ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.12.2016р. Справа №905/2977/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь,

про стягнення 70081,58 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: не зявився

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 23.11.2016р. по 19.12.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом (з урахуванням змісту клопотання б/н від 19.12.2016р.) до відповідача, ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за реактивну електроенергію, спожиту за період з січня 2015 року по квітень 2016 року, у розмірі 61431,85 грн;

- 3% річних, нарахованих у період з 11.09.2014р. по 14.05.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, у розмірі 1078,91 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.09.2014р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, у розмірі 6535,40 грн;

- пені, нарахованої з 11.09.2014р. по 10.08.2015р., за несвоєчасну оплату вартості реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по січень 2015 року, у розмірі 1035,42 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №5 від 10.12.2008р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» утворилась заборгованість за реактивну електроенергію в сумі 61431,85 грн (січень 2015 року квітень 2016 року).

Крім того, наявність обставин несвоєчасної та не в повному обсязі оплати відповідачем вартості послуг з перетікання реактивної електроенергії, які були надані в період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві №1984 від 22.11.2016р. щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечив з посиланням на відсутність вини останнього, а також приписи Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

У клопотанні №2251 від 08.12.2016р. відповідач просив відстрочити виконання рішення суду у справі на 1 рік.

09.12.2016р. на електронну адресу господарського суду надійшло клопотання №2250 від 08.12.2016р. ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», в якому останній розгляд справи просив здійснити без участі власного представника.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 10.12.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго») (постачальник) та ОСОБА_1 підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (споживач) було підписано договір №5 про постачання електричної енергії.

Згідно із розділом 1 вказаного правочину постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 2165,2 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.9.5 договору №5 від 10.12.2008р. останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, враховуючи зміст пояснень б/н від 01.11.2016р. позивача, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувались кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові докази продовження дії договору шляхом поставки та споживання електричної енергії після грудня 2009 року на підставі спірного договору: рахунки, у яких наявні посилання на договір №5 від 10.12.2008р., та які були прийняті представниками споживача без зауважень та заперечень; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписані сторонами та скріплені їх печатками.

За приписами п.2.2.2 договору №5 від 10.12.2008р. постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару.

Як свідчать матеріали справи, в січні 2015 року - квітні 2016 року постачальник надав споживачу послуги з перетоку реактивної електроенергії на загальну суму 61431,85 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за січень 2015 року на суму 3329,35 грн (59062 кВар/год),

- за лютий 2015 року на суму 2601,24 грн (50365 кВар/год),

- за березень 2015 року на суму 3285,16 грн (54065 кВар/год),

- за квітень 2015 року на суму 3145,64 грн (49338 кВар/год),

- за травень 2015 року на суму 3005,10 грн (46430 кВар/год),

- за червень 2015 року на суму 3530,47 грн (50456 кВар/год),

- за липень 2015 року на суму 4064,87 грн (56355 кВар/год),

- за серпень 2015 року на суму 4188,94 грн (57791 кВар/год),

- за вересень 2015 року на суму 4415,08 грн (58337 кВар/год),

- за жовтень 2015 року на суму 3728,86 грн (54611 кВар/год),

- за листопад 2015 року на суму 4249,85 грн (62219 кВар/год),

- за грудень 2015 року на суму 4345,10 грн (62796 кВар/год),

- за січень 2016 року на суму 4078,92 грн (63922 кВар/год),

- за лютий 2016 року на суму 4453,09 грн (66412 кВар/год),

- за березень 2016 року на суму 4300,85 грн (61418 кВар/год),

- за квітень 2016 року на суму 4709,33 грн (65079 кВар/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті наданих послуг у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за реактивну електроенергію в сумі 61431,85 грн (січень 2015 року квітень 2016 року).

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.2.3.4 договору №5 від 10.12.2008р. споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно із умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

За приписами п.9 додатку №5 до вказаного договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також інші платежі передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії у терміни, що не перевищують 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату №03/5 від 27.01.2015р., №03/5 від 26.02.2015р., №03/5 від 26.03.2015р., №03/5 від 27.04.2015р., №03/5 від 26.05.2015р., №03/5 від 26.06.2015р., №03/5 від 27.07.2015р., №03/5 від 26.08.2015р., №03/5 від 28.09.2015р., №03/5 від 26.10.2015р., №03/5 від 26.11.2015р., №03/5 від 28.12.2015р., №03/5 від 26.01.2016р., №03/5 від 26.02.2016р., №03/5 від 28.03.2016р., №03/5 від 26.04.2016р. щодо надання послуг з перетоку реактивної електроенергії в період з січня 2015 року по квітень 2016 року були вручені представникам відповідача, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за довіреностями б/н від 29.12.2014р., №03-124 від 30.12.2015р., №03-115 від 19.12.2014р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, з урахуванням змісту п.9 додатку 5 до договору №5 від 10.12.2008р., господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати заявленої до стягнення вартості реактивної електричної енергії настав.

Проте, як стверджує позивач, відповідні рахунки відповідачем оплачені не були.

Ухвалами господарського суду від 18.10.2016р., 02.11.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості за реактивну електроенергію в сумі 61431,85 грн не спростував.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №5 від 10.12.2008р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої електричної енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь позивача суми боргу за реактивну електроенергію в розмірі 61431,85 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як було зазначено судом вище, в період з січня 2015 року по квітень 2016 року позивач надав відповідачу послуги з перетікання реактивної електроенергії на суму 61431,85 грн, за які Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не розрахувалось.

Аналогічні послуги були надані Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» у серпні 2014 року на суму 1541,10 грн (36180 кВар/год), вересні 2014 року на суму 1576,40 грн (36154 кВар/год), про що свідчать наявні у матеріалах справи акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії). Наразі, рахунки на оплату №03/5 від 27.08.2014р., №03/5 від 26.09.2014р. у спірні періоди також були одержані уповноваженими представниками відповідача. За зобовязаннями серпня 2014 року та вересня 2014 року відповідач розрахувався 04.11.2014р. Тобто, з порушенням встановлених п.9 додатку №5 до договору №5 від 10.12.2008р. строків. Іншого відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2.1 договору №5 від 10.12.2008р. визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 1035,42 грн за період з 11.09.2014р. по 14.05.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої у серпні - вересні 2014 року, січні 2015 року, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період.

Оцінюючи посилання відповідача на те, що позивачем нараховано неустойку всупереч вимог п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», суд зазначає про наступне:

Частиною 2 ст.2 зазначеного нормативно-правового акту встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У відповідності до п.3.1 статуту ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підприємство створено, зокрема, з метою централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємств, міст, інших населених пунктів та споживачів води; забезпечення подачі води у маловодні регіони каналами та водопроводами для внутрішньо-басейнового перерозподілу водних ресурсів Донецької області та утримання водосховищ; надання послуг споживачам води на договірній основі для забору води з водосховищ, які знаходяться на балансі підприємства, та мають дозвіл на спеціальне водокористування, виданий відповідними державними органами; збору та очищення стічних вод; виконання виробничої, комерційної, та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством України; надання послуг водовідведення. Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є підприємством житлово-комунального господарства.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є енергопостачальною компанією, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання договору №5 від 10.12.2008р.

Одночасно, згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування розглядуваного Закону України відбулось 06.02.2015р. у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р.

Наразі, пеню нараховано позивачем за період з 11.09.2014р. по 10.08.2015р., що частково не відповідає приписам діючого законодавства.

За розрахунком суду сума пені за період з 11.09.2014р. по 06.02.2015р. становить 85,05 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних, нарахованих у період з 11.09.2014р. по 14.05.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, у розмірі 1078,91 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу, нараховану з 01.09.2014р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, у розмірі 6535,40 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, а також контррозрахунок відповідача, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої у серпні-вересні 2014 року, січні 2015 року березні 2016 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 4988,88 грн.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність вини ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в порушенні строків виконання прийнятих на себе за договором №5 від 10.12.2008р. зобовязань, суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно зі ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

В ч.4 ст.219 вказаного нормативно-правового акту закріплено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

За приписами ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше).

Згідно із п.4.3 укладеного сторонами правочину сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобовязань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню договірних зобовязань у цілому або частково. До обставин непереборної сили належать дії, які спричинені: винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту); непередбаченими ситуаціями, викликаними діями сторони, що не є стороною відповідного договору (страйк, локаут, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух); умовами, регламентованими відповідними органами виконавчої влади, а також повязаними з ліквідацією наслідків, викликаних винятковими погодними умовами і непередбаченими ситуаціями. Термін виконання зобовязань за цим договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

В якості підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання власних платіжних зобовязань відповідачем визначено наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України та, як наслідок, настання для ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» форс-мажорних обставин, які підтверджені сертифікатами (висновками) №1215 (вих.№4246/05-4 від 29.10.2014р.), №1735 (вих. №5270/05-4 від 25.11.2014р.), №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України, №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати.

Проте, посилання відповідача на ці документи (як на підставу для звільнення від відповідальності) не заслуговують на увагу, виходячи з того, що вказані висновки (сертифікати) підтверджують настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) для ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» та його відокремлених підрозділів при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів, продовження граничних строків подання податкових декларацій; виконанні договорів, які були укладені зі споживачами послуг, що надаються ОСОБА_1 підприємством «Компанія «Вода Донбасу» та його відокремленими підрозділами. Тобто, представлені сертифікати (висновки) не засвідчують форс-мажорні обставини саме за договором №5 від 10.12.2008р., внаслідок чого підстави для звільнення відповідача від відповідальності (сплати неустойки) за невиконання грошового зобовязання з оплати товару за цим правочином відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У Листі б/н від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховним Судом України наголошено, що доводи про неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст.625 Цивільного кодексу України не виключають можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відмова судами з цих підстав у стягненні нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є неправильною. Разом з тим, судам слід мати на увазі, що за змістом ч.4 ст.613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 Цивільного кодексу України).

Відтак, порушення відповідачем умов договору №5 від 10.12.2008р. щодо оплати товару (за умови відсутності доказів прострочення кредитора) є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів, а імовірне існування обставин непереборної сили за договором не звільняє Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» від встановленого законом обовязку відшкодувати позивачу матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

З огляду на те, що 3% річних та інфляційні збитки не є штрафними санкціями норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» також не розповсюджують свою дію на можливість здійснення відповідних нарахувань.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних нарахувань та пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 4988,88 грн та 85,05 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення 3% річних на заявлену позивачем суму у розмірі 1078,91 грн.

Відносно клопотання №2251 від 08.12.2016р. відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду у справі на 1 рік, суд зазначає про наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити його виконання.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Одночасно, судом також повинні прийматися до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на збитковість господарської діяльності ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Зокрема, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, основним джерелом надходження грошових коштів для оплати спожитої електроенергії є грошові надходження від водокористувачів (абонентів) за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які вносяться не вчасно і не в повному обсязі. Тарифи, встановлені для ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є збитковими та не покривають витрат підприємства. Водночас, як зазначає відповідач, відповідно до звіту про фінансові результати та балансу за 2015 рік, за 1 півріччя 2016 року непокритий збиток від господарської діяльності за 2015 рік склав 1901190 тис. грн, за 1 півріччя 2016 року 2232682 тис. грн, поточна кредиторська заборгованість за 1 півріччя 2016 року складає 2283923 тис. грн. Крім того, станом на 01.07.2016р. заборгованість по заробітній платі з нарахуваннями на підприємстві склала 303292,7 тис. грн, в тому числі заборгованість по заробітній платі 43253,5 тис. грн, заборгованість по єдиному соціальному внеску 179933,3 тис. грн.

На підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи інформацію про організаційну структуру ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» станом на 01.09.2016р.; довідку №12/10/4841 від 29.07.2014р. Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області «Щодо кваліфікації надзвичайних ситуацій»; довідку №07/380 від 16.10.2014р. Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації «Про порушення нормальних умов життєдіяльності населення Донецької області щодо забезпечення питного водопостачання»; лист 01/35-299 від 06.10.2014р. Управління з питань цивільного захисту, мобілізаційної та оборонної роботи Донецької обласної державної адміністрації; довідку №12/10/5942 від 19.11.2014р. Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області «Щодо кваліфікації надзвичайних ситуацій»; експертний висновок №8/2014 (№05/14789/162 від 22.10.2014р. Державної служби України з надзвичайних ситуацій; перелік пошкоджених обєктів ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у результаті озброєного конфлікту станом на 01.08.2016р.; сертифікати (висновки) №1215 (вих.№4246/05-4 від 29.10.2014р.), №1735 (вих. №5270/05-4 від 25.11.2014р.), №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України, №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили; баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2016р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2016р.; довідку №06/1351 від 20.10.2016р.

За висновками суду, негайне виконання рішення суду від 19.12.2016р. може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акту.

У заяві №2251 від 08.12.2016р. Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» просило відстрочити виконання рішення на 1 рік. Проте, з урахуванням матеріальних інтересів стягувача, суд вважає можливим надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 19.12.2016р. по справі №905/2977/16 на 2 місяці, внаслідок чого заява №2251 від 08.12.2016р. ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підлягає частковому задоволенню.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами п.4.7 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

За таких обставин, виходячи з того, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір в сумі 1378 грн, сплачений Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» на підставі платіжного доручення № від 27.09.2016р., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги (з урахуванням змісту клопотання б/н від 19.12.2016р.) Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за реактивну електроенергію, спожиту за період з січня 2015 року по квітень 2016 року, у розмірі 61431,85 грн;

- 3% річних, нарахованих у період з 11.09.2014р. по 14.05.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, у розмірі 1078,91 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.09.2014р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, у розмірі 6535,40 грн;

- пені, нарахованої з 11.09.2014р. по 10.08.2015р., за несвоєчасну оплату вартості реактивної електроенергії, спожитої за період з серпня 2014 року по січень 2015 року, у розмірі 1035,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, буд.177А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8, ) борг за реактивну електроенергію 61431,85 грн, 3% річних 1078,91 грн, суму інфляційних 4988,88 грн, пеню 85,05 грн, а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

Відстрочити виконання рішення від 19.12.2016р. господарського суду Донецької області по справі №905/2977/16 на 2 місяці з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 19.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26.12.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця