КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа№ 5011-38/11533-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

секретар судового засідання Єременко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Насадчук Ж.Д. № посвідчення 035987 від 13.10.15

від позивача-1: Перепелицін К.М. довіреність № 225-КМГ-3840

від 30.11.16

від позивача-2: Уланов І.В. довіреність № 062/01/10-10-5 від 04.01.16

від позивача-3: Трофименко В.М. довіреність № 063-10059 від 07.11.16

від позивача-3: Григорян І.Г., дов. № 3 від 20.12.2016р.

від відповідача-1: Земницький Д.П. довіреність № 01від 22.06.16

від відповідача-2: Клименко М.С. довіреність № 4 від 15.12.15

від відповідача-3: Приходько А.С. довіреність № 10 від 01.09.16

від відповідача:3: Клименко М.С. довіреність № директор за наказом

від 31.05.16

від третьої особи-1: не з явились

від третьої особи-2: не з явились

від третьої особи-3: Жуков Н.М.

від третьої особи-4: не з явились

від третьої особи-5: не з явились

від третьої особи-6: Зеленко Д.С. довіреність № 9/1-9-73 від 05.07.16

від третьої особи-7: Жуков Н.М. довіреність № б/н від 06.11.16

від третьої особи-8: не з явились

від третьої особи-9: не з явилдись

розглянувши апеляційну

скаргу заступника генерального прокурора України

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2013р.

у справі № 5011-38/11533-2012 (головуючий суддя Привалов А.І.,

судді Котков О.В., Удалова О.Г.)

за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

в особі

1) Київської міської ради

2) Департаменту комунальної власності м. Києва

виконавчого органу Київської міської ради (Київської

міської державної адміністрації)

3) Департаменту освіти і науки, молоді та спорту

виконавчого органу Київської міської ради (Київської

міської державної адміністрації)

до 1) Акціонерного товариства відкритого типу "Компанія

"Д.І.Б."

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакі

Трейдер"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на

Пушкінській"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1) Шевченківська районна у місті Києві державна

адміністрація

2) Управління освіти Шевченківської районної у місті Києві

державної Адміністрації

3) Орган самоорганізації населення "Будинковий комітет

"Квартал Пушкінська Червоноармійська"

4) Дошкільний навчальний заклад №183

5) Виконавчий орган Київської міської ради (Київської

міської державної адміністрації)

6) Міністерство освіти і науки України

7) Всеукраїнська громадська організація "Асоціація

працівників дошкільної освіти"

8) Громадська організація "Асоціація керівників

дошкільних навчальних закладів м. Києва"

9) Шевченківська районна в м. Києві рада в особі

ліквідаційної комісії

про визнання недійсним договору та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Головного управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства відкритого типу "Компанія "Д.І.Б.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакі Трейдер"та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" про визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 р. укладений відповідачем 1 та відповідачем 2 з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на момент його укладення відповідач 1 не мав достатнього обсягу повноважень для продажу майнового комплексу загальною площею 2 158,30 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 33-А, а тому прокурор вказує на існування підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 р. недійсним. Крім того, прокурором заявлено вимогу про витребування від відповідача 3 спірного нерухомого майна у комунальну власність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2013р. у справі №5011-37/11533-2012 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, заступник Генерального прокурора України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 24.12.2015р. апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора України було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2016р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В. апеляційну скаргу Заступника генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2013р. у справі № 5011-38/11533-2012 прийнято до провадження, розгляд справи № 5011-38/11533-2012 призначено на 18.01.2016р.

В суді апеляційної інстанції розгляд справи відбувався різними колегіями суддів.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду 09-52/2965/16 від 08.07.2016р., відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №5011-38/11533-2012.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України 08.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Мартюк А.І., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу заступника генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2013р. у справі № 5011-38/11533-2012 прийнято до провадження, розгляд справи № 5011-38/11533-2012 призначено на 06.09.2016р.

06.09.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

06.09.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Департамента освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову.

06.09.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Пашкіна С.А. продовжено строк вирішення спору у справі № 5011-38/11533-2012 та розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.09.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р. по справі № 5011-38/11533-2012 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із перебуванням у відпустці судді (яка не є суддею - доповідачем) Пашкіна С.А.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.09.2016 р. для розгляду справи № 5011-38/11533-2012 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016р., колегією суддів у складі: головуючий судя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Алданова С.А. апеляційну скаргу заступника генерального прокурора України прийнято до провадження колегії суддів у названому складі, розгляд справи № 5011-38/11533-2012 призначено на 15.09.2016р.

14.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" надійшли заперечення на клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

15.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Департамента освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли пояснення до додаткових пояснень.

15.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Департамента освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява про зловживання стороною процесуальними правами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.10.2016 р.

16.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли уточнення до клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на приміщення ДНЗ № 183 по вул. Пушкінській, 33-а (літери А,Б,В) та заборонити відповідачу-3 та іншим особам зносити, відчужувати, закладати вказані приміщення..

20.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява про скасування довіреності.

05.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Генеральної прокуратура України надійшли пояснення по справі.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 р. по справі №5011-38/11533-2012 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із перебуванням у відпустці судді (яка не є суддею - доповідачем) Руденко М.А.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.10.2016 р. для розгляду справи № 5011-38/11533-2012 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016р. у справі № 5011-38/11533-2012, колегією суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.А. апеляційну скаргу заступника генерального прокурора України прийнято до провадження колегії суддів у названому складі, розгляд справи № 5011-38/11533-2012 призначено на 06.10.2016р.

06.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" надійшли заперечення на клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.11.2016 р.

08.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" надійшла заява про зловживання стороною процесуальними правами.

08.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" надійшов відзив.

08.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" надійшли пояснення до додаткових пояснень.

08.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на приміщення ДНЗ № 183 по вул. Пушкінській, 33-а (літери А,Б,В) та заборонити відповідачу-3 та іншим особам зносити, відчужувати, закладати вказані приміщення..

08.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.11.2016 р.

29.11.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" клопотання про продовження строку розгляду справи на підставі ст.69 ГПК України.

29.11.2016 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Мартюк А.І. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 р. розгляд справи №5011-38/11533-2012 призначено на 13.12.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 р. у справі № 5011-38/11533-2012 продовжено строк розгляду справи на відкладено розгляд справи на 22.12.2016р.

22.12.2016 р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відкладення розгляду справи, в зв'язку з перебуванням представника на лікарняному та, з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, представники позивача-2 брали участь в судовому засіданні в суді першої інстанції. Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, апелянт мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників позивача-2.

Представники апелянта, позивачів та третіх осіб-3,6,7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013р. у справі №5011-37/11533-2012 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивачів та відповідачів, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

13.04.1998р. Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва було видано розпорядження №194 "Про зміну місцезнаходження дитячого дошкільного закладу № 183 та реконструкцію приміщення дитячого дошкільного закладу №739", а розпорядженням № 257 від 07.05.1998 р. "Про внесення змін до розпорядження №194 від 13.04.1998 року "Про зміну місцезнаходження дитячого дошкільного закладу № 183 та реконструкцію приміщення дитячого закладу № 739" текст розпорядження викладено в іншій редакції, відповідно до якої тимчасово переведено дитячий дошкільний заклад № 183 в приміщення дитячого дошкільного закладу № 739 в термін до 01.06.1998р. з наступним розміщенням дитячого дошкільного закладу № 183 в інших придатних приміщеннях. Після розірвання договорів оренди приміщень за адресою вул. Пушкінська, 33 з дитячим закладом № 183, у зв'язку зі зміною місцезнаходження, з іншими організаціями - у зв'язку з початком реконструкції та звільнення приміщення, АТВТ Компанії "Д.І.Б." дозволялося знести споруди по вул. Пушкінській, 33, в яких був розташований дитячий заклад № 183.

24.04.1998 р. між Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва, Відділом освіти Старокиївського району м. Києва та АТВТ Компанією "Д.І.Б." було укладено Договір № 224, відповідно до умов якого адміністрація та відділ освіти зобов'язалися здійснити заходи по звільненню приміщень та переведенню дитячого дошкільного закладу № 183 в приміщення дитячого дошкільного закладу № 739, а АТВТ Компанії "Д.І.Б." - забезпечити виконання обсягів та видів робіт по ремонту дитячого дошкільного закладу № 739 та виконати інші дії в передбаченому Договорі порядку.

28.09.2000р. між Київською міською державною адміністрацією, Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва та АТВТ "Компанія "Д.І.Б." було укладено Угоду про надання гарантій по будівництву дитячої установи № 183 по вул. Червоноармійській, 12-Г у Старокиївському районі м. Києва.

12.06.2001р. рішенням Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів № 348 було передано споруду (3 корпуси) по вул. Пушкінський, 33 у власність АТВТ Компанії "Д.І.Б." для її подальшого знесення зазначеним Товариством за власні кошти, з умовою будівництва нового будинку дитячої установи № 183 по вул. Червоноармійській, 12-Г, у відповідності з Угодою від 28.09.2000р.

На виконання вказаного рішення Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва прийнято розпорядження від 10.09.2001р. № 782, яким відділу освіти було доручено здійснити приймання-передачу споруди (3 корпуси) по вул. Пушкінській, 33, у власність АТВТ "Компанії "Д.І.Б." для її подальшого знесення зазначеним товариством за власні кошти при умові будівництва нового будинку дитячої установи № 183 по вул. Червоноармійській, 12-Г.

На підставі зазначеного розпорядження районним відділом освіти було передано, а АТВТ Компанією "Д.І.Б." прийнято, згідно акта приймання-передачі основних засобів від 18.10.2001р. нежитлове приміщення дитячої установи № 183 по вул. Пушкінській, 33.

На підставі вказаних рішень та розпорядження Головним управлінням комунальної власності м. Києва видано наказ № 19-В від 15.01.2003р. про оформлення права власності на споруди дошкільного навчального закладу № 183 та видано АТВТ Компанії "Д.І.Б." свідоцтво про право власності на зазначену споруду.

Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, підставою для визнання за АТВТ "Компанія "Д.І.Б" права власності на спірне майно стало рішення Старокиївської районної ради № 348 від 12.06.2001р.

Позовні вимоги та доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідно до копій протоколу та стенограми сесії Старокиївської районної у м. Києві ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001 р., на даній сесії приймалося рішення про передачу спірного нерухомого майна не у власність, а на баланс товариства АТВТ «Компанія «Д.І.Б.», тому на момент укладення договору-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 р. між АТВТ Компанія «Д.І.Б.» та ТОВ «Лакі Трейдер» відповідач 1 не був власником спірної будівлі, а відтак такий договір має бути визнано, а спірну споруду витребувано у комунальну власність територіальної громади м. Києва на користь позивача 1.

Як видно із стенограми, яка є дослівним записом доповідей, промов, виступів на засіданнях колегіальних органів, депутати Старокиївської районної у м. Києві ради обговорювали та голосували саме за передачу з балансу "Районного відділу освіти Старокиївського району на баланс Компанії "Д.І.Б." споруд дитячої дошкільної установи №183 по вул. Пушкінській, 33", а не у власність вказаному товариству.

Крім того, згідно листа товариства від 03.05.2001р. за № 43, адресованого голові Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва, на підставі якого, як записано в рішенні від 12.06.2001р. № 348, і було винесено на розгляд сесії питання про передачу споруд дошкільного закладу АТВТ "Компанії "Д.І.Б.", дане товариство просило розглянути на сесії районної ради питання передачі з балансу управління комунального майна району по остаточній балансовій вартості на баланс товариства споруди дитячої дошкільної установи №183.

У заяві про зміну підстав позову було додатково наведено, що підставою позовних вимог є те, що спірне нерухоме майно вибуло із комунальної власності за відсутності волевиявлення ради на його відчуження та, що навіть у разі законності рішення Старокиївської м. Києві ради № 348 від 12.06.2001 р. про передачу у власність АТВТ Компанія «Д.І.Б.» споруди по вул. Пушкінській, 33-А, відчуження спірного майна могло бути здійснено лише в приватизації.

Обгрунтовуючи вимоги прокурор зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2011 р. у справі № 2а-6672/11/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2012 року, визнано нечинним з моменту прийняття та скасовано рішення Старокиївської районної в м. Києві ради № 348 від 12.06.2001 року «Про передачу у власність АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» споруди по вул. Пушкінській, 33»; визнано нечинним з моменту прийняття та скасовано розпорядження Старокиївської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.09.2001 року №782 «Про споруди (3 корпуси) по вул. Пушкінській, 33»; визнано недійсним свідоцтво від 15.01.2003 року про право власності АТВТ Компанії «Д.І.Б.» на майновий комплекс по вул. Пушкінській, 33-А (літери А, Б, В) у м. Києві, видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 15.01.2003 року № 19-в; зобов'язано АТВТ Компанія «Д.І.Б.» повернути по акту-приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади Шевченківського району в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації нежитлові і приміщення дитячої установи № 183 на вул. Пушкінській 33-А (літери А, Б, В) у м. Києві.

Таким чином, за твердженнями позивачів і третіх осіб, Старокиївська районна в м. Києві рада прийняла рішення від 12.06.2001р. № 348, голосуючи виключно за передачу спірного нерухомого майна на баланс АТВТ "Компанія "Д.І.Б.", а не у власність вказаного товариства, як невірно та безпідставно зазначено в самому рішенні.

Однак дані доводи спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно вимог ст. 4 Закону України "Про власність" (в редакції чинній станом на 2001 рік), саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України "Про власність" та п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю,, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 та 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Статтею 26 зазначеного Закону визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення ю об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого з установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно ст. 59 зазначеного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених ним Законом.

Відповідно до розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", комунальна власність є спільною власністю відповідних громад, сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм права, підставою набуття права власності на комунальне майно може бути лише відповідне рішення органу місцевого самоврядування, прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, волевиявлення органу місцевого самоврядування оформлюється саме у вигляді відповідного рішення.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2005р. у справі № 41/427-44/377, залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2007р., було відмовлено в задоволенні позовних вимог заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київради щодо визнання недійсним рішення Старокиївської районної у м. Києві ради № 348 від 12.06.2001 року; розпорядження № 782 від 10.09.2001 року; угоди від 28.09.2000 року; додаткових угод № 1 та № 2 до угоди від 28.12.2000 року; свідоцтва про право власності на майновий комплекс (літери А,Б,В) по вул. Пушкінській, 33 у м. Києві за АТВТ Компанія "Д.І.Б"; зобов'язання АТВТ Компанія "Д.І.Б" передати по акту приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади Шевченківського району м. Києва нежитлові приміщення (корпуси А, Б, В) на вул. Пушкінській, 33-А у м. Києві.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд, виходив з того, що спірна угода від 28.09.2000 року за своєю правовою природою може бути віднесена до угод про співробітництво і не містить передбачених статтями 47, 48, 153 Цивільного кодексу УРСР підстав для визнання її недійсною.

Щодо рішення Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів № 348 від 12.06.2001 року суди зазначили, що воно прийняте відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки будівля перебувала у комунальній власності територіальної громади Старокиївського району м. Києва. Тому Старокиївська районна у м. Києві рада мала право розпорядження вказаним об'єктом комунальної власності згідно з частиною 5 статті 60 вказаного закону.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України у відповідності з частиною 2 Конституції України.

Однак, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2011р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2012р., було частково задоволено заяву заступника прокурора м. Києва та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2013р. у справі №К9991/35487/12 касаційну скаргу Акціонерного товариства відкритого типу Компанії "Д.І.Б." задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2011р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2012р. у справі скасовано. В задоволенні заяв заступника прокурора м. Києва та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київради про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2005р. у даній справі відмовлено. Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Таким чином, на день вирішення даного спору рішення Старокиївської районної у м. Києві ради № 348 від 12.06.2001р., на підставі якого відповідач 1 набув право власності на спірних об'єкт нерухомості, є чинним.

Крім того, з протоколу сесії Старокиївської районної ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001 pоку вбачається, що на порядок денний сесії Старокиївської районної ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001 pоку було винесено саме питання "Про передачу у власність АТВТ Компанії "Д.І.Б." споруди по вул. Пушкінській, 33".

Як вбачається із стенограми виступів депутатів під час сесії, копія якої наявна в матеріалах справи (т. ІV, а.с. 132), депутати Старокиївської районної у м. Києві ради прийняли порядок денний в цілому без зауважень, проти голосувала лише одна особа.

Таким чином, рішення Старокиївської районної у м. Києві ради № 348 від 12.06.2001р. було прийнято у відповідності з порядком денним, винесеним на розгляд сесії.

Відповідно до статей 140, 144 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Отже, в якості належного доказу, що підтверджує волевиявлення органу місцевого самоврядування, згідно з нормами Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є відповідне рішення цього органу, яке, зокрема і породжує виникнення певних прав і обов'язків у осіб, яким воно адресовано.

Що стосується листа АТВТ "Компанії "Д.І.Б." № 43 від 03.05.2001р. до голови Старокиївської районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд на сесії районної ради питання передачі з балансу управління комунального майна району по остаточній балансовій вартості на баланс АТВТ "Компанія "Д.І.Б." споруд дитячої дошкільної установи № 183, то вказаний лист не свідчить про неправомірність рішення Старокиївської районної в м. Києві ради №348 від 12.06.2001р. "Про передачу у власність АТВТ "Компанія "Д.І.Б." споруди по вул. Пушкінській, 33", прийнятого у межах повноважень, що надані відповідній раді частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Щодо посилань прокурора та позивачів на порушення вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація - це відчуження майна, що перебуває у державній (комунальній власності) на користь юридичних та фізичних осіб, які можуть бути покупцями.

Одним із принципів приватизації, згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного майна", є продаж об'єктів приватизації виключно за кошти.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 15 вказаного Закону, приватизація майна невеликих державних підприємств (об'єктів малої приватизації) здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизації)".

Стаття 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизації)" визначає такі способи приватизації як викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом.

Викуп застосовується до об'єктів малої приватизації не проданих на аукціоні, за конкурсом.

Частинами 1 та 3 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизації)" визначено, що місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом або викупу.

Включення об'єктів малої приватизації до вказаних переліків здійснюється відповідно до Держаної та місцевих програм приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або покупців.

У статті 11 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції від 21.12.2000р.) визначено, що порядок приватизації державного майна передбачає: опублікування списку об'єктів, які підлягають приватизації, у виданнях державних органів приватизації, місцевій пресі; прийняття рішення про приватизацію об'єкта на підставі поданої заяви або виходячи із завдань Державної програми приватизації та створення комісії з приватизації; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта; проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємства, що приватизується (за винятком об'єктів малої приватизації); затвердження плану приватизації або плану розміщення акцій відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, та їх реалізацію.

Відповідно до Закону України "Про Державну програму приватизації" (в редакції від 07.12.2000 р.), до об'єктів приватизації Групи Ж відносяться: незалежно від вартості об'єкти охорони здоров'я, освіти, культури, мистецтва та преси, фізичної культури і спорту, телебачення та радіомовлення, видавничої справи, а також об'єкти санаторно-курортних закладів, профілакторії, будинки і табори відпочинку (за винятком об'єктів санаторно-курортних закладів і будинків відпочинку, які перебувають на самостійних балансах), у тому числі об'єкти соціально-побутового призначення, що перебувають на балансі підприємств, у разі їх невключення до складу майна, що передається в комунальну власність або приватизується, крім об'єктів, які не підлягають приватизації відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок приватизації об'єктів групи Ж, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 14 серпня 2000 року № 169,3 органи, уповноважені управляти майном об'єктів групи Ж, подають до державних органів приватизації переліки об'єктів, що підлягають приватизації.

Пунктом 98 Закону України "Про Державну програму приватизації" визначено, що органи, вповноважені управляти майном об'єктів, віднесених до групи Ж, подають до державних органів приватизації переліки об'єктів групи Ж, що підлягають приватизації. Державні органи приватизації за погодженням з відповідними місцевими державними адміністраціями щоквартально затверджують переліки об'єктів, що підлягають приватизації.

У Рішенні Київської міської ради від 23.03.2000 р. № 59/780 "Про затвердження переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації" (в редакції від 30.01.2001р.) споруда (3 корпуси) по вул. Пушкінській, 33 не була зазначена серед об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації, а отже дана будівля не могла бути набута АТВТ Компанія "Д.І.Б" в порядку приватизації, як стверджує прокурор м. Києва та позивачі.

Виходячи з положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин сторін законодавства, приватизація не була єдиним можливим, передбаченим законодавством, способом відчуження майна комунальної власності на користь юридичної особи.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року (в редакції від 08.10.1999р.), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Отже, цивільні права і обов'язки могли виникати як з угод, передбачених законом, так і не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; наслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Як зазначалось вище, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна.

Частиною 5 статтею 60 зазначено Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З аналізу вказаних норм вбачається, що Старокиївська районна рада мала право приймати рішення про передачу з комунальної власності (відчуження) у власність АТВТ "Компанія "Д.І.Б." споруди по вул. Пушкінській, 33, а відповідач 1, у свою чергу, мав право в порядку ст. 4 ЦК УРСР набути у власність дану споруду на підставі адміністративного акту, яким є рішення Старокиївської районної в м. Києві ради № 348 від 12.06.2001р.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому відповідачем 1 на підставі Договору купівлі-продажу від 19.06.2009р. та Додаткового договору до нього від 24.12.2009р. було відчужено спірне нерухоме майно на користь ТОВ "Лакі Трейдер".

Прокурор та позивачі вважають, що зазначений договір підлягає визнанню недійсним, оскільки АТВТ "Компанія "Д.І.Б." одержало у володіння спірне нерухоме майно та зареєструвало право власності на нього з порушенням вимог законодавства, фактично АТВТ "Компанія "Д.І.Б." не набуло права власності на нього в розумінні ст. 328 Цивільного кодексу України, а відтак, у відповідності до ст.ст. 317, 319 вказаного Кодексу, не мало законного права на розпорядження ним.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового цивільного права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду. Одним із способів захисту порушеного права закон визначає визнання правочину (господарських угод) недійсними з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними") отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Наявними у справі доказами підтверджується правомірність набуття відповідачем 1 права власності на спірне нерухоме майно, тому останній не позбавлений був права на власний розсуд розпорядитись цим майном, зокрема, відчужити на користь відповідача 2.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до приписів ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товарів, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

На момент укладення спірного договору відповідач 1 мав статус власника нерухомого майна, яке відчужувалось на користь ТОВ "Лакі Трейдер".

Також, до матеріалів справи залучені виписки по особовому рахунку АТВТ "Компанія "Д.І.Б.", з яких вбачається здійснення відповідачем 2 оплати за придбаний на підставі Договору купівлі-продажу від 19.06.2009р. об'єкт нерухомого майна, що підтверджує спрямованість оспорюваного правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Колегія суддів вважає, що судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки судом не встановлено невідповідність змісту правочину вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з обставин даної справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем 1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Зважаючи на те, що про факт укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009р. та переходу права власності на майновий комплекс площею 2158,3 кв. м. по вул. Пушкінська, 33-а до ТОВ "Дім на Пушкінський" прокуратурі міста Києва стало відомо з листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25.06.2012р. за № 23947 (И-2012) (т. І а.с. 31). Прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 21.08.2012р., (згідно з вхідним штампом канцелярії суду).

Таким чином, прокурором не пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, а заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. "Стретч проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі №21-8во07.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013р. у справі № 5011-38/11533-2012 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника генерального прокурора України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013р. у справі № 5011-38/11533-2012 - без змін.

2. Матеріали справи № 5011-38/11533-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова