ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа № 911/3227/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/3227/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова

корпорація України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Васильківхлібопродукт»,

смт. Рокитне, Рокитнянський район

про стягнення 28 254 813,15 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 876 від 28.12.2015;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Васильківхлібопродукт» (відповідач) про стягнення 28 254 813,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору поставки № 57 від 26.03.2015, в частині зобовязання з поставки позивачу попередньо оплачених останнім 11683,030 метричних тон зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 38 554 000,00 грн. При цьому, рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16, встановивши неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за умовами вказаного договору, задоволені позовні вимоги та на підставі ухвали суду від 01.11.2016 змінено спосіб виконання рішення суду у справі № 911/1023/16, шляхом стягнення з публічного акціонерного товариства «Васильківхлібопродукт» 19 969 468,02 грн. вартості непоставленого товару (6051,354 метричних тонн зерна кукурудзи 3-го класу).

У звязку із неналежним та несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором поставки № 57 від 26.03.2015, позивач додатково просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 18 808 281,29 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами - 1 154 265,87 грн., штраф - 9 292 265,99 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.10.2016 порушено провадження у справі № 911/3227/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 26.10.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання 26.10.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 26.10.2016 розгляд справи був відкладений на 16.11.2016.

В судовому засіданні 16.11.2016 представником відповідача наданий суду відзив на позовну заяву від 15.11.2016, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Так, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16 було стягнуто з відповідача на користь позивача 4 553 038,71 грн. пені та 1 397 862,00 грн. штрафу, і що позивач намагається додатково стягнути з відповідача санкції, у вигляді пені, штрафу, 24 % річних, що порушує норми ст. 61 Конституції України.

В судовому засіданні 16.11.2016 судом було оголошено перерву в розгляді справи до 30.11.2016.

30.11.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі № 2-4-10/674 від 29.11.2016, в яких останнім зазначено, що за своєю правовою природою санкції, за яким звернувся позивача у справі № 911/3227/16, відрізняються від санкцій, які були стягнуті з відповідача за рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16.

30.11.2016 через канцелярію суду відповідачем надані письмові пояснення від 30.11.2016 та клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, з посиланням на ст. 83 ГПК України.

В судовому засіданні 30.11.2016 було оголошено перерву до 14.12.2016 та на підставі клопотання відповідача, поданого в порядку ст. 69 ГПК України, продовжений строк вирішення спору у справі № 911/3227/16, про що винесено ухвалу від 30.11.2016.

В судовому засіданні 14.12.2016 представник позивача підтримав свої вимоги та просив суд задовольнити позов повністю.

В судове засідання 14.12.2016 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника відповідача на бланку про оголошення перерви, який підписаний представником відповідача у судовому засіданні 30.11.2016.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами ст. 75 ГПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судових засіданнях, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» («покупець», надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Васильківхлібопродукт» («постачальник», надалі - відповідач) укладено Договір поставки № 57.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобовязується передати у власність позивача зерно українського походження (далі - товар), а позивач зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору передбачено, що одиницею виміру товару, що поставляється на умовах даного договору, є метрична тонна. Товар за даним договором поставляється партіями протягом періоду вказаного в специфікаціях до цього договору. Кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначається в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невідємними частинами (додатками) цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом попередньої оплати грошових коштів в сумі та протягом строку зазначеного в специфікаціях. Кошти перераховуються на поточний рахунок відповідача, реквізити якого вказані в п. 11 цього договору.

Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 30 листопада 2015 року, а в частині розрахунків та поставки товару - до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

26.03.2015 між позивачем та відповідачем підписано специфікацію № 1, умовами якої встановлено, що поставка товару (кукурудза 3-го класу у кількості 11683,030 тонн) здійснюється у період з 26.03.2015 по 30.11.2015 включно. Загальна вартість товару, становить 38 554 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем 02.04.2015 перераховано на рахунок відповідача 1 700 000,00 грн. та 08.04.2015 перераховано на рахунок відповідача 36 854 000,00 грн., а всього 38 554 000,00 грн. в якості передоплати за товар згідно з договором № 57 від 26.03.2015, що підтверджується виписками по особовому рахунку позивача.

Проте, відповідач в порушення умов договору, в період з 26.03.2015 по 30.11.2015 не здійснив поставку товару у кількості, обумовленій сторонами у специфікації № 1 від 26.03.2015.

09.07.2015 відповідач повернув на рахунок позивача частину передоплати у сумі 18 584 531,98 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16 за позовом ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до ПАТ «Васильківхлібопродукт» про зобов`язання вчинити дії та стягнення 5 950 901,47 грн. встановлений факт порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки № 57 від 26.03.2015 та зобовязано ПАТ «Васильківхлібопродукт» вчинити дії з поставки ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 6051,354 метричних тонн зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 19 969 468,02 грн., стягнуто 4 553 038,71 грн. пені та 1 397 862,76 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.11.2016 у справі № 911/1023/16 змінено спосіб виконання рішення господарського суду Київської області від 24.05.2016, шляхом стягнення з ПАТ «Васильківхлібопродукт» на користь ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 19 969 468,02 грн. вартості непоставленого товару (6051,354 метричних тонн зерна кукурудзи 3-го класу).

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У звязку із неналежним виконання відповідачем умов Договору поставки № 57 від 26.03.2015, в частині своєчасної поставки товару, позивач на підставі п. 8.4 договору, просить суд стягнути з відповідача 1 154 265,87 грн. 24 % річних за користування грошовими коштами, нарахованих на суму передоплати 18 584 531,98 грн. за період з 02.04.2015 по 09.07.2015

Умовами п. 8.4 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем своїх зобовязань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобовязань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання цього договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, позивач має право зупинити виконання своїх зобовязань, відмовитись від їх виконання частково або в повному обсязі, при цьому відповідач зобовязаний повернути позивачу (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь відповідача на виконання умов договору, в т.ч. суму грошових коштів, що визначена згідно з п. 3.1 договору (попередня оплата), та проценти у розмірі 24 % річних за період з дня одержання попередньої оплати від позивача до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимог позивача.

08.09.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 130-2-12/4681, в якій у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору (відповідач взагалі не приступив до виконання зобов`язання по поставці товару та повернув частину суми передоплати у розмірі 18 584 531,98 грн.), вимагав, протягом 3 банківських днів перерахувати нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами, пеню та штраф. Доказами направлення зазначеного листа відповідачу є опис вкладення у цінний лист з відміткою підприємства зв`язку від 08.09.2016.

Згідно ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16 було стягнуто з відповідача на користь позивача 4 553 038,71 грн. пені та 1 397 862,00 грн. штрафу, і що позивач намагається додатково стягнути з відповідача санкції, у вигляді 24 % річних, що також є пенею, а тому це порушує норми ст. 61 Конституції України.

Однак, проценти за користування чужими грошовими коштами не є штрафними санкціями, якою є пеня, підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Таким чином, заперечення відповідача в частині повторного стягнення штрафних санкцій у вигляді 24 % річних не можуть братись судом до уваги, оскільки заявлені позивачем до стягнення 24 % річних за користування чужими грошовими коштами не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами.

Однак, здійснивши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 24 % річних за користування чужими грошовими коштами, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 1 128 708,12 грн. 24 % річних, нараховані на суму попередньої оплати, за період з 03.04.2015 по 08.07.2015.

Крім того, позивач, у звязку із порушення відповідачем своїх зобовязань щодо поставки товару, просить суд стягнути з відповідача 9 292 265,99 грн. штрафу, нарахованого на суму повернутої передоплати та пеню у розмірі 17 808 281,29 грн. за період з 01.12.2015 по 15.09.2016.

Умовами п. 8.4 договору визначено, що у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару, згідно з умовами договору, відповідач сплачує позивачу пеню, у розмірі 0,2 % загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.5 договору, сторони погодили, що у випадку прострочення зобовязань по поставці товару, позивач може частково або в повному обсязі відмовитись від договору і вимагати від відповідача повернення оплачених коштів по даному договору. В цьому випадку відповідач зобовязаний протягом 3 банківських днів, з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги позивача про повернення коштів, повернути позивачу всі оплачені кошти по даному договору, а також сплатити позивачу штраф у розмірі 50 % від загальної вартості непоставленого товару.

Умовами п. 8.10 договору визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки товару припиняється через двадцять місяців, від дати коли товар мав бути поставлений.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16, яке набрало законної сили, було стягнуто з відповідача штраф у розмірі 7% в сумі 1 397 862,76 грн. на підставі п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, який розраховувався від вартості недопоставленого товару на суму 19 969 468,02 грн.

У справі № 911/3227/16 позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 50% в сумі 9 292 265,99 грн. від вартості непоставленого товару на суму 18 584 531,98 грн. на підставі п. 8.5 договору поставки № 57. Зазначена вимога не була предметом розгляду у справі № 911/1023/16. Враховуючи, що розрахунок штрафу, доданий до матеріалів справи є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 9 292 265,99 грн. штрафу визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16, яке набрало законної сили, було стягнуто з відповідача пеню в сумі 4 553 038,71 грн. на підставі п. 8.4 договору за період з 01.12.2015 по 23.03.2016, яка нараховулася на вартість недопоставленого товару на суму 19 969 468,02 грн.

У справі № 911/3227/16 позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 17 808 281,29 грн. на підставі п. 8.5 договору поставки № 57, а саме: в сумі 4 237 273,29 грн. за період з 01.12.2015 по 23.03.2016 нараховану на вартість непоставленого товару на суму 18 584 531,98 грн. та пеню в сумі 13 571 008,00 грн. за період з 24.03.2016 по 15.09.2016 нараховану на всю вартість непоставленого товару 38 554 000,00 грн. Зазначена вимога не була предметом розгляду у справі № 911/1023/16.

Не поставка відповідачем товару підтверджується тим, що 09.07.2015 відповідач повернув позивачу частину попередньої оплати в сумі 18 584 531,98 грн., зміни в договір поставки та у специфікацію № 1, яка є невід`ємною частиною договору, у встановленому законодавством порядку не вносились, зобов`язання відповідача щодо поставки товару залишились незмінними. Факт не поставки відповідачем товару на суму 19 969 468,02 грн. підтверджується рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі № 911/1023/16, яким було зобов`язано відповідача вчинити дії з поставки зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 19 969 468,02 грн., яке відповідачем не виконано в натурі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.11.2016 у справі № 911/1023/16 змінено спосіб виконання рішення господарського суду Київської області від 24.05.2016, шляхом стягнення з ПАТ «Васильківхлібопродукт» на користь ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 19 969 468,02 грн. вартості непоставленого товару (6051,354 метричних тонн зерна кукурудзи 3-го класу).

З врахуванням ухвали про зміну способу виконання рішення суду від 24.05.2016 виконано відповідачем в частині стягнення вартості непоставленого товару на суму 19 969 468,02 грн. лише 02.11.2016, що підтверджується платіжними дорученнями № 1 на суму 1 500,00 грн., № 2 на суму 4 600 000,00 грн., № 3 на суму 13 869 468,02 грн. та № 4 на суму 30 531,98 грн. з відмітками банку, копії яких надано до матеріалів справи.

Враховуючи, що розрахунок пені, доданий до матеріалів справи є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 17 808 281,29 грн. пені визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення пені, річних за користування грошовими коштами та штрафу на 99%, поданого на підставі ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, суд приходить до висновку щодо відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, вказаною нормою передбачено право суду зменшити у виняткових випадках саме розмір штрафу та пені.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було утворене як державне підприємство згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 11.08.2010 №764 .

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764» від 06.06.2011 № 593 було перетворено державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з віднесенням його до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», належать державі в особі Кабінету Міністрів України.

Отже, позивач є субєктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України.

Позивач у додаткових письмових поясненнях (вх. № суду 24790/16 від 30.11.2016) виклав свої заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, в яких зазначив, що позивач є учасником ряду державних програм у сфері сільського господарства, в тому числі Меморандуму про взаєморозрахунки щодо співпраці в реалізації пріоритетних проектів у галузі сільського господарства, підписаного між Міністерством аграрної політики та продовольства України та Експортно-імпортним банком Китаю.

В рамках зазначеного Меморандуму позивачем залучено від Експортно-імпортного банку Китаю кредити із сплатою процентів під державні гарантії для фінансування проектів.

З метою виконання українсько-китайських домовленостей та придбання сільськогосподарської продукції у виробників, позивачем було укладено Договір поставки № 57 з відповідачем і за рахунок кредитних коштів перераховано відповідачу попередню оплату.

В обґрунтування свого клопотання, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження знаходження останнього у скрутному фінансовому становищі, відсутність коштів для сплати належних сум. Відповідач зазначає, що невиконання ним своїх зобов`язань за договором поставки зумовлено незалежними від відповідача обставинами, а саме з малою врожайністю кукурудзи на полях Таращанського та Рокитнянського районів Київської області, вмістом у зібраній кукурудзі амброзії. Однак, на підтвердження зазначеного відповідач не надає жодних доказів.

Крім того, посилання відповідача на те, що вказане зменшення сум штрафних санкцій не вплине на господарську діяльність позивача, спростовується наданими позивачем поясненнями, в яких останній стверджує, що неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, значною мірою вплине на господарську діяльність позивача та матиме негативні наслідки для держави, оскільки позивач входить до державного сектору економіки та займає ключове місце на сучасному зерновому ринку та є учасником ряду державних програм, у сфері господарювання, які в тому числі, фінансуються за рахунок закордонних інвестицій.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволені позову покладаються на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Васильківхлібопродукт» (09600, Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Вокзальна, 222, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) 1 128 708 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч сімсот вісім) грн. 12 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 9 292 265 (девять мільйонів двісті девяносто дві тисячі двісті шістдесят пять) грн. 99 коп. штрафу, 17 808 281 (сімнадцять мільйонів вісімсот вісім тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 29 коп. пені та 206 513 (двісті шість тисяч пятсот тринадцять) грн. 03 коп. судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 26.12.2016

Суддя О.О. Христенко