РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016Справа №910/20919/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Онтекс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний консалтінг центр-1»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Біда К.М. (за довіреністю);

від відповідача: Бойко А.В. (за довіреністю).

В судовому засіданні 26 грудня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Онтекс Україна» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний консалтінг центр-1» (відповідач) про стягнення 2 879 625,73 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору поставки № 004/Д2305 від 23.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/20919/16. Розгляд справи призначено на 07.12.2016 року.

Судове засідання, призначене на 07.12.2016 року, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 року розгляд справи призначено на 26.12.2016 року.

В судовому засіданні 26.12.2016 року відповідач звернувся до позивача із клопотанням про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «КБ «Євробанк», оскільки єдиний банківський рахунок який є у відповідача, відкритий у вказаному банку.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили, що рішення суду може вплинути на права або обов'язки ПАТ «КБ «Євробанк».

В цьому ж судовому засіданні відповідач звернувся до суду із клопотанням, у якому просив витребувати у позивача видаткові накладні № 290 від 27.05.2016 року, № 292 від 30.05.2016 року, № 303 від 31.05.2016 року, № 311 від 01.06.2016 року, № 324 від 06.06.2016 року, № 327 від 06.06.2016 року.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши представників сторін, суд вказане клопотання відхилив, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Так, докази, які заявник просив витребувати у позивача, були надані для дослідження в судовому засіданні, що зумовлює відхилення відповідного клопотання.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Онтекс Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістичний консалтінг центр-1" (покупець) укладено Договір поставки № 004/Д2305 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язаний поставити та передати у власність покупцеві товари (товар) згідно з заявками покупця в асортименті та по цінам, вказаним в видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю. Розвантажувальні роботи здійснюється силами та засобами покупця. Право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка покупця про отримання товару на видатковій накладній постачальника.

Згідно з п. 4.1. Договору покупець зобов'язаний сплачувати постачальнику гроші за товар на умовах та в терміни, що передбачені договором. Термін оплати починає відраховуватися з моменту підписання видаткової накладної покупцем.

Підпунктом 4.1.1. п. 4.1. Договору оплата здійснюється наступним чином: 333 333,00 грн. оплачується протягом трьох днів з моменту підписання цієї угоди. Решта суми сплачується в термін тридцять календарних днів (30 днів) після здійснення кожної поставки.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року (пункт 11.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено товар за наступними накладними: № 290 від 27.05.2016 року на суму 781 763,40 грн., № 292 від 30.05.2016 року на суму 761 288,76 грн., № 303 від 31.05.2016 року на суму 668 751,12 грн., № 311 від 01.06.2016 року на суму 670 987,26 грн., № 324 від 06.06.2016 року на суму 197 582,82 грн., № 327 від 06.06.2016 року на суму 132 586,37 грн.

Відповідачем було частково оплачено поставлений товар на суму 333 334,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов Договору поставки № 004/Д2305 від 23.05.2016 року щодо оплати поставленого товару, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 2 879 625,73 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивачем було поставлено відповідачу товар за наступними накладними: № 290 від 27.05.2016 року на суму 781 763,40 грн., № 292 від 30.05.2016 року на суму 761 288,76 грн., № 303 від 31.05.2016 року на суму 668 751,12 грн., № 311 від 01.06.2016 року на суму 670 987,26 грн., № 324 від 06.06.2016 року на суму 197 582,82 грн., № 327 від 06.06.2016 року на суму 132 586,37 грн., тобто на загальну суму 3 212 959,73 грн. (копії видаткових накладних долучено до матеріалів справи, оригінали досліджено в судовому засіданні).

Відповідач частково оплатив поставлений товар в розмірі 333 334,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати товару відповідно до пп. 4.1.1. п. 4.1. Договору настав, приймаючи до уваги часткову оплату здійснену відповідачем, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 2 879 625,73 грн. заборгованості з розрахунку 3 212 959,73 грн. (вартість поставленого товару) - 333 334,00 грн. (оплачено відповідачем), є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний консалтінг центр-1" (03179, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 148/1, нежиле приміщення 257, ідентифікаційний код 40414524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Онтекс Україна" (04050, м. Київ, вул. М. Пимоненка, буд. 13, корпус 7, літера Ц, ідентифікаційний код 37728333), грошові кошти 2 879 625,73 грн. (два мільйони вісімсот сімдесят дев'ять тисяч шістсот двадцять п'ять гривень 73 копійки) основного боргу та 43 194,39 (сорок три тисячі сто дев'яносто чотири гривні 39 копійок) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало