ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 Справа №917/304/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників 06.06.2016 та 23.06.2016:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області,

вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36000

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба",

с. Очеретувате Семенівського району Полтавської області, 38270

про стягнення 21 744,48 грн. збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" про стягнення 21 744,48 грн. збитків за шкоду, заподіяну відповідачем порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища шляхом засмічення земельної ділянки на території Товстівської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

10.05.2016 до суду надійшло клопотання позивача від 10.05.2016 про залучення до судового розгляду посадової особи Полтавської філії державної установи "Інституту охорони грунтів України" для дачі пояснень щодо стану спірної земельної ділянки.

Згідно статті 30 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів.

В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що Полтавською філією державної установи "Інституту охорони грунтів України" було проведено моніторинг ґрунтів, який включає в себе відомості про паспорт поля, агрохімічну оцінку якості ґрунтів, еколого-агрохімічний склад ґрунту, екологічний стан земель на території Товстівської сільської ради Семенівського району Полтавської області в 2015 році.

У п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що Господарський суд може скористатися правом, наданим йому статтею 30 ГПК, для виклику відповідного спеціаліста з метою участі його в судовому процесі, якщо обставини справи свідчать про доцільність отримання роз'яснень (консультацій) спеціаліста з тих чи інших питань.

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що виклик посадової особи Полтавської філії державної установи "Інституту охорони грунтів України" для надання пояснень по справі є недоцільним та відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання позивача.

22.06.2016 від позивача надійшло клопотання № 2307/01-14/02-16 від 22.06.2016 (вх. № 7927), в якому він просить суд витребувати інформацію по справі від ТДВ "Птахофабрика Росії".

Згідно із частиною 1 статті сторона має право клопотати перед судом про витребування доказів, які є необхідними для вирішення спору. Сторона має право звернутися до господарського суду із клопотанням про витребування доказу, якщо не має можливості самостійно отримати необхідний доказ від особи, в якої він є. У даному випадку йдеться про докази, яких не може бути в особи, що просить про витребування доказів, і які знаходяться в інших осіб, зокрема в осіб, які беруть участь у справі.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Особа, яка звертається з клопотанням про витребування доказу, повинна надати підтвердження того, що їй відмовлено в отриманні доказу, або відсутності відповіді на запит про отримання доказу.

Позивач у клопотанні зазначає, що з метою підтвердження позовних вимог, а саме належність посліду курячого, який передавався відповідачу до відходів, та відсутність як у відповідача, так і у ТДВ "Птахофабрика Росія" необхідних засобів щодо його перероблення на органічне добриво, Держекоінспекцією здійснено запит до ТДВ "Птахофабрика Росія", в якому висловлено прохання надати відповідну інформацію.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту надіслання запиту ТДВ "Птахофабрика Росія" про надання інформації. В зв'язку з цим, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про витребування інформації.

Відповідач у відзиві від 06.05.2016р позов заперечує посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив: Державною екологічною інспекцією у Полтавській області в період з 23.06.2015 по 07.07.2015 проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" (далі відповідач), за результатами якої складено відповідний акт від 07.07.2015 №63/01-01-14 (а.с. 9-17).

Під час перевірки встановлено розміщення відповідачем курячого посліду на відкритому шарі ґрунту на земельній ділянці на території Товстівської сільської ради Семенівського району, за межами населеного пункту, вздовж автошляху з твердим покриттям Новоселиця - ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

У відповідності до статті 68 Закону України "Про охорону навколишньою природного середовища", статті 211 Земельного кодексу України порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.07.2015 №06-22-06 посадову особу відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 52 КУпАП "Псування і забруднення сільськогосподарських ти інших земель" у вигляді штрафу в сумі 884 грн., який сплачено (квитанція від 08.07.2015).

У відповідності до п. л) статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України. Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. "Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і: засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 27.10.1997 №171, передбачено розрахунок шкоди зумовленої засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №37/02-08 від 20.08.2015 та розрахунок до неї щодо відшкодування заподіяних державі збитків. Позивач зазначає, що на цей час в Держекоінспекції немає відомостей щодо сплати відповідачем 21744,48 грн.

Відповідач у відзиві заперечує проти позовних вимог про стягнення на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області 21744,48 грн. збитків, завданих державі за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності з наступних підстав:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відходи", відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Згідно вказаної статті до відходів тваринного походження відносяться загиблі тварини, відходи, що утворилися внаслідок виготовлення продукції із тваринної сировини, непридатної для споживання людиною і твариною, а також підлягають обов'язковій утилізації, крім продуктів . метаболізму, що використовуються для виробництва біогазу або органічних добрив.

Приватним сільськогосподарським підприємством "Дружба" згідно укладених угод було придбано органічні добрива, а саме курячий послід для внесення їх у землі, які орендує підприємство, а не відходи, тим самим виконувались вимоги п. ґ ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, згідно якого землекористувачі зобов'язані підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Відходи тваринного походження сільськогосподарським підприємством не накуповувались і не зберігались.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Дружба" не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, а тому не має спеціального дозволу і не здійснює операції у сфері поводження з відходами, а саме не накопичує відходи, не забезпечує своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронения.

Курячий послід зберігався нетривалий час поблизу орендованих земельних ділянок, в які в подальшому був внесений.

Безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'ю населенню дії підприємства по збереженню помету, не спричинили.

Згідно матеріалів доданих до позовної заяви розрахунок шкоди від засмічення земель складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області відповідно до "Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства".

За таких обставин Державною екологічною Інспекцією в Полтавській області подано до Господарського суду позовну заяву.

Експертиза щодо нанесення збитків ПСП "Дружба" зберіганням курячого помету за дорученням екологічної інспекції не проводилась.

В акті перевірки та розрахунку розміру шкоди зазначено лише загальні терміни, а посилання якими саме шкідливими речовинами проведено забруднення відсутні.

На замовлення приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" Полтавською філією державної установи "Інститут охорони грунтів України" проведено моніторинг грунтів на території Товстівської сільської ради.

Відповідно до вказаного моніторингу, забруднення земель на яких було розміщено курячий послід не встановлено.

Дані докази, на думку відповідача, свідчать про відсутність вини ПСП "Дружба" у забруднення земель та навколишнього природного середовища.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного:

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 5 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за №02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтями 1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно ч. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за №02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Згідно з п. 6 даного Роз`яснення для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до п. 1.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовищ"а № 02-5/744 від 27.06.2001 (з наступними змінами):

"Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника, отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди."

Таким чином, для правильного вирішення даного спору про стягнення позадоговірної матеріальної шкоди має бути встановлена наявність 4 складових елементів відповідальності за завдану шкоду:

1. Неправомірні дії особи.

2. Завдання шкоди та її розмір.

3. Безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

4. Вина завдавача шкоди.

При цьому, доводити в даному випадку факт наявності неправомірних дій відповідача, завдання ним шкоди і розмір шкоди та безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і самою шкодою має позивач, а відсутність вини у його діях, що завдали шкоду, в разі доведеності перших трьох складових, - відповідач.

З приводу неправомірності дій відповідача суд відмічає наступне.

Неправомірність означає, що порушник скоїв дії чи бездіяльність, які порушують конкретну, чітко визначену, норму чинного законодавства.

В якості таких позивачем наведені наступні.

Відповідно до ч. 2 статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

У відповідності до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишньою природного середовища", ст. 211 Земельного кодексу України порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

У відповідності до п. л) ст. 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України. Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. "Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і: засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 27.10.1997 №171, передбачено розрахунок шкоди зумовленої засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Проте, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи", відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Згідно вказаної статті до відходів тваринного походження відносяться загиблі тварини, відходи, що утворилися внаслідок виготовлення продукції із тваринної сировини, непридатної для споживання людиною і твариною, а також підлягають обов'язковій утилізації, крім продуктів . метаболізму, що використовуються для виробництва біогазу або органічних добрив.

Приватним сільськогосподарським підприємством "Дружба" згідно укладених угод було придбано органічні добрива, а саме курячий послід для внесення їх у землі, які орендує підприємство, а не відходи, тим самим виконувались вимоги п. ґ ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, згідно якого землекористувачі зобов'язані підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Відходи тваринного походження сільськогосподарським підприємством не накуповувались і не зберігались.

Таким чином, позивач на підставі вище наведених даних не вірно відніс курячий послід до відходів.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Дружба" не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, а тому не має спеціального дозволу і не здійснює операції у сфері поводження з відходами, а саме не накопичує відходи, не забезпечує своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення. Курячий послід зберігався нетривалий час поблизу орендованих земельних ділянок, в які в подальшому був внесений.

Позивач не довів, що дії відповідача по короткочасному збереженні посліду спричинили шкоду для навколишнього природного середовища та здоров'я населення.

Згідно матеріалів доданих до позовної заяви розрахунок шкоди від засмічення земель складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області відповідно до "Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства ".

Як вже зазначалось, експертиза щодо нанесення збитків ПСП "Дружба" зберіганням курячого помету за дорученням екологічної інспекції не проводилась.

В акті перевірки та розрахунку розміру шкоди зазначено лише загальні терміни, а посилання якими саме шкідливими речовинами проведено забруднення відсутні.

На замовлення приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" Полтавською філією державної установи "Інститут охорони грунтів України" проведено моніторинг грунтів на території Товстівської сільської ради.

Відповідно до вказаного моніторингу, забруднення земель на яких було розміщено курячий послід не встановлено.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту саме забруднення земель внаслідок зберігання відповідачем органічного добрива (курячого посліду).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності всіх необхідних підстав для стягнення шкоди, а тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.