ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________УХВАЛА
про повернення заяви без розгляду
"27" травня 2016 р. Справа № 923/546/16
Суддя господарського суду Херсонської області Чернявський В.В., розглянувши матеріали
за заявою: Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк", м.Чорноморськ Одеської області
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прексім Д", м.Херсон
про звернення стягнення на предмет іпотеки
Описова частина ухвали.
26.05.2016р. за вх.№580 до господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява від 23.05.2016р. ПАТ "Марфін Банк" до ТОВ "Прексім Д", вимогою за якою зазначено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ПАТ "Марфін Банк" від свого імені предмету іпотеки- земельної ділянки площею 2.20 га, що належить відповідачу на праві власності і знаходиться за адресою: масив 29, ділянка №320а, Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області.
Відповідно до ст.54 ГПК України одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір.
Зазначена позовна вимога є вимогою майнового характеру, ціною такого позову має бути:
- зазначена позивачем сума заборгованості за кредитом та санкцій в разі, якщо ця сума менша вартості майна, щодо якого заявляються вимоги про звернення стягнення,
- чи вартість майна, переданого в іпотеку, якщо така вартість менша за зазначену суму заборгованості за кредитом та санкцій.
Ціною позову позивачем вказано 1 155 244,16 доларів США та 12689162,16грн., що складається із 830800 дол. США заборгованості за кредитом, 324 444,16 дол. США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 7 498343,80грн. пені за несплату кредиту, 5 190818,36грн. пені за несплату процентів. Однак, за текстом позовної заяви не вказано вартості майна, що передане в іпотеку, не надано доказів такої вартості.
Вищий господарський суд України у п.2.7 постанови Пленуму від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вказує, що одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, з якої обчислюється судовий збір. З цією метою позивач, окрім зазначення ціни позову, має навести та додати обґрунтований розрахунок такої ціни, або зазначити вартість спірного майна та подати докази в обґрунтування цієї вартості.
Про значущість зазначення вартості майна при зверненні стягнення на нього, зокрема, вказано у правовій позиції Верховного Суду України в постанові №6-61цс15 від 27.05.2015р. Таке остаточне визначення вартості майна має вчиняти суд за результатами вирішення позову, але такий позов, як слідує з названого п.2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", має містити відомості про вартість майна та докази такої вартості.
Позивачем за подання цієї позовної заяви із визначеною ним ціною позову, що складається із 1155244,16 доларів США та 12689162,16грн., згідно з меморіальним ордером перераховано до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1378грн.
Сплата такого розміру судового збору позивачем у позовній заяві мотивована наступним:
"Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" п.6. При пред'явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при пред'явленні позову споживачем.
Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо)."
До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").
Як зазначалося, позов про стягнення коштів шляхом звернення на майно має майновий характер.
Розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за яким за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.
Отже, розмір судового збору, який має бути сплачений за поданою позовною заявою, повинен розраховуватись, виходячи із ціни позову, яка, в свою чергу, визначається так, як вже зазначено судом щодо позовів з таким предметом.
Відтак, розмір судового збору, сплаченого за ставкою для позовів немайнового характеру, не відповідає розміру ставки за подання позову майнового характеру з вимогою про звернення стягнення не предмет іпотеки.
Позовна заява повертається без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, відповідно до якої суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.
Посилання позивача на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" для господарського суду значення не мають, оскільки підлягає застосуванню п.п1 п.2. ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Крім того, щодо відносин за кредитним договором між банком і суб'єктом господарської діяльності не застосовуються положення Закону України "Про захист прав споживачів", в т.ч. його ст.22, оскільки відповідно до ст. 11 Закону цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Споживачем, за визначенням п.22) ч.1 ст.1 вказаного Закону є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Керуючись ст.86 ГПК України, суд
Позовну заяву з доданими документами повернути позивачеві без розгляду.
Суддя В.В. Чернявський