РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016Справа №917/1243/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

про розірвання договору

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача за первісним: Богдан С.В. - за довіреністю від 26.09.2016 року;

від відповідача за первісним: Бондаренко А.М. - за довіреністю від 29.12.2015 року;

Ільницький І.Й.- за довіреністю від 08.12.2015 року.

В судовому засіданні 09 листопада 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (відповідач за первісним позовом) про розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року з 01.04.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані набранням чинності Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи.

Відповідач за первісним позовом звернувся до суду із відзивом, у якому проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.08.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №917/1243/16. Призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.09.2016 року матеріали справи №917/1243/16 передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №917/1243/16 передано на розгляд судді Цюкалу Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято справу №917/1243/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 19.10.2016 року.

У судове засідання, призначене на 19.10.2016 року, представники сторін з'явились, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

В судовому засіданні 19.10.2016 року оголошено перерву до 09.11.2016 року.

У жовтні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 265 863,62 грн. основного боргу, 20 425,10 грн. пені, 1 856,29 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року.

Відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року у справі № 917/1243/16 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення грошових коштів.

09.11.2016 року позивач за первісним позовом звернувся до суду із клопотанням про призначення судової економічної експертизи для визначення розміру заборгованості, який позивач заявив до стягнення з позивача за первісним позовом.

Дослідивши вказане клопотання, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відхилення вказаного клопотання.

Посилання відповідача не підтверджують підстави для призначення експертизи у справі, оскільки заявником не обґрунтовано необхідності застосування при розгляді справи для перевірки розрахунків саме спеціальних знань у певній галузі.

В судовому засіданні 19.10.2016 року через канцелярію до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи, у якому останній просив призначити у справі судову економічну експертизу для визначення обґрунтованості розміру пені та 3% річних, нарахованих позивачем.

Дослідивши вказане клопотання, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відхилення вказаного клопотання.

Посилання відповідача, на те що надані позивачем розрахунки є необґрунтованими, не підтверджують підстави для призначення експертизи у справі, оскільки заявником не обґрунтовано необхідності застосування при розгляді справи для перевірки розрахунків саме спеціальних знань у певній галузі.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі Філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування» (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (замовник) укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюється газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами (акти наданих послуг).

Вартість послуг з транспортування 1 000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства складає 251,40 грн. (п. 5.1. Договору).

Пунктом 5.5. Договору оплата вартості послуг з транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.п. 11.1., 11.2 Договору).

Додатковою угодою від № 2 від 30.11.2015 року до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 11.1. Договору у наступній редакції: "Цей Договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 року та діє до 31.03.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".

Позивач за первісним позовом звертався до відповідача за первісним позовом із листами № 2912вих-1285 та № 2912вих-1482 (обидва від 31.03.2016 року), у яких у зв'язку із набуттям чинності Кодексом газотранспортної системи просив розірвати, в т.ч. Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015 року.

Листом № 30-6717/1 від 15.07.2016 року відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом про відмову у розірванні Договору та просив виконати зобов'язання з оплати наданих послуг.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відбулася істотна зміна обставин, оскільки після укладення Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року, а саме 01.10.2015 року набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу», 27.11.2015 року набрав чинності Кодекс газотранспортної системи (під час укладення договору сторони керувалися Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу»), що є підставою для розірвання вказаного договору.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідачем допущено невиконання умов Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року щодо оплати наданих послуг, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 265 863,62 грн. основного боргу, 20 425,10 грн. пені, 1 856,29 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що первісний позов судом залишається без задоволення, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися лише за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Як встановлено судом, ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" зверталося до ПАТ "Укпгазвидобування" з листами про розірвання Договору, з якими останнє не погодилось.

Позивач за первісним позовом вказує, що газопроводи у Договорі, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Суд погоджується з доводами відповідача за первісним позовом про те, що в межах спірного Договору відповідач за первісним позовом не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а по суті надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже, вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Частиною першою статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Таким чином, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за первісним позовом і діяльність, пов'язана з ними, є складовою частиною трубопровідного транспорту, а не частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем за первісним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач за первісним позовом посилається на роз'яснення чинного законодавства України, які були викладені Комісією у листах: від 21.07.2016 року № 7384/16.2.1/7-16; від 10.05.2016 року № 4519/16.2.1/7-16; від 13.06.2016 року № 5902/16.2.1/7-16, разом з тим, такі листи Комісії не носять обов'язкового характеру.

Відповідно до Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014, Комісія для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій; рішення, прийняті Комісією, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Крім того, в листі Комісії від 21.07.2016 року № 7384/16.2.1/7-16 зазначено про те, що вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, на думку Комісії, має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватися у ціні природного газу власного видобутку, проте далі за текстом Комісія вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови від 30.09.2015 № 2516, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки (далі - Алгоритм).

Відповідно до пункту 13 Алгоритму при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Пунктами 19, 20 Алгоритму передбачено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії "населення" та "ТКЕ-населення" здійснюють розрахунок нормативу перерахування коштів для зарахування коштів на у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, газопостачальне підприємство здійснює відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо.

Своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств (пункт 29 Алгоритму).

Отже, по суті постанова від 30.09.2015 року № 2516 зобов'язує керівників газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Щодо питання встановлення вартості за транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 10, 11 положення "Про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (далі - Положення) купівля-продаж природного газу між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України") та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної пунктом 12 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Постачальники природного газу до 1 квітня 2017 року, що закуповують природний газ у НАК "Нафтогаз України" відповідно до пунктів 9 і 10 цього Положення, зобов'язані постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ.

Разом з тим, умовами Договору не передбачено купівлі-продажу природного газу, відповідач за первісним позовом не може впливати на ціну та її калькуляцію, яку встановлює НАК "Нафтогаз України" для постачальників природного газу кінцевим споживачам.

Послуга по транспортуванню (переміщенню) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, яку надає ПАТ "Укргазвидобування" ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" регулюється на договірних засадах, які узгоджені сторонами.

Рахунки-фактури, які щомісяця направляються позивачу за первісним позовом за надані послуги адресовані саме ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", а не кінцевим споживачам природного газу.

ПАТ "Укргазвидобування" здійснює господарську діяльність, а саме надає послуги з транспортування (переміщення) природного газу, власником/продавцем якого не є.

З приводу посилань позивача за первісним позовом на набрання чинності 01.10.2015 року Закону України "Про ринок природного газу" та 27.11.2015 року Кодексу газотранспортної системи як на підставу для розірвання Договору, суд вказує таке.

Транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Переміщення природного газу за умовами Договору здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже, і не являються частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а також не стосуються відповідних правовідносин.

Вказані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений Договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортною системою, а саме шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Згідно із пунктом 45 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Як у Законі України "Про засади функціонування ринку природного газу", так і у Законі України "Про ринок природного газу" термін "транспортування природного газу" не охоплює правовідносини щодо переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом не довів, відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, наявність всіх підстав для розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року, що зумовлює залишення первісного позову без задоволення.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом, суд вказує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов Договору позивачем за зустрічним позовом було надано послуги за квітень на суму 155 161,67 грн., за травень на суму 67 188,70 грн., за червень на суму 43 513,25 грн., що підтверджується актом від 30.04.2016 року, актом від 31.05.2016 року та актом від 30.06.2016 року відповідно (отримання актів відповідачем за зустрічним позовом підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень).

Мотивованої відмови від підписання актів відповідач за зустрічним позовом не надав, а тому вказані послуги є прийнятими.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що строк оплати послуг відповідно до п. 5.5. Договору настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати послуг за квітень-червень 2016 року станом на день розгляду справи відповідачем за зустрічним позовом не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача за зустрічним позовом заборгованості в розмірі 265 863,62 грн. (155 161,67 грн. + 67 188,70 грн. + 43 513,25 грн.).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, дійшов висновку про правильність такого розрахунку, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 1 856,29 грн. 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом 20 425,10 грн. пені, суд повідомляє наступне.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд, з урахуванням п. 7.3. Договору, фактичних обставин справи, дійшов висновку про обґрунтованість такого розрахунку, у зв'язку із чим з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню 20 425,10 грн. пені.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, за первісним позовом залишаються за позивачем за первісним позовом, за зустрічним позовом покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2; ідентифікаційний код 39572642) на користь Публічного акціонерного товариства "Украгазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі Філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 173; ідентифікаційний код 00153100), грошові кошти: 265 863,62 грн. (двісті шістдесят п'ять тисяч вісімсот шістдесят три гривні 62 копійки) основного боргу, 1 856,29 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят шість гривень 29 копійок) 3% річних, 20 425,10 грн. (двадцять тисяч чотириста двадцять п'ять гривень 10 копійок) пені та 4 322,18 грн. (чотири тисячі триста двадцять дві гривні 18 копійок) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.12.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало