РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/30577/15

За позовом Міністерства оборони України

до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" Хмельницької області

про стягнення неустойки, ціна позову 263417,16 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Глазунов М.Ю.,

від відповідача: Халік М.О.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2015 року Міністерство оборони України звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним і відповідачем договору про закупівлю за державні кошти № 342/2/4-Д від 21 травня 2015 р. останній порушив строки використання наданої попередньої оплати у розмірі.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 263417,16 грн. передбаченої п. 7.3.5 договору пені

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на належне виконання зобов`язань за спірним договором. Вказував, що на виконання умов договору його підприємством були понесені витрати із закупівлі металу на суму 8129863,66 грн., а також виплачено заробітну плату та сплачені податки на суму 4910138,55 грн., що разом перевищує загальну суму договору 13040002,21 грн. Також зазначав, він неодноразово інформував позивача про рух коштів із підтвердженням здійснення платежів.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 342/2/4-Д про закупівлю за державні кошти, згідно з яким відповідач за завданням позивача зобов`язався у 2015 році виготовити та передати позивачу продукцію вартістю 27397417,48 грн. за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у специфікації, а останній - прийняти зазначену продукцію та оплатити її вартість на умовах договору.

Додатковою угодою № 3 до вищевказаного договору від 19 грудня 2015 р. змінили номенклатуру, кількість та термін виготовлення продукції за договором, а також зменшили загальну ціну закупівлі до 11735017,60 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, наявною у матеріалах справи копією договору.

За своєю правовою природою договір між сторонами є договором підряду, оскільки його умови передбачають виготовлення певних речей з переданням їх замовнику.

Таким чином між сторонами у справі виникли відносини з договору підряду, врегульовані гл. 61 ЦК України.

За змістом умов п. 4.4 договору сторони погоди можливість здійснення позивачем на користь відповідача попередньої оплати на строк до чотирьох місяців, але не більше терміну поставки, у розмірі до 80% вартості продукції.

Поясненнями позивача, наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 83 від 10 червня 2015 р. стверджується факт перерахування позивачем на користь відповідача суми попередньої оплати за договором у розмірі 11735000 грн.

Як зазначив позивач, протягом чотирьох місяців з часу перерахування суми попередньої оплати відповідач на підставі актів приймання №№ П-411 від 4 вересня 2015 р., П-465, П-466 від 8 жовтня 2015 р., П-487 від 10 жовтня 2015 р. передав йому вироби за договором вартістю 6309680 грн., а згодом листом № 02-1148 від 17 листопада 2015 р. повідомив про готовність іншої частини виробів вартістю 2069880 грн.

Заявлені вимоги про стягнення пені обґрунтовані порушенням відповідачем обов`язку використати протягом визначених чотирьох місяців надану йому попередню оплату.

У відповідності до умов п. 7.3.5 договору за порушення строків використання попередньої оплати встановлена пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що строк виконання обумовленого договором замовлення не є тотожним строку використання попередньої оплати та перевищує останній.

Таким чином, факт виконання протягом строку надання попередньої оплати частини від обумовленого договором обсягу замовлення сам по собі не свідчить про неналежне використання підрядником наданої оплати.

Поясненнями відповідача, поданими ним платіжними дорученнями на закупівлю металу, виплату заробітної плати, сплату податків №№ 449 від 18 червня 2015 р., 461 від 19 червня 2015 р., 611, 612, 613 від 13 серпня 2015 р., 617, 618, 620, 621, 622 від 20 серпня 2015 р., 651 від 21 серпня 2015 р., 656, 667, 669 від 26 серпня 2015 р., 680, 681, 682, 683, 688 від 31 серпня 2015 р., 738, 739, 741 від 15 вересня 2015 р., 780, 781, 782, 783 від 24 вересня 2015 р., 871, 782, 873, 874 від 15 жовтня 2015 р. стверджується факт належного використання відповідачем одержаних від позивача сум попередньої оплати протягом встановленого договором чотиримісячного строку.

Крім того, факт використання зазначених грошових коштів за призначенням підтверджується також актами приймання №№ П-568/1 від 19 листопада 2015 р., П-619/1 від 7 грудня 2015 р., П-657 від 23 грудня 2015 р., згідно з якими відповідачем було передано позивачу увесь обсяг замовлених на підставі спірного договору виробів.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України позивачем не доведено факту неналежного використання відповідачем попередньої оплати за договором.

Посилання позивача на несвоєчасність подання відповідачем звітної документації, пов`язаної з використанням сум попередньої оплати, є необґрунтованими, оскільки спірним договором строк для виконання такого обов`язку встановлений не був.

З наявних у справі листів №№ 06-1091 від 27 жовтня 2015 р., 06-1103 від 30 жовтня 2015 р., 06-1154 від 17 листопада 2015 р. слідує, що відповідач повідомляв позивача про рух перерахованих йому коштів (авансу) за договором.

Це також підтверджуються поясненнями відповідача, частково позивача. Заперечення позивача з цього приводу суперечать зібраним у справі доказам та встановленим обставинам, тому є безпідставними.

Враховуючи встановлені судом обставини та зібрані докази, які свідчать про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача, у позові відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Міністерства оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар