УХВАЛА

27.12.2016Справа № 910/4656/14

За скаргою Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" на постанову від 03.11.2016 про арешт майна боржника

У справі за позовом Антимонопольного комітету України

до Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення штрафу та пені у сумі 150 000,00 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Потапов М.А.(дов. від 19.12.2016)

Від відповідача Овчинников Д.В.(дов. від 07.12.2016)

Від ВДВС не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Антимонопольний комітет України звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача штрафу та пені у сумі 150 000,00 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2014 позовні вимоги Антимонопольного комітету України задовольнити у повному обсязі. Стягнуто з Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" (01001, м. Київ, вул.. Бориса Грінченка, буд. 1, ) до загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації 21081100 (символ звітності 106) у Шевченківському районі м. Києва) штраф у розмірі 75 000(сімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 75 000(сімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. Також стягнуто з державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (01001, м. Київ, вул.. Бориса Грінченка, буд. 1, ) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 3000 (три тисячі ) грн. 00 коп.

12.05.2014 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2014, повний текст якого підписаний 25.04.2014, яке набрало законної сили 06.05.2014.

28.11.2016 до господарського суду міста Києва надійшла скарга Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" на постанову від 03.11.2016 про арешт майна боржника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2016 розгляд скарги призначено на 27.12.2016.

Представники ВДВС в судове засідання 27.12.2016 не з'явилися, проте через канцелярію суду від ВДВС надійшли заперечення на скаргу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт", в яких ВДВС просив відмовити в задоволенні вказаної скарги та розглядати справи за його відсутності. Суд прийняв дані заперечення.

В судове засідання 27.12.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Представник позивача проти скарги заперечував.

Представник відповідача просив задовольнити свою скаргу на постанову від 03.11.2016 про арешт майна боржника.

Скарга на дії державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві мотивна тим, що постанова від 03.11.2016 ВП № 52802038 Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ про арешт всього майна концерну «Укрспирт» прийнята з порушенням положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» оскільки даної постановою звернуто стягнення на все майно концерну «Укрспирт» в тому числі й на основні засоби виробництва Концерну, а отже постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали скарги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2014 позовні вимоги Антимонопольного комітету України задовольнити у повному обсязі. Стягнуто з Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" (01001, м. Київ, вул.. Бориса Грінченка, буд. 1, ) до загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації 21081100 (символ звітності 106) у Шевченківському районі м. Києва) штраф у розмірі 75 000(сімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 75 000(сімдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. Також стягнуто з державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (01001, м. Київ, вул.. Бориса Грінченка, буд. 1, ) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 3000 (три тисячі ) грн. 00 коп.

12.05.2014 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2014, повний текст якого підписаний 25.04.2014, яке набрало законної сили 06.05.2014.

Вищезазначений виконавчий документ надійшов на виконання до Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 02.11.2016 за місцем знаходження боржника.

Державним виконавцем, керуючись статтями 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», 03.11.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику для виконання, за адресою зазначеною у виконавчому документі та заяві стягувача, і стягувачу до відома.

Того ж дня - 03.11.2016, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

07.11.2016 державним виконавцем, на підставі відповіді з ДФС України, винесено постанову про арешт коштів боржника.

В своїй скарзі боржник зазначає, що відповідно до ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%.

Відтак, боржник не погоджується із зазначеною постановою ВДВС від 03.11.2016 та вважає, що вона підлягає скасуванню.

Проте суд не погоджується з даними твердженнями відповідача, у зв'язку з наступним:

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»:

1. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

2. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15- 1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

3. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

4. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

5. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

6. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

7. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

8. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Таким чином відповідно до відповідно до ст.ст. 48, 61 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, а реалізація майна боржника здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Отже постанова державного виконавця про арешт майна боржника не є реалізацією майна боржника.

Таким чином, державний виконавець правомірно виніс постанову від 03.11.2016 про відкриття виконавчого провадження № 52802038 на виконання вказаного наказу правомірно та в межах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону, виконанню державною виконавчою службою підлягають такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Законом.

За статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов'язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ці положення Конституції поширюються на всіх без винятку службових осіб, незалежно від того, чи є вони представниками законодавчої, виконавчої або судової влади, виконують свої службові обов'язки у державному апараті, в органах місцевого самоврядування або на окремих підприємствах, в установах та організаціях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ст. 82 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно п. 4 ст. 82 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Нормою ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Нормою ч.4 ст. 13 передбачено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Отже, суд дійшов висновку про відхилення скарги Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" на дії державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо винесення постанови від 03.11.2016 про арешт майна боржника на виконання наказу господарського суду м. Києва № 910/4656/14 від 12.05.2014.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Доводи Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" викладені у скарзі на дії державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо винесення постанови від 03.11.2016 про арешт майна боржника на виконання наказу господарського суду м. Києва № 910/4656/14 від 12.05.2014 - визнати неправомірними.

2. Скаргу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Концерн "Укрспирт" на дії державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо винесення постанови від 03.11.2016 про арешт майна боржника на виконання наказу господарського суду м. Києва № 910/4656/14 від 12.05.2014 відхилити.

3. Дану ухвалу може бути оскаржено у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

4. Ухвалу направити сторонам та державній виконавчій службі Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві.

Суддя Головатюк Л.Д.