ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 р. Справа №917/249/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

прокуратури: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

від третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехпідтримка",

вул. Рози Люксембург, 15/62, м. Полтава, 36039

до Державного підприємства "Чутове",

вул. Будівельна, 2, смт. Чутове Полтавська область, 38800

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 відділення фонду державного майна України по Полтавській області, вул. Леніна, 1/23, м. Полтава, 36014

за участю Військової прокуратури Полтавського гарнізону, м-н Незалежності, 1-Б, м. Полтава, 36003

про визнання правочину дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехпідтримка" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Державного підприємства "Чутове" про визнання дійсним договору про спільний обробіток землі б/н, укладеного між сторонами 25.10.2013р., посилаючись на те, що відповідач, всупереч вимог статті 598 ЦК України вважає договір припиненим.

Ухвалою господарського суду Полтавської області порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.03.2016 р.

28.03.2016 р. позивач надав суду додаткові документи для приєднання до матеріалів справи, на підтвердження фактичного виконання сторонами умов договору (вх. №3808 від 28.03.2016 р.)

13.04.2016 року заступником військового прокурора Полтавського гарнізону подано заяву №79-1238 вих.16 від 12.04.2016р. про вступ у справу для захисту інтересів держави, в обґрунтування якої посилався на те, що предмет позову стосується спільного використання сторонами частини земельної ділянки Міністерства оборони України, яка перебуває в оперативному управлінні та на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава.

Вказана заява прийнята судом, справа розглядається за участю військового прокурора Полтавського гарнізону.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. представником відповідача подано письмове клопотання про продовження строку вирішення спору (вх. №4691 від 13.04.2016 р.) та заявлено усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 відділення фонду державного майна України по Полтавській області, посилаючись на те, що до ДП "Чутове" підпорядковано вищевказаній юридичній особі.

Ухвалою суду від 13.04.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 відділення фонду державного майна України по Полтавській області, розгляд справи відкладено на 05.05.2016 р., продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

05.05.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, зазначає, що Договір про спільний обробіток землі не був знову погоджений Фондом державного майна України, а у ході досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 статті 364 КК України, СУ ГУМВС України в м. Києві було встановлено, що службові особи Міністерства аграрної політики та продовольства України, зловживаючи службовим становищем, протягом 2010-2014 року погодили укладання підпорядкованим державними підприємствами 18 договорів про спільний обробіток земельних ділянок загальною площею понад 32 тис. га, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді недотримання прибутку в розмірі від 14 до 88 млн. грн. за надання земельних ділянок в оренду.

В судовому засіданні 05.05.2016 р. представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечував, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник прокуратури проти задоволення вимог заперечує, вважає договір не законним.

Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала, представник в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 відділенням не отримано копії позовної заяви, а тому не було можливості письмово викласти свою позицію стосовно даної справи.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 22 ГПК України сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову. (стаття 27 ГПК України).

Згідно статті 69 ГПК України спір має бути вирішено протягом двох місяців з дня надходження позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчився (з урахуванням продовження строку на 15 днів), а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Третя особа мала достатньо часу з дати залучення у справу (ухвала від 13.04.2016 р. отримана 18.04.2016 р.) надати суду свої пояснення, однак таким правом не скористалась.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого статтею 69 ГПК України строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 25 жовтня 2013 року між ДП "Чутове" (надалі відповідач) та ТОВ "Агротехпідтримка" (надалі позивач), було укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки (надалі Договір).

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1. Договору сторони зобовязуються, з метою отримання прибутку, спільно обробляти земельну ділянки сільськогосподарського призначення площею 1201,1 га, вирощувати зернові, олійні та технічні культури, іншу сільськогосподарську продукцію, і здійснювати оптову торгівлю зерном, насінням та кормами для тварин, заготівлю, виробництво та переробку сільськогосподарської продукції, надавати послуги у сфері сільського господарства (здійснювати інші необхідні види діяльності згідно класифікатору КВЕД).

Кожна із Сторін має право привертати для виконання своїх зобов'язань за даним Договором третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед другою Стороною за їх дії. (п. 2.1.6 Договору).

Відповідно до п. 3.1.1 ДП "Чутове" зобов'язалось у термін протягом 15 (пятнадцяти) днів із моменту підписання цього Договору надати земельні ділянки, які підлягатимуть обробітку згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору.

Згідно п. 4.1.1 ТОВ "Агротехпідтримка" зобов'язалось у термін протягом 15 (пятнадцяти) днів після підписання цього Договору приступити до здійснення комерційних проектів, передбачених умовами Даного Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання (у разі погодження Мінагрополітики України як органом управління) і діє до "30" грудня 2016 року. Кожного року, до 01 вересня поточного року, Сторони повинні підтверджувати чинність зобовязань по даному Договору на наступний сільськогосподарський рік шляхом підписання спільного протоколу. Якщо протокол не буде підписано між сторонами з будь-яких підстав, даний Договір вважається таким, що втратив чинність на наступний сільськогосподарський рік. (п. 8.1 Договору).

Даний Договір може бути пролонгований (продовжений) сторонами за взаємною згодою на визначений термін за погодженням з уповноваженим управляти майном (п. 8.2 Договору).

Укладання вказаного договору було узгоджено Міністерством аграрної політики України (лист-погодження №37-27-3-13/1836 від 01.12.2014 року).

Позивач зазначає, що істотною умовою укладеного Договору був строк: до 30 грудня 2016 року, однак відповідач, керуючись своїми власними міркуваннями, направив на адресу позивача повідомлення від 27.10.2015 року про припинення дії вказаного вище Договору (а.с. 15).

Позивач вважає що у відповідача відсутні правові підстави для дострокового припинення Договору, а тому вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з даним позовом про визнання Договору від 25.10.2013 р. - дійсним.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до приписів ч. 2 статті 16 ЦК України, ч. 2 статті 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Права та законні інтереси суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов'язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Також ч. 2 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, суд зазначає, що позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права або інтересу і у інший спосіб, не доводить існування будь-яких інших норм закону або умов договору, якими був би встановлений саме такий спосіб.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога про визнання договору дійсним не призводить до поновлення порушеного права, а спрямована на встановлення певного юридичного факту.

Обрання неправильного способу захисту порушеного права або оспорюваного інтересу унеможливлює задоволення позовних вимог і тягне за собою відмову в позові.

Судом враховано, що згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.15 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд наголошує, що розгляд справи господарським судом ґрунтується на принципі диспозитивності, тобто законом встановлено право сторін самостійно розпоряджатися належними їм матеріальними та процесуальними правами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання договору про спільний обробіток землі б/н від 25.10.2013р. дійсним задоволенню не підлягає.

Понесені при пред'явленні позову судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.82-83 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 11.05.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.