ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 914/2098/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.

суддів: Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Качабульський І.В. - представник (довіреність № 4-3501-42 від 11.01.2016р.);

від відповідача - ОСОБА_4 - представник (довіреність 28.09.2016р.);

від третьої особи - не з'явився;

розглянув апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5

на рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016, суддя - Синчук М.М.,

у справі № 914/2098/16

за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5, м. Львів,

про демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 19.09.2016 у справі №914/2098/16 позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 про демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди на вул. Володимира Великого 111 у м. Львів - задоволено повністю. Зобов'язано суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду на вул. Володимира Великого, 111 у м. Львові.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що тимчасова споруда за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 111 є самовільно встановленою, оскільки у відповідача відсутні необхідні дозвільні документи на спірну тимчасову споруду, в порушення вимог пунктів 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (відповідач) просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Франківської районної адміністрації.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки протягом серпня-вересня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 перебувала закордоном та поштову кореспонденцію не отримувала - останній не було відомо про розгляд справи № 914/2098/16. Також, зазначає, що в лютому 2016 року відповідач змінила адресу проживання на: АДРЕСА_1. Посилається апелянт й на те, що спірний договір оренди землі від 15.11.2010 є чинним, ніким не скасований, а на вказаній земельній ділянці правомірно розміщено малу архітектурну форму (тимчасову споруду).

В судових засіданнях представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Франківської районної адміністрації. Також, додатково пояснив, що спірна тимчасова споруда, щодо якої позивачем заявлено позов, відповідачу не належить, нею не споруджувалася і жодними доказами по справі не підтверджується правовий зв'язок між незаконною тимчасовою спорудою і відповідачкою.

Представник позивача в судових засіданнях заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також, додатково пояснив, що факт приналежності відповідачу спірної тимчасової споруди підтверджується тим, що останній не заперечував та не оскаржував проти розпорядження Франківської районної адміністрації №675 «Про демонтаж конструкції тимчасової споруди», яким суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 зобов'язано демонтувати тимчасову споруду, що встановлена за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 111 в термін до 26.01.2016 р.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення відповідача та позивача в судових засіданнях, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та скасування рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 у справі №914/2098/16, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2010 між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на підставі ухвали Львівської міської ради №899 від 07.06.2007 "Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення м. Львова" та ухвали Львівської міської ради № 2311 від 18.12.2008 "Про затвердження Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста" було укладено договір оренди землі (а.с.82-85), яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львів на вул. Володимира Великого 111 для обслуговування малої архітектурної форми (п. 1 договору).

В п.8 договору сторони погодили, що договір укладений на 2 (два) роки. Після закінчення договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

12.11.2015 між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованою у Львівській міській раді від 12.11.2015 за № Ф-2867 (а.с.86).

Згідно з вказаною додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованою у Львівській міській раді від 12.11.2015 за № Ф-2867 (а.с.86), внесено зміни в договір оренди землі, зокрема пункт 15 викладено в новій редакції, згідно якої орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львів на вул. Володимира Великого 111 для розміщення тимчасової споруди (а не для обслуговування малої архітектурної форми, як це було визначено попередньою редакцією); внесеними змінами в пункт 8 продовжено строк дії договору до 30.12.2016.

Позов - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Предмет позову - це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов.

Як вбачається з позовної заяви, Франківська районна адміністрація просить суд зобов'язати суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_2.

Отже, предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога спрямована (пред'явлена) до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 про зобов'язання демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_2, проте не встановлену на законних підставах, а іншу, зазначена адреса якої аналогічна встановленої тимчасової споруди на підставі дозвільної документації.

Як на підставу позовних вимог Франківська районна адміністрація посилається на ст. 121 Конституції України, п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

Таким чином, необхідною умовою для задоволення позовних вимог про демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди є встановлення: ознак самочинності встановленої тимчасової споруди (відсутність правових підстав для її встановлення, зокрема відсутність необхідної дозвільної документації); факт приналежності вказаної тимчасової споруди особі, до якої спрямовано вказану правову вимогу про демонтаж.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Також згідно із частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні " акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до приписів статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки; відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Аналогічні приписи закріплені і в Положенні про порядок розміщення тимчасових споруд і підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526 (далі по тексту Положення).

Згідно з п.2.1 зазначеного Положення розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив'язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив'язки, та плану земельної ділянки або схемі прив'язки.

Самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив'язки тимчасової споруди (п.1.3).

Таким чином, тимчасова споруда вважатиметься встановленою правомірно тільки за наявності всіх необхідних дозвільних документів визначених п. 1.3. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд і підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526.

Демонтажу, згідно з п.7.2.1 Положення, підлягають самовільно встановлені тимчасові споруди.

За змістом п.7.3.-7.5. Положення, при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" та власник ТС. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 7.8 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд і підприємницької діяльності у м. Львові районним адміністраціям надано право на звернення до суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил..

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства, а у випадках, встановлених цими актами - безпосередньо з актів органів центральної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог Франківська районна адміністрація посилається на наступне:

15.12.2015 р. комісією у складі працівників районної адміністрації та представників КП «Адміністративно-технічне управління» складено акт обстеження тимчасових споруд на території Франківського району та виявлено самовільно встановлену тимчасову споруду фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на вул. Володимир Великого, 111 у м. Львові (а.с.14). У вказаному акті зазначено, що «представник суб'єкта підприємницької діяльності відмовився від підпису акту».

11.02.2016 р. комісією у складі працівників Франківської районної адміністрації проведено обстеження тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та в акті від 11.02.2016 (а.с.15) встановлено, що тимчасову споруду на вул. Володимир Великого, 111 у м. Львові відповідачем не демонтовано.

29.08.2016 р. (а.с.45) та 09.09.2016 р. (а.с.46) комісією, в складі працівників Франківської районної адміністрації складено акти обстеження тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та встановлено, що тимчасову споруду на вул. Володимира Великого, 111 у м. Львові встановлено без відповідних дозвільних документів та відповідачем не демонтовано, в зв'язку з чим Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради заявлено позовні вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про демонтаж тимчасової споруди.

Отже, суд апеляційної інстанції, дослідивши вказані докази зазначає, що вказані акти всупереч п.7.3.-7.5. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд і підприємницької діяльності у м. Львові (затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526) складені та підписані без власника тимчасової споруди, а також не відображають особу представника відповідача, який відмовився від підписання акту, оскільки відсутній документ, яким визначено повноваження по представництву відповідача. З цих підстав вказані акти не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України.

30.12.2015 р. Франківською районною адміністрацією (позивач у справі) прийнято розпорядження №675 «Про демонтаж конструкції тимчасової споруди» (а.с.13), яким зобов'язано відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на вул. Володимира Великого, 111 у м. Львові в термін до 26.01.2016 р.

Як встановлено судом, за даною адресою розміщена тимчасова споруда відповідача, на які є всі належним чином оформлені дозвільні документи, а тому вищенаведене розпорядження Франківської районної адміністрації №675 «Про демонтаж конструкції тимчасової споруди» від 30.12.2015 (а.с.13) не вміщує будь-які посилання на факт приналежності самовільно спорудженої тимчасової споруди саме відповідачу, до якої спрямовано (пред'явлено) вказану правову вимогу про демонтаж, а тому і не є доказом правомірності демонтажу відповідачем, у якої є всі необхідні дозвільні документи за цією адресою тимчасової споруди. Окрім того цим розпорядженням не встановлено, що саме відповідач допустив самовільне спорудження тимчасової споруди.

Таким чином, вищенаведені докази не підтверджують обов'язок відповідача демонтувати тимчасову споруду на вул. Володимир Великого, 111 у м. Львові (оскільки відсутні докази, що саме відповідачем споруджено тимчасову споруду, що є предметом спору), а відтак не є належними та допустимими доказами по справі в розумінні ст. 34 ГПК України.

Оскільки судом не встановлено факту самовільного спорудження тимчасової споруди, що зазначено на схемі (а.с.111-112) та розміщено біля тимчасової споруди відповідача, що встановлена за адресою: АДРЕСА_2, а тому скерування відповідачу копії розпорядження Франківської районної адміністрації №675 «Про демонтаж конструкції тимчасової споруди» від 30.12.2015 (а.с.13) й попередження №35-вих-3904 від 17.12.2015 (а.с.17-19) не змінюють той факт, що спірна тимчасова споруда не належить відповідачу та не є підставою для виникнення у відповідача обов'язку по демонтажу даної спірної тимчасової споруди, а відтак не доказують обґрунтованість позовної вимоги про демонтаж тимчасової споруди.

З усних пояснень представників сторін в судових засіданнях, апеляційним господарським судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2, розміщена та функціонує не одна, а декілька тимчасових споруд, одна з якої встановлена відповідачкою у відповідності до вищенаведених дозвільних документів. Щодо іншої тимчасової споруди, що її встановлено відповідачкою, то висновок позивача ґрунтується на припущеннях, які не можуть бути оцінені апеляційним судом як належні докази, і звідси як обов'язок відповідача провести її демонтаж.

З додатково поданих позивачем в судове засідання від 30.11.2016 додатків (а.с.107-113), судом апеляційної інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 на підставі ухвали Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 (зі змінами) володіє однією з тимчасових споруд, які розміщені та функціонують за адресою: АДРЕСА_2, проте вказана тимчасова споруда не є спірною - тією, яку позивач просить суд демонтувати.

При цьому апеляційним господарським судом належними та допустимими доказами не встановлено, а позивачем не доведенено, що спірна тимчасова споруда належить відповідачу (ОСОБА_5С.), а відтак пред'явлення позовних вимог про демонтаж тимчасової споруди, яка не належить відповідачу - не підлягає задоволенню.

Надана позивачем копія схематичного плану розташування МАФ «Гал-Дар» за адресою: АДРЕСА_2, (а.с.41) затверджена директором ЛКП «Південне» - ОСОБА_6 (скріплено печаткою та підписом), не відноситься до предмету спору, оскільки стосується тимчасової споруди виданої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, про на яку в останньої (відповідач) наявні дозвільні документи.

Надана позивачем копія витягу з ухвали Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» (а.с.40) не відноситься до предмету спору, оскільки стосується тимчасової споруди виданої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за змістом довідки ф.20 від 15.08.2016 (а.с.7) повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення ухвали господарського суду Львівської області від 12.08.2016 про прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі, за адресою надсилання «вул. Наукова, 13/16, м. Львів»повернулось із закінченням терміну зберігання.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином чинне законодавство встановлює презумпцію достовірності відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру.

З цих підстав безпідставними є посилання в апеляційній скарзі відповідача на неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи встановив, що місцевим господарським судом своєчасно та належним чином повідомлено відповідача про призначення, відкладення розгляду справи, а також направлено належним чином оформлену копію рішення суду за адресою, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, з вищезазначених підстав суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про безпідставність доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині. З цих підстав апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки суд першої інстанції не з'ясував та не встановив дійсні обставини по справі, не надав обставинам справи належної оцінки, прийняте ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - частковому задоволенню.

Як вбачається з квитанції №59 від 29.09.2016 (а.с.76) скаржником (відповідач) сплачено 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність відшкодуванню позивачем на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - задоволити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 у справі №914/2098/16 - скасувати.

Відмовити в задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (м. Львів, вул. Генерала Чупринки 85, код - 04056121) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) 1515,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2016