов'язаними з інвестуванням пенсійних активів, що відповідають вимогам, встановленим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону особи, що здійснюють управління активами пенсійних фондів, під час провадження такої діяльності не мають права використовувати пенсійні активи пенсійного фонду для забезпечення виконання будь-яких зобов'язань, виникнення яких не пов'язане з функціонуванням цього пенсійного фонду, в тому числі власних.

Крім того, в п. 5.2. Інвестиційної декларації Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України визначено, що особа, що здійснює управління активами фонду, під час провадження діяльності з управління активами фонду не має право надавати майнові гарантії, забезпечені пенсійними активами.

Судом відхиляються доводи позивача про те, що КНПФ НБУ взяв на себе зобов'язання перед відповідачем погашати заборгованість емітента ПАТ «Свіжачок», оскільки зі змісту договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 не вбачається, що він направлений на забезпечення виконання будь-яких зобов'язань вказаного товариства.

Посилання позивача на факти звернення відповідача до суду про стягнення номінальної вартості пред'явлених відповідачем до викупу облігацій та заборгованості зі сплати накопичених відсотків судом оцінюються критично, оскільки заявлення зазначених позовів є способом захисту власних прав відповідачем, які останній вважає порушеними, та пов'язано з виконанням договору купівлі-продажу цінних паперів в частині їх оплати. Відповідно суд при розгляді зазначеної справи має оцінити наведені сторони доводи та визначити обґрунтованість заявлених вимог, в тому числі і щодо нарахованих відсотків. Натомість зазначені обставини не входять до предмету доказування справи, що розглядається.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 47 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні активи пенсійного фонду в цінних паперах не можуть включати цінні папери, які не пройшли лістинг на фондовій біржі, що відповідає вимогам, встановленим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, та не перебувають в обігу на фондовій біржі, зареєстрованій у встановленому порядку, крім випадку, якщо кредитний рейтинг облігацій відповідає інвестиційному рівню за Національною рейтинговою шкалою, визначеною законодавством.

Аналогічні положення викладені в п. 5.5. Інвестиційної декларації Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, на момент укладення спірного договору облігації Публічного акціонерного товариства «Свіжачок» не пройшли лістинг на фондовій біржі. Дана обставина не заперечується сторонами у даній справі. Проте, як вбачається з листа №63 від 30.03.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське кредитно-рейтингове агентство» (UCRA) станом на 15.08.2016 кредитний рейтинг випуску облігацій серії «А» ПАТ «Свіжачок» був наступним «uaBBB-» прогноз «стабільний» (рейтингове рішення С-20140423- SVZK-01 ВІД 23.04.2014).

Отже, станом на момент укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 кредитний рейтинг облігацій відповідав інвестиційному рівню за Національною рейтинговою шкалою, відповідно, відсутні підстави для визнання спірного правочину недійсним у зв'язку з його невідповідністю п. 2 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Посилання позивача на те, що присвоєний рейтинг є найнижчим, а позначка «-» вказує на проміжну категорію рейтингу, і на момент продажу облігації будуть дефолтними, судом відхиляються, оскільки згідно зазначеного рейтингового рішення рейтинг відповідав інвестиційному рівню, прогноз зазначено як стабільний, решта доводів є припущеннями позивача і не підтверджується будь-якими доказами.

Пунктом 1 частини 1 статті 48 Закону передбачено, що пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення, а саме: інвестування відповідно до вимог цього Закону з метою отримання доходу на користь учасників фонду.

Також, згідно з п. 5.1. Інвестиційної декларації Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України особа, що здійснює управління активами Фонду відповідно до вимог законодавства, проводить розміщення пенсійних активів згідно із поточною ситуацією на грошовому, фондовому та інших ринках з метою ефективного управління ними за умови забезпечення надійності та ліквідності вкладень та розумного ступеню ризику, з дотриманням встановлених цим розділом обмежень.

Судом відхиляються також доводи позивача про те, що укладення спірного договору не направлене на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду, оскільки відповідно до частин 1, 3 статті 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення); відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Доводи позивача щодо неможливості нарахування доходу після дати закінчення погашень облігацій (15.08.2015-18.08.2015), спростовуються умовами укладеного договору, згідно якого виконання обов'язків за договором настає або 19.02.2015 (до дати закінчення погашення облігацій), або19.08.2015 (скасувальна обставина) - припинення прав і обов'язків сторін за договором.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права придбавати або додатково інвестувати в цінні папери одного емітента більш як 5 відсотків загальної вартості пенсійних активів (крім цінних паперів, погашення та отримання доходу за якими гарантовано Кабінетом Міністрів України, та у випадках, визначених цим Законом).

Аналогічні положення викладені в п. 5.2. Інвестиційної декларації Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України) (п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до обмеженої виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 15.08.2014 Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України вже володів акціями (іменними простими, бездокументарними) ПАТ «Свіжачок» у кількості 55416100 шт. загальною номінальною вартістю 55416100,00 грн., а також облігаціями (іменними відсотковими, бездокументарними, серії «А») у кількості 9186 шт. загальною номінальною вартістю 9186000,00 грн.

Згідно з листом Національного банку України №19-0004/15083 від 19.02.2016 станом на 15.08.2014 акції ПАТ «Свіжачок» у кількості 55416100 шт. вартістю 55416100,00 грн. складали 3,58% від загальної вартості активів КНПФ НБУ; облігації у кількості 9186 шт. вартістю 9186000,00 грн. складали 0,57% від загальної вартості активів КНПФ НБУ, а облігації у кількості 50000 шт. вартістю 50000000,00 грн. які мають бути передані за умовами спірного договору складають 3,11% від загальної вартості активів КНПФ НБУ. При цьому за умови придбання цінних паперів за договором купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014, частка інвестованих активів у цінні папери емітента ПАТ «Свіжачок» буде становити 7,3%.

Щодо доводів відповідача про те, що він не був обізнаний щодо інвестування позивача станом на момент укладення спірного договору пенсійних активів у цінні папери (акції та облігації) ПАТ «Свіжачок» на загальну суму 66809865,72 грн., що свідчить про необізнаність АТ «Ощадбанк» про наявні обмеження повноважень керівника КНПФ НБУ щодо укладення договору суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, на момент укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 відомості про цінні папери Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України були розміщені на сайті http://www.bank.gov.ua/, а тому в силу ст. 35 ГПК України є загальновідомими та не потребують доказування.

Крім того, згідно Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Про затвердження Положення про формування інформаційної бази даних про ринок цінних паперів" №733 від 03.06.2014р. відповідно до п.15 ч.2 ст. 7 та п.8 ст.8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" та з метою формування інформаційної бази даних про ринок цінних паперів, контролю за достовірністю інформації, яка оприлюднюється на фондовому ринку, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про формування інформаційної бази даних про ринок цінних паперів (надалі Положення).

Відповідно до п.3 вказаного Положення інформаційна база даних про ринок цінних паперів створюється та утримується Державною установою "Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України" (далі - Агентство) на базі сайта Агентства (http://smida.gov.ua ) шляхом об'єднання інформації в єдиному центрі.

Пунктом 4 Положення визначено, що інформація, яка оприлюднюється в інформаційній базі даних про ринок цінних паперів, доступна всім заінтересованим особам.

До інформаційної бази даних про ринок цінних паперів включається, в тому числі, інформація про емітентів цінних паперів та власників значних пакетів їх акцій.

Відповідно до п.5 Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №733 це рішення набирає чинності з дня його офіційного опублікування, тобто з 15.07.2014.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, зокрема листів Агентства та роздрукованих сторінок з сайту Агентства, на зазначеному сайті було розміщено інформацію щодо власників значних пакетів акцій ПАТ «Свіжачок» за 2 та 3 квартал 2014 року, згідно якої позивач володів акціями ПАТ «Свіжачок» у кількості 55416100, що складало 98,50% від загальної кількості акцій.

Крім того, 29.04.2014 на зазначеному сайті було розміщено регулярну інформацію за 2013 рік, відповідно до якої Позивач володів акціями ПАТ «Свіжачок» у кількості 50351188 шт, що складало 89,4973%.

При цьому придбання облігацій за спірним договором призвело б до перевищення встановлених законом 5% загальної вартості активів позивача у будь-якому разі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень, поданих відповідачем під час розгляду справи після її направлення на новий розгляд, відповідач був обізнаний про загальну вартість активів позивача, оскільки самостійно, користуючись загальнодоступною інформацією, розміщеною в мережі Інтернет, встановив, що вартість цінних паперів за спірним договором не перевищує 5% загальної вартості активів КНПФ НБУ. При цьому розрахунок проводився виходячи з даних, отриманих відповідачем з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до яких внесок позивача до статутного фонду ПАТ «Свіжачок» становив 22504000 грн.

Згідно листів №0128 від 27.10.2016 та №0143 від 24.11.2016, отриманих від Агентства на запити сторін, Агентство не має змоги надати докази того, що інформація по ПАТ «Свіжачок» за 2 та 3 квартал було розміщена на сайті 15.08.2014, проте у вказану дату сайт працював у штатному режимі, обмеження доступу до інформації не було.

Таким чином, оскільки обмеження повноважень особи, що здійснює управління активами пенсійного фонду передбачені Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» відповідач не міг не знати про вказані обмеження, тому при укладенні договору повинен був перевірити, що купівля облігацій за спірним договором не призведе до порушення вимог Закону в частині придбання або додаткового інвестування в цінні папери одного емітента більш, як 5 % загальної вартості пенсійних активів.

Відповідач був обізнаний, що позивач на момент укладення договору вже володіє цінними паперами ПАТ «Свіжачок», зміг отримати інформацію з сайту позивача щодо загальної вартості активів позивача, про що свідчить пояснення представника про самостійні розрахунки частки цінних паперів ПАТ «Свіжачок» у загальній вартості активів позивача. Крім того відповідач мав можливість скористатись даними сайту Агентства, який на час укладення договору достовірно містив інформацію, зокрема за 2013 рік, згідно якої відповідач міг встановити можливе перевищення встановлених Законом 5%. Також аналогічна інформація містилась на сайті ПАТ «Свіжачок».

Встановивши за зазначеними даними можливе перевищення 5%, встановлених Законом при укладенні спірного договору відповідач, будучи обізнаним про встановлені Законом обмеження, повинен був у випадку сумнівів щодо дійсної кількості цінних паперів ПАТ «Свіжачок», звернутись до позивача з вимогою надання достовірних даних для підтвердження можливості укладання спірного договору, зокрема просити надати виписку по рахунку цінних паперів та довідку про фактичний розмір та склад активів позивача.

Посилання відповідача на дані, отримані ним з ЄДР як інформацію для проведення розрахунку розміру частки цінних паперів ПАТ «Свіжачок» в структурі активів позивача, судом до уваги не приймаються, оскільки зазначений сайт не надає повної інформації щодо акціонерних товариств та професійних учасників фондового ринку, зокрема щодо купівлі-продажу цінних паперів, зміни до інформації на вказаному сайті вносяться лише за заявою уповноваженого представника юридичної особи, відповідно у випадку неподання такої інформації реєстрація змін не відбувається. Крім того наявний в матеріалах справи витяг з ЄДР містить інформацію щодо засновників ПАТ «Свіжачок» та їх розміри внесків на час утворення вказаного товариства.

Також відхиляються судом доводи відповідача щодо того, що після опублікування інформації за 2013 рік на сайті Агентства, позивач міг відчужити частину цінних паперів, у зв'язку з чим після укладення спірного договору загальна вартість не перевищувала б 5%, оскільки зазначені твердження є припущеннями відповідача та не підтверджується доказами, а наявність інформації за 2013 рік, згідно якої укладання договору у серпні 2014 не відповідає вимогам закону, є підставою для перевірки вказаних даних та отримання достовірної та актуальної інформації від самого позивача.

Крім того, частиною 3 статті 49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» встановлено, що купівля-продаж акцій, облігацій українських емітентів особами, що здійснюють управління активами пенсійного фонду, провадиться виключно на фондовій біржі з дотриманням вимог цього Закону. Норми цієї частини не застосовуються у разі придбання акцій українських емітентів при їх розміщенні, якщо акції відповідного емітента входять до складу пенсійних активів пенсійного фонду.

Враховуючи, що спірний договір укладався не на фондовій біржі та з огляду на приписи ч. 3 ст. 49 Закону, суд вважає суперечливими доводи Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про те, що він був позбавлений будь-якої можливості отримати інформацію про те, що КНПФ НБУ на момент укладення спірного договору вже володіло цінними паперами ПАТ «Свіжачок».

Не приймаються також посилання відповідача на лист №75-104/44897 від 15.08.2014, оскільки у зазначеному листі вказується лише про те, що загальна номінальна вартість облігацій ПАТ «Свіжачок» в сумі 50000000,00 грн. не перевищує 5% загальної вартості активів КНПФ НБУ, що відповідає дійсності, проте не вказано, що встановлені 5% не будуть перевищені при укладенні спірного договору.

Також судом враховано і те, що в силу статті 241 ЦК України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України про стягнення заборгованості у розмірі 52978500,00 грн. (справа №910/139/16). Позовні обґрунтовані тим, що КНПФ НБУ не виконуються умови договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014 щодо купівлі облігацій ПАТ «Свіжачок» у кількості 50000 шт., вказане свідчить про відсутність схвалення Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України договору купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15.08.2014, вчиненого від його імені представником, з перевищенням повноважень.

Позивачем під час розгляду справи доведено, що відповідач повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, мав змогу дізнатись про кількість належних позивачу цінних паперів ПАТ «Свіжачок», міг вирахувати їх відсоткову частку у розмірі загальних активів позивача, а у випадку сумнівів уточнити зазначену інформацію у позивача, проте, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин, при цьому не отримав наступного схвалення позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №4861-ДД/2014-228КП-3/3 від 15 серпня 2014 року, укладений між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код 34880663) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 05.01.2017

Суддя Я.В. Маринченко