РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016Справа №910/21811/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН»

до Державного агентства резерву України

про стягнення заборгованості у розмірі 18 760 грн. 61 коп.

Представники:

від Позивача: Рибець В.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Пономаренко В.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 18 760 грн. 61 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.02.2006 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (Зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України, (Комітет) було укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06, відповідно до умов якого Комітет передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він ніс витрати на зберігання за І півріччя 2015 року на суму 9 937 грн. 55 коп. та за ІІ півріччя 2015 року на суму 10 021 грн. 34 коп. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» в розмірі 18 760 грн. 61 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/21811/16, судове засідання призначено на 14.12.2016 року.

12.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.11.2016 року.

12.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із тим, що Відповідач не отримав копію позовної заяви, також просить зобов'язати Позивача надати докази направлення позовної заяви Відповідачу.

14.12.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.11.2016 року не виконав, а в судовому засіданні підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання з вказаних в ньому підстав. Також, Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження надсилання позовної заяви з додатками на адресу Державного агентства резерву України.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати належним чином оформлені докази на підтвердження направлення на адресу Державного агентства резерву України листа з додатками №2628 від 16.06.2016 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості за Договором №10/1/211-06 від 10.02.2006 року в розмірі 18 760,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 року відкладено розгляд справи на 28.12.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

21.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

23.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та докази направлення на адресу Відповідача документів.

В судовому засіданні 28 грудня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28 грудня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

10.02.2006 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (Зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України, (Комітет) було укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06, відповідно до умов якого Комітет передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1.

Відповідно до п.4.1 Договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Комітетом кошторису витрат, затверджених Комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву, наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати). У разі коли Комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року (п.4.2 Договору).

Згідно з п.4.3 Договору оплата робіт із закладення (поставки цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання та погодження Комітетом акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (до повного виконання нарядів Комітету на відпуск матеріальних цінностей). (п.7.3 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року Позивач надав послуги, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що підтверджується Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1 півріччя 2015 року від 25.11.2015 року на суму 9 937 грн. 55 коп., кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2015 рік на суму 19 865 грн. 64 коп.

Крім того, на виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року Позивач листом №2628 від 16.09.2016 року направив на адресу Відповідача Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року на суму 10 021 грн. 34 коп., звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року, пояснювальну до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року, розрахунок фактичного фонду оплати праці, графік роботи на 2015 рік, витяг із штатного розпису на 2015 рік, повідомлення про взяття на облік, витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що підтверджується фіскальним чеком від 16.06.2016 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» в розмірі 18 760 грн. 61 коп.

03.10.2016 року Позивач направив на адресу Відповідачу претензію №61 з вимогою сплатити заборгованість за договором у розмірі 18 760 грн. 61 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 04.10.2016 р., яка залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Абзац 1 п.2 ст.11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" і п.4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129, передбачають можливість розміщення і зберігання запасів матеріальних цінностей державного матеріального резерву на промислових, транспортних сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, установах і в організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відповідні правовідносини підпадають під ознаки договору зберігання, правовий режим якого визначено главою 66 Цивільного кодексу. Такий договір згідно з ч.1 ст.937 ЦК України укладається у письмовій формі.

Згідно з приписами ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. (стаття 946 Цивільного кодексу України)

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року Позивач надав послуги, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що підтверджується Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1 півріччя 2015 року від 25.11.2015 року на суму 9 937 грн. 55 коп., кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2015 рік на суму 19 865 грн. 64 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Комітетом кошторису витрат, затверджених Комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву, наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати). У разі коли Комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року (п.4.2 Договору).

Крім того, на виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року Позивач листом №2628 від 16.09.2016 року направив на адресу Відповідача Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року на суму 10 021 грн. 34 коп., звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року, пояснювальну до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року, розрахунок фактичного фонду оплати праці, графік роботи на 2015 рік, витяг із штатного розпису на 2015 рік, повідомлення про взяття на облік, витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що підтверджується фіскальним чеком від 16.06.2016 року.

Суд звертає увагу, що Державним агентством резерву України не надано суду жодних зауважень щодо розрахунку суми відшкодування витрат Позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2 півріччя 2015 року на суму 10 021 грн. 34 коп., проте надіслані на адресу Відповідача звіт та акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей за спірний період не були підписані Відповідачем. При цьому, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо неузгодження з Держрезервом фактичних витрат у сумі заявленої до стягнення Позивачем, оскільки кошторис витрат на 2015 рік був затверджений Відповідачем, а непідписаний акт та додані до нього документи свідчать про неналежне виконання Відповідачем його зобов'язань за договором.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» належним чином виконані його зобов'язання зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2 півріччя 2015 року.

У п.15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв" роз'яснено, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов'язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічна правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.2004 року.

Таким чином, заборгованість Державного агентства резерву України перед Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» за Договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року за надані послуги зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1 та 2 півріччя 2015 року становить 18 760 грн. 61 коп. (сума заборгованості у розмірі 19 958 грн. 89 коп. - сума переплати за послуги по зберіганню у 2014 році у розмірі 1 198 грн. 28 коп.)

Суд звертає увагу, що оскільки умовами Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року не визначено строку здійснення оплати Відповідачем за надані й прийняті послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України. (п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

03.10.2016 року Позивач направив на адресу Відповідачу претензію №61 з вимогою сплатити заборгованість за договором у розмірі 18 760 грн. 61 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 04.10.2016 р., яка залишена без відповіді і виконання.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що на час розгляду даної справи обов'язок Відповідача по здійсненню оплати за надані належним чином й прийняті послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за Договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006 року настав.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Державному підприємству «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» в розмірі 18 760 грн. 61 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 18 760 грн. 61 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, з Державного агентства резерву України на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 18 760 грн. 61 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28, Ідентифікаційний код юридичної особи 37472392) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (41600, Сумська обл., місто Конотоп, ВУЛИЦЯ РЯБОШАПКА, 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 12602750) заборгованість у розмірі 18 760 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн. 61 (шістдесят одна) коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят всім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 грудня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин