РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/4805/16

За позовом Заступника прокурора міста Києва

до 1. Київської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Віліма-95"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-М"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та державного акту на право власності

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Бондарчук І.П. - за посвідчення від 13.05.2014 року;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: Пасенюк К.О. - за довіреністю від 11.04.2016 року;

від відповідача-3: Кудряшов О.Ю. - за довіреністю від 11.04.16 року;

від третьої особи: Єркін М.М. - за довіреністю від 27.03.2016 року.

В судовому засіданні 20 жовтня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Віліма-95" та Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 06.10.2011 № 337/6553 «Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-виставкового залу на вул. Круглоуніверситетська, 2/1 у Печерському районі м. Києва»;

2) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0150 га (кадастровий номер :76:034:0009), укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віліма-95», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі 16.12.2011 за № 584;

3) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0150 га (кадастровий номер :76:034:0009), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ Діамант Хол», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. та зареєстрований в реєстрі 28.08.2012 за № 1987;

4) визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0150 га на вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» з відміткою про перехід права власності до товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Діамант Хол» з відміткою про перехід права власності до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Діамант Хол», який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку 09.11.2012 за № 02-8-00365.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Київської міської ради № 337/6553 від 06.10.2011р. «Про продаж земельної ділянки ТОВ «Віліма-95» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-виставкового залу на вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва» та укладені договори купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки не відповідають вимогами чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року у справі № 910/4805/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року скасовано, справу № 910/4805/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу № 910/4805/16 передано судді Цюкалу Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року розгляд справи призначено на 28.09.2016 року.

В судовому засіданні 28.09.2016 року оголошувалась перерва до 04.10.2016 року.

28.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-М" (01004, м. Київ, Крутий узвіз, будинок 3-В, ідентифікаційний код 33236949). Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 20.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 року заяву заступника прокурора міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/4805/16 задоволено. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (01024, м. Київ, вулиця Круглоуніверситетська, будинок 2/1, ідентифікаційний код 37954880) та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,0150 га по вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва (кадастровий номер :76:034:0009), вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва торгівельно-виставкового залу по вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва, а також заборонено наведеним особам здійснювати будь-які інші дії із вказаною земельною ділянкою.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради № 337/6553 від 06.10.2011р. затверджено проект землеустрою відведення земельної ділянки, погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, затверджено її вартість та вирішено продати Товариству з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» земельну ділянку площею 0,0150 га для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-виставкового залу на вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва.

На виконання вищезазначеного рішення, 16.12.2011 між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 2/1 у Печерському районі міста Києва, площею 0,0150 га, кадастровий номер :76:034:0009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 16.12.2011 та зареєстрований в реєстрі за № 584.

12.07.2012р. на підставі рішення Київської міської ради № 337/6553 від 06.10.2011р. та договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 16.12.2011р. № 584 Головним управлінням земельних ресурсів Київради (Київської міської державної адміністрації) видано державний акт серії ЯЖ № 049615 на право власності на земельну ділянку площею 0,0150 га для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-виставкового залу, що розташована по вул. Круглоуніверситетській, 2/1 у Печерському районі м. Києва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-8-00357.

У подальшому, 28.08.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віліма-95» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ Діамант Хол» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов п. 1, 3, 4 якого представник продавця продав, а представник покупця купив належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0150 га, кадастровий номер :76:034:0009, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 2/1 у Печерському районі міста Києва. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво, експлуатація та обслуговування торгівельно-виставкового залу. Продаж вчинено за 917 400,00 грн.

Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. 28.08.2012 та зареєстровано в реєстрі за № 1987.

Позовні вимоги обґрунтовані фактично тим, що Київською міською радою було порушено встановлений законом порядок продажу земельних ділянок комунальної власності.

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.97 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.06 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32- 35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. The United Kingdom) від 24.06.03, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Виходячи із умов оспорюваного договору купівлі-продажу ТОВ «Віліма-95» очікувало на набуття права власності в значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також слід зазначити, що у рішенні від 24.06.03 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" (Stretch v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила", тобто визнання недійсними рішення публічного органу та договору згідно яких майно отримане у власність від держави та подальше позбавлення цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Слід зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 14.03.07 на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовував рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства".

Як зазначив у вказаній постанові Верховний Суд України: "Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця".

Аналогічну правову позицію наведено в постановах Вищого господарського суду України від 09.04.08 у справі № 15/234, від 04.12.08 у справі № 2/142-08, від 21.07.10 у справі № 8/19пд, від 02.03.12 у справі № 36/310; а також у постанові від 19.01.12 № К-41237/09 і ухвалі від 05.09.2012р. № К/9991/55096/11 Вищого адміністративного суду України; у постанові від 16.05.12 № 6-48577ск11 і ухвалі від 01.08.12 № 6-16881св12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

При цьому прокурором не доведено наявності умислу у ТОВ «Віліма-95» на незаконне заволодіння об'єктом приватизації.

Таким чином, не залежно від того чи наведені прокурором в обґрунтування своїх позовних вимог обставини являють собою порушення вимог закону та інтересів держави, на цих підставах позов все одно не може бути задоволений.

Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, добросовісність набуття майна презюмується і таке набуття майна породжує право власності на нього, за виключенням чітко визначених законом випадків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, у випадку коли певне майно, яке було відчужене за договором із порушенням вимог закону, у подальшому було перепродане іншій особі, то остання в силу положень ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 328 ЦК України вважається добросовісним набувачем такого майна (за відсутності належного спростування добросовісності набуття майна, тобто доведення умислу або обізнаності), а відтак, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 321, ч. 1 ст. 330 ЦК України може бути позбавлена права власності на таке майно лише в порядку встановленому статтею 388 ЦК України, тобто шляхом звернення до цієї особи з віндикаційним позовом про витребування майна від добросовісного набувача, за наявності встановлених у ч. 1 ст. 388 ЦК України підстав, у поєднанні із вимогою про визнання недійсним первинного договору купівлі-продажу цього майна.

Відповідно, не може бути визнаний недійсним правочин наступний після первинного договору купівлі-продажу майна, оскільки правочин купівлі-продажу, за яким це майно придбала особа, яка вважається його добросовісним набувачем, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 328, ч. 1 ст. 330 ЦК України, за відсутності визначених у ч. 1 ст. 388 ЦК України обставин, вважається законною підставою набуття права власності, і, відповідно, має юридичну силу правовстановлюючого документа, а відтак наведений правочин не може визнаватись недійсним на загальних підставах, тим більше, із правовими наслідками передбаченими ч. 1 ст. 216 ЦК України у вигляді реституції.

Аналогічна правова позиція також викладена у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9.

Отже, добросовісний набувач є законним власником придбаного ним майна не залежно від наявності у особи, в якої він його придбав, права на відчуження цього майна, якщо дана особа первинно набула таке майно за наявності волевиявлення його законного власника, і, відповідно, добросовісний набувач у момент придбання майна не був обізнаний про відсутність у продавця належних правомочностей.

Іншими словами, законом встановлено правові гарантії захисту добросовісного набувача шляхом наділення останнього правом власності на майно, яке хоч і було придбане у особи, яка не мала права на його відчуження, проте таке придбання відбулось за відсутності обізнаності про це, тобто за відсутності усвідомленого наміру протиправного заволодіння майном, а також за умови, що первинний законний власник не був позбавлений цього майна поза його волею.

При цьому, у даному випадку, добросовісний набувач, також, відповідно, наділяється законним правом повністю уникнути правової відповідальності за придбання майна від особи, яка відчужила його незаконно.

Внаслідок цього, первинний власник, втрачає своє право власності на майно, оскільки таке право згідно вимог закону виникає у добросовісного набувача, який, за відсутності чітко встановлених законом підстав, не може бути позбавлений цього права.

Таким чином, враховуючи те, що відчуження спірної земельної ділянки відбулося за наявності волевиявлення Київської міської ради, договір купівлі-продажу вказаної ділянки, укладений між ТОВ «БЦ Діамант Хол» та ТОВ «Віліма-95» не може бути визнаний недійсним на загальних підставах.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.01.2017 року.

СуддяЮ.В. Цюкало