ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа № 911/3396/14

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Бацуци В. М.

суддів Подоляка Ю. В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_2 (посвідчення № 031867 від 02.02.2015 р.);

від відповідача-1: не зявились;

від відповідача-2: не зявились;

від третьої особи-1: не зявились;

від третьої особи-2: не зявились;

від третьої особи-3: не зявились;

від третьої особи-4: не зявились;

від третьої особи-5: не зявились;

від третьої особи-6: не зявились;

від третьої особи-7: не зявились;

від третьої особи-8: не зявились;

від третьої особи-9: не зявились;

від третьої особи-10: не зявились;

від третьої особи-11: не зявились;

від третьої особи-12: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Прокурора Обухівського району Київської області, м. Обухів

до:

1) Підгірцівської сільської ради, с. Підгірці, Обухівський район;

2) Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV), м. Амстелвен, Королівство Нідерланди;

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області, м. Обухів;

2) Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, м. Обухів;

3) Дочірнього підприємства „Стак ЛВВ, м. Київ;

4) ОСОБА_3, м. Київ;

5) ОСОБА_4, м. Київ;

6) ОСОБА_5, м. Київ;

7) ОСОБА_6, м. Київ;

8) ОСОБА_7, м. Київ;

9) ОСОБА_8, м. Обухів;

10) ОСОБА_9, м. Обухів;

11) ОСОБА_10, м. Обухів;

12) ОСОБА_11, м. Українка, Обухівський район;

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Обухівського району Київської області звернувся в господарський суд Київської області із позовом до Підгірцівської сільської ради, Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) про визнання незаконним та скасування рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області; визнання незаконним державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009 серія ЯЛ № 261103, зареєстрований за № 00394 від 07.04.2011 р., виданого на ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) від 21.09.2012 р.; скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0009 за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна № 31 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витребування на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн за кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49; визнання за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради права власності на земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49.

Позовні вимоги обґрунтовані прокурором тим, що рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області були прийняті, а на їх підставі державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009 серії ЯЛ № 261103 в подальшому був виданий всупереч положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., Земельного кодексу України, інших нормативно-правових актів та без наявності відповідних повноважень та із порушенням підстав і процедури надання третім особам-9-12 спірної земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.11.2014 р. (головуючий суддя Кошик А. Ю., судді Горбасенко П. В., Ярема В. А.) у справі № 911/3396/14 за позовом Прокурора Обухівського району Київської області до Підгірцівської сільської ради, Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області, Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, Дочірнього підприємства „Стак ЛВВ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. рішення господарського суду Київської області від 13.11.2014 р. у справі № 911/3396/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. у справі № 911/3396/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 30.09.2015 р. скасовано рішення господарського суду Київської області від 13.11.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. та постанову Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. у справі № 911/3396/14, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

При цьому, скасовуючи рішення господарського суду Київської області від 13.11.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. та постанову Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. у справі № 911/3396/14, Верховний Суд України у своїй постанові від 30.09.2015 р. зазначив, що стаття 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні (тут і далі нормативно-правові акти у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26). Стаття 33 цього Закону містить положення щодо власних (самоврядних) і делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Цей перелік є вичерпним і не містить повноважень щодо розпорядження земельними ділянками. Розширений перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин наведено у ст. 12 ЗК України, згідно з яким виключно до компетенції сільської ради належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Можлиості делегування таких повноважень від органів місцевого самоврядування до їх виконавчих органів законом не передбачено. Ураховуючи викладене, у справі, яка розглядається, суд касаційної інстанції, погоджуючись із висновками судів попередній інстанції, дійшов помилкового висновку, що виконавчий орган сільської ради мав повноваження розпоряджатися спірними земельними ділянками.

Крім того, висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, про неналежність обраного прокурором способу захисту не відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 22 травня 2013 року у справі № 6-ЗЗцс1З, від 17 березня 2015 року у справі № 21-38а15, згідно з якими:

державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку;

відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 та ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування, рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7рп/2009 ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

Зазначені правові позиції не суперечать і висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14, відповідно до якого прийняте міською радою (як суб'єктом владних повноважень) рішення про передачу кооперативу у власність та оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Розгляд цього позову (про визнання протиправним та скасування рішення про передачу міською радою земельних ділянок) не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків).

Тобто самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обовязки сторін таких правовідносин (у звязку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів.

Разом із тим зосередившись на позовних вимогах про визнання незаконними рішень виконавчого комітету сільської ради та зазначивши про те, що інші вимоги, у тому числі щодо витребування земельної ділянки, є похідними, суд не встановив дійсних обставин справи, не дав їм належної правової оцінки, мотивів відмови у задоволенні решти вимог не навів.

У відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України справу № 911/3396/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Бацуца В. М., судді Подоляк Ю. В., Рябцева О. О.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2015 р. прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Бацуца В. М., судді Подоляк Ю. В., Рябцева О. О. справу № 911/3396/14 за позовом Прокурора Обухівського району Київської області до Підгірцівської сільської ради, Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області, Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, Дочірнього підприємства „Стак ЛВВ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 03.12.2015 р.

30.11.2015 р. до канцелярії суду від відповідача-1 надійшла заява № 237/01-10 від 27.11.2015 р., у якій він повідомив суд про неможливість надання суду рішення Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради, оформленого протоколом № 4 від 28.03.2003 р.; - протокол № 4 від 28.03.2003 р. засідання Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради та додатків до нього у звязку з їх виїмкою ОСОБА_12 ГУ МВС України в м. Києві.

30.11.2015 р. до канцелярії суду від третьої особи-8 надійшов відзив б/н від 30.11.2015 р. на позов, у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

02.12.2015 р. до канцелярії суду від третьої особи-3 надійшли пояснення б/н від 02.12.2015 р., у яких він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

03.12.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 14.01.2016 р.

13.01.2016 р. до канцелярії суду від третьої особи-8 - ОСОБА_7 надійшли додаткові пояснення б/н від 13.01.2016 р. із доданим до них електронним носієм (USB флеш накопичувач) інформації з судовими рішеннями ЄСПЛ та Верховного Суду України в електронному вигляді, що долучені судом до матеріалів справи.

14.01.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від прокурора надійшли додаткові пояснення б/н б/д із доданими до нього документами на виконання вимог суду, що долучені судом до матеріалів справи.

14.01.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи-3 - Дочірнього підприємства „Стак ЛВВ надійшли письмові пояснення б/н від 14.01.2016 р., у яких він просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю.

14.01.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 14.09.2016 р. Крім того, даною ухвалою суду суд звернувся до уповноваженого Центрального органу Королівства Нідерландів - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague; Postbus 20302, 2500 EH THE HAGUE, Netherlands) у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах із судовим дорученням про вручення відповідачу-2 - Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) судового документу, а саме ухвали господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. про відкладення розгляду даної справи.

14.09.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 02.11.2016 р.

03.10.2016 р. до канцелярії суду від уповноваженого Центрального органу Королівства Нідерландів - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague; Postbus 20302, 2500 EH THE HAGUE, Netherlands) надійшли лист № IR916.132.394 від 15.09.2016 р. (відповідь) та матеріали (без перекладу), що стосуються судового доручення про вручення відповідачу-2 - Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) судового документу, а саме ухвали господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. про відкладення розгляду даної справи, направленого у відповідності до ухвали суду від 14.01.2016 р.

02.11.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 07.12.2016 р. Крім того, даною ухвалою суду зобовязано позивача здійснити офіційний, нотаріально засвідчений, переклад на українську мову належним чином завірених копій матеріалів, що надійшли від уповноваженого Центрального органу Королівства Нідерландів - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague), а саме листа № IR916.132.394 від 15.09.2016 р. (відповідь) та акту № НОМЕР_1 і надати суду вказані документи із відповідним перекладом, а також надіслано (надано) позивачу належним чином завірені копії матеріалів, що надійшли від уповноваженого Центрального органу Королівства Нідерландів - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague), а саме листа № IR916.132.394 від 15.09.2016 р. (відповідь) та акту № НОМЕР_1, для здійснення офіційного, нотаріально засвідченого, перекладу на українську мову вказаних документів та надання суду вказаних документів із відповідним перекладом.

06.12.2016 р. до канцелярії суду від позивача на виконання вимог суду надійшли матеріали, що надійшли від уповноваженого Центрального органу Королівства Нідерландів - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague), а саме листа № IR916.132.394 від 15.09.2016 р. (відповідь) та акту № НОМЕР_1, із офіційним, нотаріально засвідченим, перекладом на українську мову.

07.12.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 26.12.2016 р.

26.12.2016 р. у судовому засіданні позивач надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача-1 у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, документи, витребувані судом, надав.

Представник відповідача-2, що є іноземною юридичною особою, місцезнаходження якої є м. Амстелвен, Королівство Нідерланди, у судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав. Обовязок по повідомленню відповідача-2 про час та місце судового засідання судом виконано, так як відповідний процесуальний документ - ухвала господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. про відкладення розгляду даної справи був направлений відповідачу-2 у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах із судовим дорученням за його офіційною адресою місцезнаходження: Фонд Адміністративне Бюро LVV (юридична особа за законодавством Нідерландів, реєстраційний номер (RSIN) № 850951720, що має юридичну адресу в муніципалітеті Амстелвен, Нідерланди, та офіс за адресою: Др. Віллем Дреесвег 2, офіс 91В, 1185VB, м. Амстелвен, Нідерланди, що зареєстрована в Торговому Реєстрі ОСОБА_13 Амстердаму, Нідерланди). Також вказана адреса місцезнаходження відповідача-2 - Фонду Адміністративне Бюро LVV міститься у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як щодо засновника Дочірнього підприємства „Стак ЛВВ, а також у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як щодо власника спірної земельної ділянки та нерухомого майна на ній та у інших документах, наявних у матеріалах справи. Про зміну адреси місцезнаходження після направлення Верховним Судом України даної справи на новий розгляд відповідач-2 позивача і суд не повідомляв.

Представники інших учасників процесу у судове засідання не зявились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, документи, витребувані судом, частково надали.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням № 29 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради вирішено надати ОСОБА_9 земельну ділянку з земель забудови в с. Романків Обухівського району Київської області по вул. Лісова площею 0, 289 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель, тощо. На підставі рішення № 29 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради ОСОБА_9 отримав Державний акт серії Р2 № 361786 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0, 289 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1127 від 25.07.2003 р.

Рішенням № 30 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради вирішено надати ОСОБА_10 земельну ділянку з земель забудови в с. Романків Обухівського району Київської області по вул. Лісова площею 0, 172 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель, тощо. На підставі рішення № 30 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради ОСОБА_10 отримала Державний акт серії Р2 № 361785 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0, 172 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1126 від 25.07.2003 р.

На підставі рішення Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради - протокол № 4 від 28.03.2003 р. ОСОБА_8 отримав Державний акт серії Р3 № 270537 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0, 200 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1083 від 07.05.2003 р.; ОСОБА_11 отримала Державний акт серії Р3 № 270526 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0, 200 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський району, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1067 від 25.04.2003 р.

Всього за вищезазначеними рішеннями Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради вказаним громадянам було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0, 8610 га, розташовані на одному масиві, розташованому за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова.

В подальшому на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20.01.2004 р. №№ 73, 75, 77, 79 ОСОБА_7 придбала вищезазначені земельні ділянки у власність від ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відповідно загальною площею 0, 861 га. Рішенням Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради протоколом № 3 від 30.03.2004 р. ОСОБА_7 надано дозвіл на переоформлення єдиного Державного акту на право приватної власності на землю загальною площею 0, 8610 га, розташовані на одному масиві, розташованому за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. На підставі рішення - протокол № 3 від 30.03.2004 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради ОСОБА_7 отримала Державний акт серії КВ № 043164 на право власності на земельну ділянку, площею 0, 8610 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1126 від 25.06.2004 р.

В 2008 році, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.01.2008 р. № 109 ОСОБА_7 продала в рівних частинах ОСОБА_5 та громадянину США ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га (сформовану за рахунок придбаних земельних ділянок за вищезазначеними рішеннями Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради) для будівництва та обслуговування житловою будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова, якій було присвоєно кадастровий номер :03:006:0009. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.01.2008 р. № 109 ОСОБА_5 та громадянин США ОСОБА_6 отримали Державний акт серії ЯЖ № 677497 на право власності на земельну ділянку, площею 0, 8610 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Лісова. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 22 від 18.08.2008 р.

02.10.2008 р. ОСОБА_5 та громадянин США ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки № 5866 продали вищенаведену земельну ділянку ОСОБА_4, який відповідно оформив Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 261103 від 07.04.2011 р., зареєстрований за № 00394.

02.09.2011 р. ОСОБА_4, в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1120 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3, про що у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 261103 зроблено відповідну відмітку.

21.09.2012 р. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала спірну земельну ділянку на користь Фонду Адміністративне Бюро LVV, про що на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 261103 зроблено відповідну відмітку.

07.12.2013 р. між Фондом Адміністративне Бюро LVV та Дочірнім підприємствм „Стак ЛВВ було укладено договір управління нерухомим майном, згідно з умовами якого в порядку та на умовах визначених договором, установник управління передає управителю зазначне у договорі майно, у тому числі спірну земельну ділянку, на строк, визначений договором, а управитель зобовязується здійснювати від свого імені управління вказаним майном в інтересах установника управління.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 0, 8610 га з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49, перебуває у власності Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV), управління якою здійснюється Дочірнім підприємствм „Стак ЛВВ, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційною довідкою № 51614876 від 14.01.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, наявними у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, крім інших вимог, просить суд визнати недійсним та скасувати рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.

З приводу вказаних позовних вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 33 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів;

2) підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля;

3) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом;

4) справляння плати за землю;

б) делеговані повноваження:

1) здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів;

2) реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею;

3) організація і ведення земельно-кадастрової документації;

4) погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення;

5) вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом;

6) здійснення необхідних заходів щодо ліквідації наслідків екологічних катастроф, стихійного лиха, епідемій, епізоотій, інших надзвичайних ситуацій, інформування про них населення, залучення в установленому законом порядку до цих робіт підприємств, установ та організацій, а також населення;

7) визначення території для складування, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів відповідно до законодавства;

8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

9) погодження проектів землеустрою;

10) здійснення контролю за виконанням проектів і схем землеустрою, проектів внутрішньогосподарського землеустрою.

До відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті „б частини першої цієї статті, належить координація на відповідній території діяльності місцевих землевпорядних органів, а також спеціально уповноважених державних органів управління з охорони природи.

Згідно з пунктами а), б) ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 цього ж кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевказані положення Земельного кодексу України, Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні та інших нормативно-правових актів, в редакціях, що діяли на момент прийняття оспорюваних рішень, та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад та щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб належали до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад і такі повноваження не належали до власних чи делегованих повноважень їх виконавчих органів, а також не передбачено було можливості делегування сільськими, селищними, міськими радами таких повноважень до їх виконавчих органів.

Крім того, як було зазначено вище, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 р. по даній справі, що є обовязковим для застосування.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, у процесі розгляду справи судом встановлено, що оспорювані рішення (а рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. (в частині надання спірних земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_11 В.) було прийнято Виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради в інтересах третіх осіб - 9-12 щодо спірних земельних ділянок, що розташовані в с. Романків Обухівського району Київської області по вул. Лісова, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, із порушенням положень Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, та інших нормативно-правових актів України за відсутності відповідних повноважень так, як повноваження щодо розпорядження та надання у власність громадянам спірних земельних ділянок належали до виключної компетенції Підгірцівської сільської ради.

Заперечення відповідачів щодо того, що Виконавчий комітет Підгірцівської сільської ради прийняв оспорювані рішення на підставі рішення № 5 від 18.04.2002 р. Підгірцівської сільської ради (про делегування функцій ради по вирішенню земельних питань виконавчому комітету) є необґрунтованими з вищевказаних підстав.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. (в частині надання спірних земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_11 В.) Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області були прийняті Виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради із порушенням положень Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні та інших нормативно-правових актів України за відсутності відповідних повноважень щодо передачі у власність третім особам 9-12 спірних земельних ділянок, а тому позовні вимоги позивача до відповідача-1 про визнання недійсними та скасування рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовна вимога позивача до відповідача-1 про визнання недійсним та скасування рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області є частково законною і обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню частково в частині надання спірних земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_11, так як в іншій частині вказане рішення стосується питань та осіб, що жодним чином не мають відношення до предмету спору.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009 серія ЯЛ № 261103, зареєстрований за № 00394 від 07.04.2011 р., виданий на ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) від 21.09.2012 р.; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0009 за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна № 31 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витребувати на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн за кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49; визнати за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради права власності на земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49.

Що стосується вказаних позовних вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 330 цього ж кодексу якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 386 цього ж кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 387 цього ж кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 цього ж кодексу передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Статтею 392 цього ж кодексу передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом у процесі розгляду справи, станом на момент розгляду даної справи спірна земельна ділянка загальною площею 0, 8610 га, кадастровий номер № :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що безпідставно та неправомірно вибула із володіння власника територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області не з її волі, перебуває у власності відповідача-2 - Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV).

Пунктом 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин передбачено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, повязаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Пунктами 25, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав передбачено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 /ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, у процесі розгляду справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 0, 8610 га, кадастровий номер № :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) безпідставно та неправомірно на підставі незаконних вищевказаних рішень Виконавчого комітету Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області вибула із володіння власника територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області не з її волі та станом на момент розгляду даної справи перебуває у власності відповідача-2 - Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) на підставі відплатного договору, а тому суд дійшов висновку, що право власності територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом його визнання у судовому порядку на підставі та у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України та шляхом витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння відповідача-2 на підставі та у відповідності до ст. 388 Цивільного кодексу України, тощо.

Заперечення відповідачів щодо того, що відповідач-2 у спірних відносинах є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки за відплатним договором і він не знав і не міг знати про відсутність повноважень на надання у власність, продаж та відчуження спірної земельної ділянки, а тому не підлягають застосуванню у даному випадку положення ст. 388 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки спірна земельна ділянка безпідставно та неправомірно на підставі незаконних вищевказаних рішень Виконавчого комітету Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області вибула із володіння власника територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області не з її волі, що є виключним випадком, передбаченим положеннями п. 3) ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Крім того, обґрунтування відповідачами своїх заперечень проти позову в частині позовних вимог про витребування на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV спірної земельної ділянки та визнання за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради права власності на спірну земельну ділянку положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення від 01.06.2006 р. у справі „Федоренко проти України, рішення від 24.06.2003 р. у справі „Стретч проти Сполученого Королівства та інші є необґрунтованими, оскільки вказані рішення Європейського суду з прав людини не є подібними до даних спірних відносин.

Отже, вимоги позивача до відповідачів про визнання незаконним державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009 серія ЯЛ № 261103, зареєстрований за № 00394 від 07.04.2011 р., виданого на ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) від 21.09.2012 р.; скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0009 за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна № 31 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витребування на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн за кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49; визнання за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради права власності на земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, як було зазначено вище, відповідачі у своїх відзивах на позовну заяву та відповідних заявах просять суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням строку позовної давності.

З приводу вказаних заяв відповідачів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Частиною 6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 268 цього ж кодексу (в редакції від 01.01.2004 р.) позовна давність не поширюється:

1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом;

2) на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу;

3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

4) на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право;

5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 р. № 4176-6, що набрав чинності 15.01.2012 р., виключено, у тому числі, п. 4) ст. 268 Цивільного кодексу України.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 р. № 4176-6, передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про:

1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману;

2) застосування наслідків нікчемного правочину;

3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

При цьому стосовно вимог, передбачених підпунктами 1 та 2 цього пункту, особа може звернутися до суду лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, оспорювані рішення Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області - рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. були прийняті відповідно у 2003 році, а подальші відчуження третім особам спірної земельної ділянки здійснювались у 2004, 2008, 2011 та 2012 роках.

Як вбачається із матеріалів справи, Прокурор Обухівського району Київської області (в інтересах власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області) довідався про обставини прийняття Виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області оспорюваних рішень та подальші відчуження третім особам спірної земельної ділянки в результаті проведення Прокуратурою Обухівського району Київської області у 2014 р. перевірки законності використання земельних ділянок на території Обухівського району Київської області на підставі та у порядку виконання Постанови № 26 від 25.04.2014 р. про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосування законів Прокуратури Обухівського району Київської області.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем-1 та відповідачем-2 у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували інший момент та факт обізнаності прокурором про прийняті оспорювані рішення та про виданий державний акт на право власності на земельну ділянку та про подальше відчуження третім особам спірної земельної ділянки і відповідно про порушення прав власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області.

Оскільки, як було зазначено вище, відповідачем-1 та відповідачем-2 у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували інший момент та факт обізнаності позивачем про прийняті оспорювані рішення та про виданий державний акт на право власності на земельну ділянку та про подальші відчуження третім особам спірної земельної ділянки і відповідно про порушення прав власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області, а тому суд дійшов висновку, що позивач довідався про прийняття Виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області оспорюваних рішень та подальші відчуження третім особам спірної земельної ділянки в результаті проведення Прокуратурою Обухівського району Київської області у 2014 р. перевірки законності використання земельних ділянок на території Обухівського району Київської області на підставі та у порядку виконання Постанови № 26 від 25.04.2014 р. про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосування законів Прокуратури Обухівського району Київської області і відповідно позовна давність по оспоренню позивачем (в інтересах власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області) рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області; державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009 серія ЯЛ № 261103, зареєстрований за № 00394 від 07.04.2011 р., виданого на ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) від 21.09.2012 р.; державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0009 за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна № 31 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); по витребуванню на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV) земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн за кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49; визнанню за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради права власності на земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49., розпочала свій перебіг з моменту, коли він довідався про порушення своїх прав і інтересів, а тому суд з урахуванням положень ст. ст. 256, 257, 261, 268 (п. 4) ч. 1) Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) дійшов висновку, що позовна давність по заявленим позивачем (в інтересах власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області) позовним вимогам не спливла (по позовним вимогам позивача в інтересах власника - територіальної громади села Романків Обухівського району Київської області про визнання недійсним та скасування рішення № 29 від 27.06.2003 р., рішення № 30 від 27.06.2003 р., рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області підлягає застосуванню п. 4) ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), і відповідно позивач в межах строків позовної давності звернувся в господарський суд із позовом до відповідачів за захистом прав і інтересів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення № 29 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення № 30 від 27.06.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.

4. Визнати незаконним та скасувати рішення (протокол № 4) від 28.03.2003 р. Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області в частині надання спірних земельних ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_11.

5. Визнати незаконним Державний акт серії ЯЛ № 261103 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером - :03:006:0009, зареєстрований за № 00394 від 07.04.2011 р., виданий на ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV (юридична особа за законодавством Нідерландів, реєстраційний номер (RSIN) № 850951720, що має юридичну адресу в муніципалітеті Амстелвен, Нідерланди, та офіс за адресою: Др. Віллем Дреесвег 2, офіс 91В, 1185VB, м. Амстелвен, Нідерланди, що зареєстрована в Торговому Реєстрі ОСОБА_13 Амстердаму, Нідерланди)) від 21.09.2012 р.

6. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0009 за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна № 31 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

7. Витребувати на користь територіальної громади села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (ідентифікаційний код 04361574) з незаконного володіння Фонду Адміністративне Бюро LVV („Stichting Flminisratiekantoor LVV (юридична особа за законодавством Нідерландів, реєстраційний номер (RSIN) № 850951720, що має юридичну адресу в муніципалітеті Амстелвен, Нідерланди, та офіс за адресою: Др. Віллем Дреесвег 2, офіс 91В, 1185VB, м. Амстелвен, Нідерланди, що зареєстрована в Торговому Реєстрі ОСОБА_13 Амстердаму, Нідерланди)) земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49.

8. Визнати за територіальною громадою села Романків в особі Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (ідентифікаційний код 04361574) право власності на земельну ділянку загальною площею 0, 8610 га вартістю 387 450, 00 грн з кадастровим номером - :03:006:0009, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, вул. Дубовий гай, 49.

9. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Головуючий суддя В.М.Бацуца

Судді Ю. В. Подоляк

ОСОБА_1

Повний текст рішення підписаний

30 грудня 2016 р.