ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.2016р. Справа №905/1668/16

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді Шилової О.М.,

суддів Філімонової О.Ю., Ніколаєвої Л.В.

при секретарі судового засідання Часовському Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області

про: стягнення 350458,74грн. основного боргу, 77487,18грн. пені, 147999,65грн. інфляційних втрат, 4551,40грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.№14-94 від 18.04.2014р.,

від відповідача: не зявився.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

27.09.2016р. з 17-15 год. до 17-20 год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області про стягнення 350458,74грн. основного боргу, 77487,18грн. пені, 147999,65грн. інфляційних втрат, 4551,40грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: Договір купівлі-продажу природного газу №622/2525-БО-6 від 28.02.2014р. та Додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. тощо.

До позову додає розрахунок сум основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань станом на 16.06.2015р. (т.1, а.с.23-26).

Ухвалою суду від 30.06.2016р. найменування відповідача у справі №905/1668/16 змінене з Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області на ОСОБА_2 акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області (т.1, а.с.84-85).

Протягом розгляду справи позивач надав:

1) пояснення б/н від 14.07.2016р. до розрахунку позовних вимог (т.1, а.с.244-248);

2) з супровідним листом б/н від 08.09.2016р. оригінал акту звірки розрахунків за Договором №622/2525-БО-6 від 28.02.2014р. за період 01.01.2014р. 30.04.2016р. (т.2, а.с.61-65);

3) пояснення б/н від 23.09.2016р., в яких заперечив, що має статус енергопостачальної компанії (т.2, а.с.73-74).

Протягом розгляду справи відповідач надав:

1) заперечення №09/40 від 29.06.2016р. на позовну заяву (з додатками) (т.1, а.с.58-79, 87-119);

2) пояснення №09/40 від 11.07.2016р. до контррозрахунку позовних вимог (з додатками) (т.1, а.с.122-164, 201-242);

3) клопотання №09/40 від 13.07.2016р. про зменшення розміру пені на 50% (з додатками) (т.1, а.с.166-195; т.2, а.с.5-51);

4) з супровідним листом вх.№2085 від 15.07.2016р. додаток до клопотання про зменшення розміру пені (т.1, а.с.196-200).

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 18.07.2016р. визначено склад судової колегії для подальшого розгляду справи №905/1668/16 (т.1, а.с.249, 250). Протягом розгляду спору колегіальний склад суду змінювався. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2016р. у звязку з перебуванням суддів Паляниці Ю.О. та Огороднік Д.М. у відпустках визначений наступний склад колегії для розгляду справи №905/1668/15: ОСОБА_3 головуючий суддя, судді Філімонова О.Ю., Ніколаєва Л.В. (т.2, а.с.72).

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, керуючись законом, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №622/2525-БО-6 (далі Договір, т.1, а.с.27-32).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Продавець передає Покупцеві з 01.02.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 861258куб.м. (п.2.1. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.03.2014р. т.1, а.с.33).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.02.2014р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. Договору).

Додатковими угодами №2 від 30.04.2014р., №3 від 16.05.2014р., №4 від 13.06.2014р., №5 від 30.09.2014р., №6 від 11.11.2014р., №7 від 01.12.2014р. до Договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ (т.1, а.с.34-39).

Договір і Додаткові угоди №1 №7 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

Відповідно до абзацу першого Загальних положень Статуту відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (т.1, а.с.108 зворотний бік).

З актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. (т.1, а.с.49-51) вбачається, що відповідач прийняв від позивача у жовтні грудні 2014 року природний газ на підставі Договору в обсязі 86066куб.м. на загальну суму 614842,17грн.: у жовтні 7491куб.м на суму 47985,97грн., у листопаді 32383куб.м на суму 216397,46грн. та у грудні 45742куб.м на суму 350458,74грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у жовтні грудні 2014 року виконав належним чином.

В свою чергу, відповідач повністю оплатив отриманий у жовтні грудні 2014 року природний газ, що підтверджується наданими ним копіями платіжних доручень №52067 від 22.08.2014р. на суму 8794,92грн. (з яких 3465,77грн. зараховано позивачем як оплата за серпень 2014 року і 5329,15грн. як передплата за жовтень 2014 року), №66516 від 15.12.2014р. на суму 42656,82грн., №66660 від 16.12.2014р. на суму 216397,46грн., а також листа №19/380 від 21.03.2016р. про зарахування переплати за Договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. в сумі 350458,74грн. на Договір №622/2525-БО-6 (т.1, а.с.105-107, 114).

Повне виконання відповідачем зобов'язань за Договором №622/2525-БО-6 від 28.02.2014р. щодо оплати спожитого у жовтні грудні 2014 року природного газу підтверджується також актом звірки розрахунків за період 01.01.2014р. 30.04.2016р., з якого вбачається, що станом на 30.04.2016р. тобто до подання даного позову до суду, яке відбулось 04.05.2016р. (т.1, а.с.53) відповідач повністю розрахувався за газ, отриманий за Договором (т.1, а.с.115-116; т.2, а.с.62-63).

З огляду на викладене суд відмовляє у стягненні 350458,74грн. основного боргу.

З перелічених вище платіжних доручень, листа та акту звірки розрахунків (т.1, а.с.105-107, 114, 115-116; т.2, а.с.62-63) вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у жовтні грудні 2014 року природний газ Покупцем здійснено після спливу встановленого Договором терміну оплати, чим порушено вимоги ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Отже, умови п.9.3. Договору, якими строк позовної давності щодо стягнення пені встановлений тривалістю у пять років, відповідають приписам чинного законодавства.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2 Договору зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача 77487,18грн. пені.

Для нарахування пені позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (т.1, а.с.23-26), суд встановив, що порядок її нарахування відповідає умовам п.6.1, п.7.2 та п.9.3. Договору і приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України, проте нарахування пені за період 07.02.2015р. 04.03.2015р. суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015р.

Так, з п.1.2. Договору (т.1, а.с.27) вбачається, що газ, який поставлявся за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями тобто у даному випадку Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З п.12 Договору (т.1, а.с.32) вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Маріуполь Донецької області, яке і на момент укладення Договору, і на дату винесення даного рішення є місцем державної реєстрації відповідача.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.2 ст.35 ГПК України суд визнає інформацію про проведення АТО на території Донецької області загальновідомою.

Відповідно до п.2 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012р. "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відносинах з Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", що виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №622/2525-БО-6 від 28.02.2014р., є енергопостачальною компанією.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію та відмовляє позивачу у стягненні пені, нарахованої за період 07.02.2015р.-04.03.2015р.

З огляду на викладене стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.ст.6, 259, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216-218, ч.1 ст.230 ГК України підлягає пеня у розмірі 7529,86грн., нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ:

- за жовтень 2014 року в сумі 1014,41грн. за період 15.11.2014р. 15.12.2014р.;

- за листопад 2014 року в сумі 332,01грн. за період 15.12.2014р. 16.12.2014р.;

- за грудень 2014 року в сумі 6183,44грн. за період 15.01.2015р. 06.02.2015р.

У клопотанні №09/40 від 13.07.2016р. (т.2, а.с.5-7) відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50%. В обґрунтування клопотання послався на: повне погашення основного боргу за Договором на момент звернення позивача до суду; наявність великої заборгованості Державного бюджету України зі сплати бюджетного відшкодування ПДВ та за іншими розрахунками з бюджетом; вимушене зниження обсягів виробництва та, як наслідок, скрутне матеріальне становище; збитковість господарської діяльності підприємства; розташування підприємства у районі проведення АТО, в безпосередній близькості від лінії зіткнення.

За приписом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи рішення, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пеня є різновидом неустойки, яка в свою чергу має подвійну правову природу одночасно є засобом забезпечення договірних зобовязань (стимулює їх виконання) і мірою відповідальності за неналежне виконання зобовязання (санкцією), тобто має компенсаційний характер.

Суд бере до уваги, що скрутне матеріальне становище відповідача підтверджене належними доказами та спричинене обставинами, які не залежать від волі відповідача (проведення АТО в Донецькій області, погіршення платіжної дисципліни з боку населення, бюджетних організацій та інших контрагентів позивача, несвоєчасність розрахунків Державного бюджету з підприємством тощо).

Так, дебіторська заборгованість перед ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» за розрахунками з бюджетом станом на 01.01.2016р. складала 759647000грн., станом на 31.03.2016р. вже 856806000грн. (т.2, а.с.9).

Крім того, місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» є м.Маріуполь, і відповідач несе додаткові ризики та витрати у звязку з проведенням на території Донецької області АТО та розташуванням підприємства в безпосередній близькості від лінії зіткнення (т.2, а.с.11) зокрема, бере активну участь у відновленні пошкоджених обєктів житлового фонду та інфраструктури міста (т.2, а.с.24-33, 37-48), а також вимушений зменшувати обсяги виробництва (т.2, а.с.10) через оточення м.Маріуполя з початку проведення АТО пятьма колами блокпостів, що значно ускладнює автомобільне сполучення з постачальниками сировини та іншими контрагентами.

У зв'язку з викладеним та враховуючи: завчасну оплату природного газу, поставленого за Договором до жовтня 2014 року; ненадання позивачем обґрунтованих заперечень на клопотання про зменшення розміру пені та доказів настання для нього негативних наслідків, спричинених саме невиконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором; приймаючи до уваги проведення АТО на території Донецької області з квітня 2014 року та розташування підприємства відповідача в безпосередній близькості від лінії зіткнення; беручи до уваги повне погашення основної заборгованості до дати звернення позивача до суду і те, що позивачем нараховані 3% річних та інфляційні, що також компенсує можливі збитки; намагаючись дотримати баланс інтересів обох сторін, суд вважає за можливе скористатися своїм правом та зменшити розмір пені на 30%.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 5270,90грн.

На підставі приписів ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 147999,65грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 4551,40грн.

Судом перевірено розрахунки вказаних сум та встановлено:

1) розрахунок 3% річних (т.1, а.с.23-26) арифметично вірний. З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 4551,40грн., нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ:

- за жовтень 2014 року в сумі 108,69грн. за період 15.11.2014р. 15.12.2014р.;

- за листопад 2014 року в сумі 35,57грн. за період 15.12.2014р. 16.12.2014р.;

- за грудень 2014 року в сумі 4407,14грн. за період 15.01.2015р. 16.06.2015р.

2) Здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань (т.1, а.с.23-26) суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості з огляду на таке.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю (на заборгованість за кожний місяць поставки газу інфляційні нараховані, починаючи з наступного за ним місяця, в якому прострочення виконання виникло лише з 15 числа), в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні інфляційних, нарахованих на заборгованість: за жовтень 2014 року за період листопад 2014 року; за листопад 2014 року за період грудень 2014 року; за грудень 2014 року за період січень 2015 року.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція (абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.).

З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягають інфляційні в сумі 125929,22грн., нараховані на заборгованість за поставлений у грудні 2014 року природний газ за період лютий травень 2015 року.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо порушення позивачем порядку нарахування 3% річних і пені шляхом включення до розрахунку дня фактичної оплати грошових коштів (т.1, а.с.59, 89-90; 122, 201-202) з огляду на таке.

Статті 598, 599 ЦК України регулюють порядок припинення зобовязання.

Так, зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК України) з цього приводу суд зазначає, що за приписом ч.4 ст.232 ГК України відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. В свою чергу, відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. При цьому штрафними санкціями ГК України визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230).

Відповідачем не доведено, що правовідносини зі сплати пені за Договором врегульовані сторонами або законом іншим чином, ніж це передбачене ГК України.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України) з цього приводу суд зазначає, що під належним виконанням зобовязання ЦК України розуміє виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань; якщо учасником зобовязання порушено хоча б одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується, оскільки в такому разі на сторону, що допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, передбачені як умовами договору, так і нормами закону (сплата пені, річних, відшкодування збитків тощо). Зобовязання вважатиметься припиненим лише після того, як сторона, що допустила неналежне виконання, здійснить усі дії, що випливають із трансформованого зобовязання.

Сплата трьох процентів річних серед іншого є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Водночас відповідач не довів суду, що суми оплат кожного разу перераховувались ним саме на початку операційного дня і позивач в день перерахування протягом всього робочого часу мав можливість вільно розпоряджатися ними. Отже, за позбавлення позивача можливості користуватися коштами, належними до сплати позивачеві, відповідачем має бути сплачена компенсація у вигляді трьох процентів річних по кожний день оплати включно.

Судовий збір відповідно до приписів абз.3 ч.1 ст.49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що позивач платіжним дорученням №4002936 від 12.04.2016р. сплатив 8708грн. судового збору за подання позову (т.1, а.с.8), з яких підлягало сплаті до Державного бюджету 8707,45грн. Отже, переплачена позивачем сума судового збору в розмірі 0,65грн. може бути повернена ухвалою суду на підставі відповідного клопотання позивача згідно з приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст.129 Конституції України; ст.ст.6, 259 (ч.1), 525, 526, 530, 549, 551 (ч.3), 598, 599, 612 (ч.1), 625, 627 Цивільного кодексу України; ст.ст.193, 216-218, 230 (ч.1), 231 (ч.6), 232 (ч.ч.4, 6), 233 (ч.1) Господарського кодексу України; Закону України №543-96ВР від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; ст.30 Закону України №2346-III від 05.04.2001р. "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"; Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»; ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011р.; п.2 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012р. "Про визначення гарантованих постачальників природного газу"; керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 4-6, 22, 33, 34, 35 (ч.2), 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області про стягнення 350458,74грн. основного боргу, 77487,18грн. пені, 147999,65грн. інфляційних втрат, 4551,40грн. 3% річних задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної пені на 30% до 5270,90грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка, 1; ідентифікаційний код 00191129) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 5270,90грн. пені, 125929,22грн. інфляційних втрат, 4551,40грн. 3% річних, 2069,76грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.09.2016р. оголошено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2016р.

Головуючий суддя О.М. Шилова

Суддя О.Ю. Філімонова

Суддя Л.В. Ніколаєва

надруковано 3 прим.:

1 до справи, 2 сторонам