ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.12.2016 Справа №905/1026/16

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді Кротінової О.В, суддів: Левшиної Г.В., Уханьової О.О.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 2173624,62 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

Згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.04.2016р. по 25.04.2016р., з 16.08.2016р. по 15.09.2016р., з 15.09.2016р. по 06.10.2016р. та з 01.11.2016р. по 06.12.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №б/н від 25.02.2016р. до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2173624,62 грн., у тому числі пені у розмірі 1364124,35 грн., втрат від інфляційних процесів, розмір яких складає 390999,57 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми, розмір яких складає 418500,70 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1026/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 02.03.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1026/16.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н від 04.01.2013р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат за зобовязаннями січня-березня, червня-грудня 2013р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, сальдо та операції по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 30.04.2015р., а також у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н від 04.01.2013р. разом із додатковою угодою №1 від 10.07.2013р. до нього; лист Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» №04-957а від 24.06.2014р. «Про доповнення банківських реквізитів у договорі на купівлю-продаж природного газу для населення за 2013р.», акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від 31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 31.12.2013р., від 25.06.2014р., від 18.08.2014р., довіреності на представників позивача, правоустановчі документи підприємства позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 610-612, ст.625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 24.03.2016р., яким до матеріалів справи долучено у копіях: відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №23-07/821-17 від 07.05.2015р., довіреність на представника, в оригіналах: довідка б/н від 18.03.2016р. про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог, а також про відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство, реєстр прийнятих платежів на користь НАК «Нафтогаз України» від ПАТ «Маріупольгаз» через АТ «Ощадбанк» за період з 01.01.2013р. по 13.10.2015р. вкл.

12.04.2016р. відповідачем представлено суду відзив №887юр від 11.04.2016р. на позовну заяву, у якому останній не погоджується із зарахуванням позивачем оплат, здійснених відповідно до умов спільних протокольних рішень, що підписано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» №20 від 11.01.2005р. (в редакції від 28.01.2013р.), наказу Міністерства палива та енергетики України №55/57/43 від 03.02.2009р. «Про затвердження Порядку розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію», діючого на момент відповідних розрахунків; зазначено, що позивачем не враховано при розрахунку штрафних санкцій, що з моменту підписання спільного протокольного рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок та строки проведення розрахунків за природний газ, окрім того, позивачем не враховано п.6.1 договору та Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затверджений постановою НКРЕ №1000 від 02.08.2012р.; звернуто увагу суду на підписання актів приймання-передачі природного газу за лютий 2013р. 25.06.2014р. та за листопад 2013р. 18.08.2014р. З огляду на потребу в аналізі багатьох документів та спеціальних знань у галузі фінансів та економіки просить призначити судову економічну експертизу за власний рахунок.

До відзиву додано платіжні доручення №1024 від 25.02.2013р., №49 від 04.02.2014р., №1377 від 28.02.2014р., реєстри оплат ПАТ «Маріупольгаз» за газ природний по договору №13-252-Н НАК «Нафтогаз України» за 2013р. 2014р., повна інформаційна довідка з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №104926 від 07.04.2016р., а також у копіях: супровідний лист №06-89/1011 від 31.03.2016р., лист №04-612 від 30.03.2016р., виписки по рахунках за 31.01.2013р., за 26.02.2013р., за 29.03.2013р., за 17.05.2013р., за 31.05.2013р., за 29.07.2013р., за 23.08.2013р., за 26.09.2013р., за 29.10.2013р., за 22.11.2013р, за 23.12.2013р., листи «Про уточнення призначення платежу» №04-764 від 30.04.2014р., документи, що підтверджують правовий статус підприємства, ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» АЕ №295548 від 15.04.2015р., ліцензія Національної комісії регулювання електроенергетики України на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом АГ №507428 від 17.05.2011р., наказ Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» «Про засвідчення копій документів» №231 від 13.11.2014р.

25.04.2016р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано заперечення №897юр від 25.04.2016р. на розрахунок позовних вимог, до яких додано інформацію щодо розрахунків ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» до договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації населенню між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №13-252-Н від 04.01.2013р., контррозрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань від заборгованості ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» до договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації населенню між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №13-252-Н від 04.01.2013р., а також у копіях: спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1951 від 15.11.2013р., №1952 від 15.11.2013р., №1949 від 15.11.2013р., №1950 від 15.11.2013р., №383 від 15.02.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, зведені реєстри актів звіряння заборгованості місцевого бюджету з пільг та субсидій перед ПАТ «Маріупольгаз» по природному газу на централізоване перерахування субвенції з Державного бюджету України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України б/н б/д, платіжні доручення №91 від 18.11.2013р., №92 від 18.11.2013р., №93 від 18.11.2013р., №89 від 18.11.2013р., №76 від 18.02.2013р., супровідні листи №08-530 від 05.03.2013р., №08-2533 від 29.11.2013р., накладна курєрської служби №4600612 від 06.03.2013р., акти приймання передачі природного газу від 28.02.2013р. та від 29.11.2013р., опис вкладення у цінний лист, датований 29.11.2013р., рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, датоване 02.12.2013р., постанова Вищого господарського суду України від 11.11.2015р. по справі №914/1171/15.

Також заявлено клопотання №898юр від 25.04.2016р. про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (пені) та відстрочення виконання рішення, до якого додано інформацію про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз» №03-679 від 07.04.2016р., а також у копіях: постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №810 від 19.03.2015р. «Про видачу ліцензій на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ «Маріупольгаз», ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» АЕ №295547 від 15.04.2015р., лист №33/319/А від 04.12.2014р. «Щодо розгляду запиту на інформацію», Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу», постанова Кабінету міністрів України №705 від 25.07.2012р. «Про визначення гарантованих постачальників природного газу».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.04.2016р. продовжено строк розгляду спору по справі №905/1026/16 на 15 днів по 19.05.2016р. в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання відповідача.

10.05.2016р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №910юр від 06.05.2016р., до якого додано уточнюючу інформацію щодо розрахунків ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» по договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації населенню між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №13-252-Н від 04.01.2013р., а також у копіях: спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №173 від 24.01.2014р., зведений реєстр активів звіряння для погашення заборгованості з пільг і субсидій відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, зведені реєстри актів звіряння заборгованості місцевого бюджету з пільг та субсидій перед ПАТ «Маріупольгаз» по природному газу на централізоване перерахування субвенції з Державного бюджету України за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, платіжне доручення №3 від 27.01.2014р.

19.05.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подані пояснення б/н від 14.05.2016р., у яких вказано, що спірний договір не має жодного посилання на залежність розрахунків від своєчасності надання субвенцій державою; вказано, що спільне протокольне рішення не є договором взагалі, а лише формою погодження сторонами порядку перерахування коштів; після підписання договору про взаєморозрахунок та протокольних рішень жодних додаткових угод щодо змін зобовязань сторін не було підписано, тому відповідач не звільнений від сплати штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат через прострочення виконання зобовязань згідно договору; звернуто увагу на стратегічному значенні підприємства для економіки та безпеки держави; зауважено, що зменшення судом розміру неустойки спричинить позивачу додаткові збитки; підкреслено, що позивач є гарантованим постачальником та не може відмовитись від постачання природного газу споживачам, а отже законодавчо зобовязаний надавати споживачам природний газ, незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів, водночас, у свою чергу несе обовязок щодо своєчасного розрахунку з газодобувними підприємствами за договорами. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити відповідачу у зменшенні неустойки та у відстроченні виконання рішення.

До пояснень додано у копіях: проміжний звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 6 місяців 2015р. від 30.06.2015р., довіреність на представника.

З метою обєктивного, всебічного розгляду обставин справи призначено судову колегію для її розгляду у складі: головуючий суддя Кротінова О.В., судді Мельниченко Ю.С. та Осадча А.М. (розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/480 від 19.05.2-16р. та протокол автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.05.2016р.).

27.06.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Осадчої А.М. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя Кротінова О.В, суддя Кучерява О.О., суддя Мельниченко Ю.С. (розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/616 від 27.06.2016р. та протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.06.2016р.).

27.06.2016р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №938юр від 24.06.2016р., до якого у підґрунтя клопотання про зменшення штрафних санкцій та заперечень на розрахунок позивача додано перелік газопроводів, що зазнали пошкоджень під час військових дій, що були відновлені ПАТ «Маріупольгаз», зведену відомість майна (основних засобів), розташованих у Новоазовському районі Донецької області (на території, тимчасово не підконтрольній державі Україна) на 31.12.2015р., мовою оригіналу: «Информацию о расчетах с УСЗН по состоянию на 30.11.2014г. (с учетом возмещенных сумм и проведенных корректировок по лицевым счетам по состоянию на 01.05.2016г.), грн.» (мовою оригіналу), а також у копіях: лист головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області №072-08/192 від 29.01.2015р. «Щодо надання інформації», витяг постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. по справі №908/3435/14 та постанови Вищого господарського суду України від 14.03.2016р. по справі №908/3435/14.

16.08.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Мельниченко Ю.С. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя КротіноваО.В, суддя Кучерява О.О., суддя Осадча А.М. (розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/857 від 16.08.2016р. та протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.08.2016р.).

16.08.2016р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано заперечення б/н від 12.08.2016р. на клопотання про призначення економічної експертизи, у якому вказано, що розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних не потребує спеціальних знань та у випадку наявності сумнівів у суду він зобовязаний перераховувати їх власноручно, оскільки в даному випадку означені нарахування виконані відповідно до положень чинного законодавства; пояснено методику розрахунку пені, інфляційних витрат та 3% річних; зазначено, що в українському законодавстві відсутній такий вид судової експертизи, який включає в себе перевірку правильності нарахування пені та 3% річних; звернуто увагу суду, що клопотання відповідача про призначення судової експертизи спрямоване лише на затягування розгляду справи та уникнення юридичної відповідальності за неналежне виконання грошових зобовязань за правочином, з огляду на що, просить відмовити у задоволенні означеного клопотання.

До заперечень додано копію довіреності на представника.

13.09.2016р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 12.09.2016р., до якого додано витяг з сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень України» постанови Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. по справі №924/13/16.

06.10.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Кучерявої О.О. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя Кротінова О.В, суддя Мельниченко Ю.С., суддя Осадча А.М. (розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/1128 від 06.10.2016р. та протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.10.2016р.).

06.10.2016р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 06.10.2016р., до якого додано контррозрахунки від заборгованості ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» по договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації населенню між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №13 252 Н від 04.01.2013р. пені, 3% річних, інфляційних нарахувань.

01.11.2016р., у зв'язку з перебуванням суддів Мельниченко Ю.С., Осадчої А.М. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя Кротінова О.В, суддя Уханьова О.О., суддя Кучерява О.О. (розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/1207 від 01.11.2016р. та протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.11.2016р.).

05.12.2016р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №994юр від 02.12.2016, до якого додано додаткові пояснення №991юр від 02.12.2016р. до клопотання про зменшення розміру пені, у яких зазначено, що відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України №247 від 26.03.2008р. «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ» та постанови НКРЕ №1691 від 24.12.2012р. «Про затвердження нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, що надійшли від усіх категорій споживачів, на січень 2013р.» оплата за природний газ, отриманий у січні 2013р. за договором №13-252-Н не здійснювалася через відсутність перерахувань з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке у свою чергу не відбувалось через відсутність затвердженого нормативу перерахування коштів на рахунок позивача через невідомі відповідачу причини; вказано, що позивачем не підтверджено наявність будь-яких збитків яких він зазнав через несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань; просив урахувати специфіку розрахунків за природний газ та задовольнити клопотання про зменшення розміру пені.

Також надано додаткові пояснення №992юр від 02.12.2016р. до контррозрахунку відповідача, у яких зазначено, що оплата перерахована уповноваженим банком з поточного рахунку із спеціальним режимом використання кожного першого числа поточного місяця є поточною оплатою за природний газ поставлений у попередньому місяці, що підтверджується п.4 постанови Кабінету Міністрів України №247 від 26.03.2008р. «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ» та п.2.10 постанови НКРЕ №1000 від 02.08.2012р. «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу».

До клопотання додано інформацію №993юр від 02.12.2016р. про стан заборгованості за природний газ споживачів перед ПАТ «Маріупольгаз» на 01.11.2016р.

22.12.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Кучерявої О.О. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя Кротінова О.В, суддя Левшина Г.В., суддя Уханьова О.О. (розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/1403 від 22.12.2016р.; протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.12.2016р.).

Представник позивача у судовому засіданні 22.12.2016р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти зменшення розміру пені на 90% та відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців заперечив, з підстав власного скрутного фінансового становища.

Представник відповідача у судове засідання 22.12.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві у 2013р. газ в обсязі до 191 900,000 тисюкуб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 34 600,000; лютий - 33 000,00; березень 28 000,00; квітень 14 700,00; травень 5 400,00; червень 3 400,00; липень 3 400,00; серпень 3 400,00; вересень 4 100,00; жовтень 14 400,00; листопад 22 500,00; грудень 28 000,00.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У розумінні п.3.4 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.1 договору ціни (граничні рівні цін) на природний газ установлюються НКРЕКП.

За змістом п.5.3 договору у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання газу ці зміни є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду №1 від 10.07.2013, якою внесли зміни до п.2.1, визначивши обсяг постачання газу у 2013р. до 178 050,521 тис.куб.м. та розділу 5 договору щодо ціни газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця (п.6.2 договору).

У пункті 6.4 договору сторони погодили, що Покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обовязковими.

Також, сторони погодились, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (п.6.5 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (р.11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., від 25.06.2014р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від 31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 18.08.2014р. та від 31.12.2013р. за період січень грудень 2013р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013р. 30 519,366 тис.м.куб. на суму 12 088 529,59 грн.;

у лютому 2013р. 25 530,824 тис.м.куб. на суму 10 418 507,10 грн.;

у березні 2013р. 26 001,529 тис.м.куб. на суму 10 158 591,11 грн.;

у квітні 2013р. 12 102,131 тис.м.куб. на суму 4 913 321,57 грн.;

у травні 2013р. 4 684,089 тис.м.куб. на суму 1 927 167,56 грн.;

у червні 2013р. 3 412,582 тис.м.куб. на суму 1 268 004,34 грн.;

у липні 2013р. 3 376,725 тис.м.куб. на суму 1 310 769,91 грн.;

у серпні 2013р. 3 287,394 тис.м.куб. на суму 1 281 482,57 грн.;

у вересні 2013р. 5 906,084 тис.м.куб. на суму 2 184 390,62 грн.;

у жовтні 2013р. 16 826,576 тис.м.куб. на суму 6 598 353,65 грн.;

у листопаді 2013р. 19 671,922 тис.м.куб. на суму 8 018 709,28 грн.;

у грудні 2013р. 29 973,711 тис.м.куб. на суму 12 267 677,35 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень грудень 2013р. у загальному обсязі 181 292,933 тис.куб.м. на суму 72 435 504,65 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені, інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом січня-березня, червня-грудня 2015р.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі газу.

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що споживання природного газу у лютому 2013р. в обсязі 25 530,824 тис.куб.м. на суму 10 418 507,10 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 25.06.2014р., у листопаді 2013р. в обсязі 19 671,933 тис.м.куб. на суму 8 018 709,28 грн. - у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 18.08.2014р..

Отже, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що постачання газу за період лютий 2013р. у наведеному обсязі фактично визначено остаточно лише 25.06.2014р., у листопаді 2013р. 18.08.2014р., про що свідчать наведені відповідні акти.

За визначеннями п.3.4 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Таким чином слідує, що у такій спосіб сторони обумовили підставу для остаточного розрахунку. Тобто, складання акту приймання-передачі природного газу, із відображенням усіх перелічених даних, та його підписання має юридичним наслідком визначення певного розміру зобовязання покупця, у спірному випадку в частині обсягу спожитого газу та його вартості, ґрунтуючись на умовах укладеного договору.

Судом взято до уваги своєчасне надання відповідачем позивачу актів приймання-передачі природного газу у лютому та листопаді 2013р. датованих 28.02.2013р. та 29.11.2013р. відповідно, на підтвердження чого представлено супровідні листи №08-530 від 05.03.2013р., №08-2533 від 29.11.2013р., накладна курєрської служби №4600612 від 06.03.2013р., акти приймання передачі природного газу від 28.02.2013р. та від 29.11.2013р., опис вкладення у цінний лист, датований 29.11.2013р., рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, датоване 02.12.2013р. (т.1 а.с.223-226).

Дослідивши у сукупності наведене положення договору разом із п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3 означеного правочину та фактичними обставинами справи, слідує, що сторонами обовязок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірах: 10 418 507,10 грн. за поставлений природний газ у лютому 2013р. в обсязі 25 530,824 тис.куб.м. визначено остаточно лише за станом на кінець червня 2014р.; 8 018 709,28 грн. за поставлений природний газ у листопаді 2013р. у сере лені серпня 2014р.

Відтак, акти приймання-передачі природного газу №б/н від 25.06.2014р. та №б/н від 18.08.2014р. підписані з боку позивача та відповідача, та саме вони є підставою для остаточного розрахунку між сторонами у сумі визначеній у них та обумовлюють обовязок відповідача щодо сплати безпосередньо такої вартості природного газу, з огляду на встановлення його поставки саме в наведеному у них обсязі, з моменту їх оформлення.

За таких обставин, суд не вбачає правомірним застосування п.6.1 договору у прямому його значенні щодо визначення згідно нього моменту виникнення права вимоги остаточної сплати суми в розмірі 10 418 507,10 грн. за зобовязанням лютого 2013р., 8 018 709,28 грн. за зобовязанням листопада 2013р..

Суд дійшов висновку, що застосування цього положення правочину, у наведеній частині, можливе як звичай ділового обороту у сфері договірних відносин, що склались між сторонами, з метою усунення прогалин, які виникли в процесі правового регулювання взаємовідносин сторін, а саме у частині строків оплати поставленого природного газу в означених вище сумах.

Так, п.6.1 договору встановлено правило поведінки щодо порядку та умов проведення розрахунків, що є усталеним у певній сфері відносин.

Зважаючи на дане, суд дійшов висновку про наявність обовязку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, обсяги якого відображено в акті приймання-передачі №б/н від 25.06.2014р. - здійснити розрахунок за ним за зобовязання лютого 2013р. в сумі 10 418 507,10 грн. не пізніше 19.07.2014р., в акті приймання-передачі №б/н від 18.08.2014р. в сумі 8 018 709,28 грн. не пізніше 19.09.2014р., що є поточним строком до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (в означеному випадку - підписання актів).

Відтак, вартість поставленого природного газу остаточно повинна бути сплаченою відповідачем:

за січень 2013р. не пізніше 19.02.2013р.;

за лютий 2013р. не пізніше 19.07.2014р.;

за березень 2013р. не пізніше 19.04.2013р.;

за квітень 2013р. не пізніше 19.05.2013р.;

за травень 2013р. не пізніше 19.06.2013р.;

за червень 2013р. не пізніше 19.07.2013р.;

за липень 2013р. не пізніше 19.08.2013р.;

за серпень 2013р. не пізніше 19.09.2013р.;

за вересень 2013р. не пізніше 19.10.2013р.;

за жовтень 2013р. не пізніше 19.11.2013р.;

за листопад 2013р. не пізніше 19.09.2014р.;

за грудень 2013р. не пізніше 19.01.2014р.

При цьому, першочергово у абз.1 п.6.1 договору визначена 100% поточна оплата за газ протягом місяця поставки, яка у розумінні п.6.2 договору здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі. Але, виходячи з доводів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, розрахунок за зобовязаннями січня-березня, червня-грудня 2013р. здійснено з порушенням строків встановлених договором.

Як вбачається з відзиву відповідача №887-юр від 11.04.2016р. на позовну заяву, останній вказує, що сторони проводили розрахунки за договором №13-252-Н від 04.01.2013р., відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» №20 від 11.01.2005р. (в редакції від 28.01.2013р.), наказу Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження Порядку розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію» №55/57/43 від 03.02.2009р. та у порядку, встановленому п.6.2 договору.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши підстави та порядок нарахування заявлених позовних вимог з урахуванням встановленого, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої за несвоєчасне проведення розрахунків, у межах визначених позивачем, за зобовязаннями січня, березня, червня, серпня-жовтня, грудня 2013р.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що частину вартості газу одержаного за договором, зокрема, протягом січня, серпня, вересня, грудня 2013р. підприємство оплатило з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. на загальну суму у розмірі 2 656 108,27 грн., що підтверджується: спільним протокольним рішенням №383 від 15.02.2013р. на суму 1092856,51грн. (призначення платежу за природний газ у січні 2013р.), платіжним дорученням №76 від 18.02.2013р.; спільним протокольним рішенням №1952 від 15.11.2013р. на суму 95 486,65 грн. (призначення платежу за природний газ у серпні 2013р.), платіжним дорученням №92 від 18.11.2013р.; спільним протокольним рішенням №1950 від 15.11.2013р. на суму 149 129,32грн. (призначення платежу за природний газ у вересні 2013р.), платіжним дорученням №89 від 18.11.2013р.; спільним протокольним рішенням №173 від 24.01.2014р. на суму 1318635,79 грн. (призначення платежу за природний газ у грудні 2013р.), платіжним дорученням №3 від 27.01.2014р.

У розділах 2, 3 спільних протокольних рішень передбачено, що з метою їх реалізації попередня сторона зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України у вигляді податків не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Також відповідачем було погашено частину основного боргу за зобовязаннями січня, серпня, вересня, грудня 2013р. у порядку п.6.2 договору у розмірі 25 165 971,86 грн., а за зобовязаннями березня, червня, жовтня 2013р. у повному обсязі.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11.01.2005р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Такі висновки викладені у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. у справі №924/13/16.

Згідно із ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Враховуючи ту обставину, що уклавши вищеперелічені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний раз та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету сторони договору у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н від 04.01.2013р., тому для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та відповідно п.7.2 договору, необхідно, щоб оплату було проведено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК «Нафтогаз України» та Державного казначейства України №55/57/43 від 03.02.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №342/16358.

При цьому, доводи позивача про те, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний раз та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету не є договором та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, не заслуговують на увагу суду, оскільки останні за своєю правовою природою є додатковими угодами до договору на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н від 04.01.2013р., якими сторонами змінено порядок і строки проведення розрахунків за природний газ.

За таких обставин, судом на підставі встановлених фактичних обставин, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та здійснено перерахунок нарахованих позивачем інфляційних витрат, 3% річних та пені беручи до уваги п.6.2, п.6.5 договору на купівлю-продаж природного газу №13-252-Н від 04.01.2013р., а також приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями).

Відтак, врахувавши часткове погашення зобовязань за рахунок виділених субвенцій, із призначенням платежу, встановленого вищеозначеними спільними протокольними рішеннями, сума 3% річних за зобовязаннями січня, березня, червня, серпня-жовтня, грудня 2013р. у загальній сумі становить 278 487,31 грн., інфляційних витрат 230 991,20 грн., пені 967 822,36 грн.

З огляду на здійснення судом перерахунку заявлених позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН» та представлений відповідачем контррозрахунок із клопотанням №б/н від 06.10.32016р., у задоволенні звернення останнього про призначення та проведення судово-економічної експертизи відмовлено, адже за викладених обставин не виявлено потреби у розумінні приписів ст.41 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання №б/н від 03.10.2016р. про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (пені) на 90% та про відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 967 822,36 грн.

Частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, за висновками суду, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг на який нараховано штрафні санкції, незначний час прострочення, систематичне погашення суми основного боргу та повну її сплату, загальний розмір нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, перенасиченість грошовими вимогами позивача, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та обставини, на які посилається відповідач у своєму зверненні, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для задоволення цього клопотання частково, оскільки, за результатми встановленого, беручи до уваги наявність факту прострочення, зменшення пені на 90% є надмірним.

Відтак, суд зменшує розмір суми пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 483 911,18грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Маріупольгаз пені підлягають задоволенню частково, у сумі встановленої судом.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач також просить відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців, посилаючись на здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, у тому числі, населенню на території проведення антитерористичної операції, наявність перепон та труднощів у провадженні господарської діяльності. Звернуто увагу на сферу діяльності підприємства.

Розстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, заявником (відповідачем) не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання цього рішення суду або роблять неможливою сплату присудженої до стягнення суми одноразово, необґрунтовано термін у 6 місяців на який необхідно відстрочити виконання судового акту.

Посилання на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань, як і відповідний статус підприємства, що, у відношенні відповідача не встановлює підстав ухилення від їх виконання та певних пільг у питанні відстрочення, крім того, враховуючи фінансовий стан позивача та баланс інтересів сторін, а також період (2013р.) у який вчинено спірне порушення договірних зобовязань.

Одночасно, за змістом ст.ст.3, 42 Господарського кодексу України господарська діяльність субєктами господарювання (підприємцями) здійснюється самостійно та на власний ризик.

Інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду заявником не надано.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №905/1026/16 є необґрунтованими, недоведеними та недоцільними, а тому такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2173624,62 грн., у тому числі пені у розмірі 1364124,35 грн., втрат від інфляційних процесів, розмір яких складає 390999,57 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми, розмір яких складає 418500,70 грн., задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми пені до 483911,18 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Миколаївська, б.16, , п/р 3249 у ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 993389,69 грн. , у тому числі 483911,18грн. пені, 278487,31 грн. 3% річних, 230991,20 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 22159,51 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 22.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 27.12.2016р.

Головуючий суддя О.В. Кротінова

Суддя Г.В. Левшина

Суддя О.О. Уханьова