РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/20212/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД" (ПАТ "АВТОЗАЗ")

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 30 131,31 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Рокицький І.В. - за довіреністю від 05.12.2016 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД" (ПАТ "АВТОЗАЗ") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 30 131,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати за користування об'єктом оренди (майном) згідно умов Договору оренди №59/08 від 01.07.2015 року.

З цих підстав позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 27 588,14 грн. - суму заборгованості, 1 838,09 грн. - інфляційних втрат, 705,08 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін, відкладено розгляд справи на 07.12.2016 року.

В судове засідання 07.12.2016 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 09.11.2016 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.12.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.12.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством "ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД" (ПАТ "АВТОЗАЗ") (далі по тексту - позивач, орендодавець, ПАТ "АВТОЗАЗ") та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі по тексту - відповідач, орендар, ПрАТ "Телесистеми України") укладено Договір оренди №59/08 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Орендодавець передає, а Орендар приймає в користування на певний строк майно, а саме: нежитлове приміщення площею 14 кв.м. згідно з Додатком № 3, що знаходиться на 2-му (другому) поверсі будівлі, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4а, частину покрівлі будівлі, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4а, площею 12 кв. згідно з Додатком № 3 та нежитлове приміщення щитової площею 3,1 кв.м. згідно з Додатком № 4, що знаходиться на 1-му (першому) поверсі будівлі, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 4а - надалі „Майно".

Відповідно до п. 1.2. Договору загальна площа Майна, що передається в оренду, складає 29,1 (двадцять дев'ять цілих і одна десята) кв.м.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у п. 4.2. цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акта приймання-передачі Майна (п. 4.1. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору майно повинно бути передане Орендодавцем і прийняте Орендарем за Актом приймання-передачі протягом 10 (десяти) днів з моменту підписання даного Договору. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками, і є складовою та невід'ємною частиною даного Договору, визначений як Додаток № 1.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що обчислення строку оренди починається з моменту підписання Акту приймання-передачі.

Згідно з п. 5.1. Договору за користування орендованим Майном Орендар сплачує Орендодавцю орендні платежі, визначені Сторонами в Додатку № 2 до Договору „Розрахунок орендної плати" і складає 3 800 грн. 00 коп. (три тисячі вісімсот гривень 00 копійок) на місяць з урахуванням ПДВ, з яких ПДВ - 633 грн. 33 коп. (шістсот тридцять три гривні 33 копійки).

Відповідно до п. 5.2. Договору орендна плата є фіксованим платежем, в який включено плату за користування Майном, земельною ділянкою (амортизаційних відрахувань та витрат Орендодавця, пов'язаних із сплатою орендної плати за землю пропорційно площі орендованого Майна), який Орендар сплачує Орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

До суми орендної плати не включаються витрати за спожиті Орендарем комунальні послуги (водопостачання, каналізація, теплопостачання, енергопостачання та вивіз сміття) та інші супутні послуги за погодженням Сторін в зв'язку з відсутністю договірних відносин з комунальними підприємствами міста та ВАТ „Запоріжжяобленерго" на поставку послуг.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що обчислення орендної плати за перший місяць починається з дня підписання Акту прийому - передачі. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць, але не може бути меншою за розмір визначений у п. 5.1. розділу 5 цього Договору.

У разі припинення Договору орендна плата сплачується до моменту підписання Акту приймання-передачі обома сторонами та фактичного повернення від Орендаря до Орендодавця Майна (п. 5.9. Договору).

01.07.2015 року на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди, факт приймання-передачі якого підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі від 01.07.2015 року.

Сплата орендних платежів проводиться Орендарем щомісячно на підставі рахунку-фактури Орендодавця, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати одержання відповідного рахунку, шляхом грошового переказу на поточний банківський рахунок Орендодавця, але не пізніше 20-го числа поточного місяця (п. 5.6. Договору).

На виконання умов Договору позивачем виставлені відповідачу наступні рахунки (на загальну суму 34 788,14 грн.):

- №СФ - 0000382 від 20.07.2015р. на суму 3 800,00 грн.;

- №СФ - 0000443 від 17.08.2015р. на суму 3 800,00 грн.;

- №СФ - 0000500 від 18.09.2015р. на суму 3 800,00 грн.;

- №СФ - 0000537 від 13.10.2015р. на суму 3 887,40 грн.;

- №СФ - 0000608 від 10.11.2015р. на суму 3 836,87 грн.;

- №СФ - 0000682 від 09.12.2015р. на суму 3 913,61 грн.;

- №СФ - 0000013 від 13.01.2016р. на суму 3 941,00 грн.;

- №СФ - 0000092 від 11.02.2016р. на суму 3 976,46 грн.;

- №СФ - 0000214 від 16.03.2016р. на суму 3 832.80 грн.

Згідно поштових повідомлень про вручення поштового відправлення вищевказані рахунки були отримані ПрАТ «Телесистеми України», зокрема:

- Рахунок № СФ - 0000382 від 20.07.2015р. на суму 3 800,00 грн. отриманий 23.07.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000443 від 17.08.2015р. на суму 3 800,00 грн. отриманий 25.08.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000500 від 18.09.2015р. на суму 3 800,00 грн. отриманий 25.09.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000537 від 13.10.2015р. на суму 3 887,40 грн. отриманий 19.10.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000608 від 10.11.2015р. на суму 3 836,87 грн. отриманий 14.11.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000682 від 09.12.2015р. на суму 3 913,61 грн. отриманий 17.12.2015р.;

- Рахунок № СФ - 0000013 від 13.01.2016р. на суму 3 941,00 грн. отриманий 18.01.2016р.

- Рахунок № СФ - 0000092 від 11.02.2016р. на суму 3 976,46 грн. отриманий 15.02.2016р.

- Рахунок № СФ - 0000214 від 16.03.2016р. на суму 3 832,80 грн. отриманий 25.03.2016р.

Відповідачем частково оплачені виставлені позивачем рахунки на суму 7 200,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати орендної плати відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 27 588,14 грн.. На підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повному обсязі сплатив на користь позивача орендні платежі на підставі виставлених рахунків в розмірі 27 588,14 грн., в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаної суми.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 27 588,14 грн. (суму заборгованості), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 1 838,09 грн. - інфляційних втрат, 705,08 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині стягнення з відповідача 1 838,09 грн. (інфляційних втрат) та 705,08 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 1 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а за позовну заяву немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установити у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378,00 гривень.

Таким чином, розмір судового збору (з 01.01.2016 року) за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати, тобто 1 378,00 грн., а за розгляд в господарському суді позовних заяв майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 378, 00 грн. та не більше 206 700,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 450,00 грн. (платіжне доручення №290 від 27.10.2016 року на суму 1 450,00 грн.), однак за позовні вимоги про стягнення 30 131,31 грн. позивач повинен сплатити 1 378,00 грн., а тому наявна переплата судового збору в розмірі 78,00 грн. (1 450,00 грн. - 1 378,00 грн. = 78,00 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З врахуванням вищевикладеного, та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судом повертається позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 78,00 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, РУСАНІВСЬКИЙ БУЛЬВАР, будинок 7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД" (69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Олександрівський район, вулиця Перша Ливарна, будинок 40; ) 27 588 (двадцять сім тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 14 коп. - суму заборгованості, 1 838 (одну тисячу вісімсот тридцять вісім) грн. 09 коп. - інфляційних втрат, 705 (сімсот п'ять) грн. 08 коп. - 3% річних, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД" (69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Олександрівський район, вулиця Перша Ливарна, будинок 40; ) 78 (сімдесят вісім) грн. 00 коп. - зайво сплаченого судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 28.12.2016 року.