ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016р. Справа №917/1614/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул.Старий Поділ, 5 в особі Кременчуцької філії, 39601, м. Кременчук, пр-т Свободи, 8

до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Кременчуцької міської ради, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Володимира Великого, 52

про стягнення заборгованості у сумі 219 478,74 грн.

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Кременчуцька міська рада, 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, пл. Перемоги, 2.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 20.12.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

від третьої особи: не зявився

Представники 26.12.2016 р.: відсутні.

У судовому засіданні 20.12.2016 судом було оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України, про що представники сторін були повідомлені під розписку (а.с. -34, Т. 2).

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1737 від 01.01.2010 року у розмірі 219 478,74 грн., з яких: пеня - 48885,26 грн.; інфляційне збільшення - 158612,13 грн.; 3 % річних - 11981,35 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на те, що Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №12 порушені умови Договору № 1737 від 01.01.2010 р., а саме не проведена своєчасне оплата за спожиту теплову енергію.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначає, що:

- посилання позивача на умови договору №1737, укладеного 01.01.2010 року між сторонами як на підставу вимог, є необґрунтованим, оскільки в спірний період відносини між сторонами були врегульовані щорічними договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти у відповідності до законодавства про здійснення державних закупівель, а не умовами договору №1737, укладеного 01.01.2010 року;

- в договорах про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами: 21.01.2014 року на 2014 рік №1737/4; 26.01.2015 року на 2015 рік №1737/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №171737/6 передбачено проведення оплати Замовником (Відповідачем) після пред'явлення Учасником (Позивачем) рахунка на оплату, або після підписання Сторонами акта звірки взаємних розрахунків, шляхом перерахування коштів на рахунок Позивача, та не встановлено кінцевий термін здійснення оплати.

- позивач не довів належними та допустимими доказами, порушення Відповідачем умов оплати спожитої теплової енергії, передбачених договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 21.01.2014 року на 2014 рік №1737/4; 26.01.2015 року на 2015 рік №1737/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1737/6, тому, у позивача відсутні підстави для стягнення інфляційних, річних та пені.

- умовами договорів, які діяли між сторонами в 2014-2016 роках, не передбачені ні вид, ні розмір неустойки за прострочення оплати.

- відповідач в спірний період здійснював платежі за поставлене тепло у відповідності до бюджетних призначень.

- у разі, якщо суд відхилить заперечення відповідача стосовно безпідставності заявлених вимог, та прийде до висновку про необхідність їх задоволення, відповідач просить суд зменшити розмір пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки позивач здійснив розрахунок неправильно;

- у разі, якщо суд відхилить заперечення відповідача стосовно безпідставності заявлених вимог, та прийде до висновку про необхідність їх задоволення, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.01.2010 p. між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії №1737 з додатками (арк. с.7-12, Т. 1), згідно умов якого постачальник зобов'язувався продавати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.2.2 Договорів відповідач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Відповідно до додатку № 4 до договору "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" (а.с.11) розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

За несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію Споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних (п.4.2.2 Договору).

В додатку №4 до договору "Порядок розрахунків" сторони узгодили, що в разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним порядком, постачальник проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та три проценти річних за весь час прострочення (п.6 порядку).

Позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, у визначені договором строки та просить стягнути з відповідача 48885,26 грн. пені; 158612,13 грн. інфляційних втрат та 11981,35 грн. 3 % річних.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

При цьому, позивачем підставою позову визначено договір № 1737 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді, а відповідач вказує на наявність інших договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді - від 21.01.2014 року на 2014 рік №1737/4; 26.01.2015 року на 2015 рік №1737/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1737/6 (а.с.-153-160, Т.1).

Як вбачається зі змісту вищезазначених договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами, їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов'язків. При цьому, у розділі ХІ "Інші умови договору" (п.11.2) сторони узгодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими Договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією та договором № 1737 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Оскільки саме умови договору № 1737 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді визначає порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (Додаток № 4), визначає розмір відповідальності сторін (розділ 4, п.6 Додатку № 4), суд відхиляє заперечення відповідача щодо того, що розрахунки за отримані послуги з теплопостачання необхідно проводити по договорах від 21.01.2014 року на 2014 рік №1737/4; 26.01.2015 року на 2015 рік №1737/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1737/6 , в яких строк оплати не визначений.

З огляду на наведене, вимоги позивача судом оцінюються, виходячи з умов договору № 1737 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до додатку № 4 до договору "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків (що відображені позивачем у детальних розрахунках, доданих до позову, правильність яких не спростована відповідачем), матеріалами справи підтверджено, що порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію мало місце.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

В пункті п.6 додатку №4 до договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 48885,26 грн. пені; 158612,13 грн. інфляційних втрат та 11981,35 грн. 3 % річних з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

За даних обставин, судом не взято до уваги контрозрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, доданий відповідачем до відзиву, а заперечення відповідача в цій частині відхиляються як безпідставні.

Як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що заборгованість виникала не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів, що розмір неустойки є надто великим в порівнянні зі збитками позивача, які, в свою чергу, не є надто великими; що заборгованість за спожите тепло відповідачем погашена в повному обсязі, що Відповідач є комунальним загальноосвітнім навчальним закладом, тощо.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи виконання боржником зобов'язань за Договором, той факт, що відповідач є соціально значущим державним освітнім закладом, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені до 10%., а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 4888,53 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4888,53 грн. пені; 158612,13 грн. інфляційних втрат та 11981,35 грн. 3 % річних підтверджуються наявними доказами (в мат. справи), і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні з даним позовом, покладаються на відповідача.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кременчуцької загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №12 Кременчуцької міської ради (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Володимира Великого, 52 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5 в особі Кременчуцької філії (пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601, ідентифікаційний код 25717118 на р/р №0 в ВАТ "Ощадбанк" м. Полтава, МФО 331467) 4888,53 грн. пені; 158612,13 грн. інфляційних втрат та 11981,35 грн. 3 % річних.

3. Стягнути з Кременчуцької загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №12 Кременчуцької міської ради (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Володимира Великого, 52 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022) в особі Кременчуцької філії (пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601, ідентифікаційний код 25717118 на р/р №1124 в Полт. ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401) 1950,34 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині - відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.12.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя