ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2016р. Справа№ 914/2251/16
Господарський суд Львівської області у складі
Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Дубенюк Н.А.
за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів,

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, м.Львів,

про відшкодування збитків завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства

ціна позову: 1401469,32 грн.

Представники:
Позивача: Клострейх О.В. представник (довіреність від 07.09.2016 року №09-4455);

Відповідача: Колеснік Ю.С. представник (довіреність від 12.09.2016р. №948); Бондаренко О.В. представник (довіреність від 19.09.2016р. №972)

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про відшкодування збитків завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства. Ціна позову 1401469,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 05.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2016р. В судовому засіданні 20.09.2016р. оголошувалась перерва до 04.10.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах суду від 04.10.2016р. та від 25.10.2016р. у даній справі.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обов`язки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду у даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, а також письмові повідомлення про відкладення розгляду справи та про оголошення перерви в судових засіданнях) зазначено, що права та обов`язки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з`явилась, подала клопотання (вх. №5344/16), у якому просить суд здійснити заміну первісного Відповідача Військову частину НОМЕР_1 ВВ МВС України на належного Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала усні пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач проти поданого клопотання не заперечив. Вказане клопотання оглянуто, долучено до матеріалів справи та здійснено процесуальне правонаступництво у справі №914/2251/16 неналежного відповідача Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України на Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, про що зазначено в ухвалі суду по даній справі від 08.11.2016р.

Представники Відповідача в судове засідання з`явились, подали клопотання (вх. №44624/16), у якому просять суд застосувати до відносин між сторонами наслідки спливу строку позовної давності, проти позову заперечили, надали усні пояснення, аналогічні до викладених у запереченні на позовну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює Сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі, окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобов`язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Впродовж розгляду справи в судових засіданнях суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до Господарського суду Львівської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про стягнення 1401469,32грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що, внаслідок проведення в період з 23.07.- 02.08.2013 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Відповідачем (Акт №1407/06/1233) встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_2 МВС України допущено засмічення земель, а саме засмічення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває в користуванні Відповідача, будівельними відходами, внаслідок чого державі заподіяно збитків на суму 1401469,32 грн.

Земельна ділянка площею 16,2698 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить Квартирно-експлуатаційній частині району ВВ МВС України на праві постійного користування на підставі Акту на право постійного користування від 13.02.2001 року №І-ЛВ 000652 №20509006.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача Претензією від 27.08.2013 року вих. №09-8289 із вимогою про відшкодування збитків завданих державі в розмірі 1401469,32 грн. Відповідачем вказану претензію залишено без відповіді та реагування.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь держави в особі Позивача 1401469,32 грн. збитків завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву, поданих до суду 04.10.2016 року за вх. №39571/16, проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що місце складування побутового сміття на території військової частини визначено командиром частини, а несанкціоновані місця складання побутового сміття на ґрунті виявлені на території 0,96 га, яка, згідно Контракту від 27.01.2004 року №82 (із врахуванням змін, внесених угодами від 27.09.2012 року №3/20/1-038/12, від 02.10.2012 року №3/20/1-039/12, від 27.06.2013 року №3/20/1-065/13, від 12.11.2013 року №3/20/1/079/13, від 12.11.2013 року №320/1-080/13, від 15.09.2014 року №3/20/1-088/14), передана Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівська мрія» Актом прийому-передачі земельної ділянки (площадки) пі будівництво від 10.06.2013 року для забудови. Дана земельна ділянка відокремлена від території військової частини огорожею та має окремий вихід на вул. Рубчака у м.Львові.

Таким чином, Відповідач зазначає про те, що земельна ділянка площею 0,81 га, кадастровий №03:08:438:00002, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тролейбусна вул.Рубчака вул.Наукова, призначення ділянки: будівництво житлових будинків та соціальної інфраструктури, передана Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівська мрія».

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Згідно п.«а» ч.1 ст.202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про поводження з відходами.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державному контролю, серед іншого, підлягають використання і охорона земель.

Державна екологічна інспекція в Львівській області, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Львівській області, затвердженого Наказом Мінприроди від 19.02.2007 року №55 (із змінами і доповненнями), є спеціальним підрозділом Мінприроди, який підзвітний та підконтрольний в частині здійснення державного контролю Державній екологічній інспекції України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.148 Господарського кодексу України, ч.ч.1,3 ст.324 Цивільного кодексу України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу; кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.148 Господарського кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Приписами частини четвертої вказаної статті визначено, що правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі, вод, лісів, надр, атмосферного повітря, тваринного світу) встановлюється законами.

Відповідно до пункту 5 ч.3 ст.19 Господарського кодексу України держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб`єктів господарювання у сфері земельних відносин щодо за використання і охорони земель.

Згідно статті 162 Земельного кодексу України Охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до п«б» ч.1 ст.96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Приписами пунктом «в» ч.1 ст.164 Земельного кодексу України передбачено, що Охорона земель включає захист земель від ерозії, селів, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, переосушення, ущільнення, забруднення відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами та від інших несприятливих природних і техногенних процесів.

Крім того, згідно ч.1 ст.149 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до пункту «В» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Згідно ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

З врахуванням доводів мотивувальної частини рішення, встановлення факту передачі Відповідачем земельної ділянки площею 0,81 га, кадастровий №03:08:438:00002, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тролейбусна вул.Рубчака вул.Наукова Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівська мрія» за Актом прийому-передачі земельної ділянки (площадки) пі будівництво від 10.06.2013 року суд дійшов висновків про те, що Відповідач за еріод, який перевірявся Позивачем, не був фактичним користувачем земельної ділянки, а відтак, позовні вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Окрім того, з приводу виявлених порушень суд зазначає, що Відповідачем 08.11.2016 року подано клопотання (вх.№44624/16), у якому просить суд застосувати до правовідносин між Сторонами наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити Позивачу в задоволенні позову з цих підстав, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на стягненні збитків на підставі Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №1407/06/1233, складеного в період з 23.07.-02.08.2013 року. Відтак, на думку Відповідача, Позивач дізнався про порушення прав держави в особі Позивача 02.08.2013 року.

З підстав наведеного Відповідач робить висновки про те, що строк позовної давності за вказаними вимогами сплив 02.08.2016 року.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає, що згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частин другої - четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із відтиску календарного штемпеля відділення поштового зв`язку про прийняття до пересилки рекомендованого листа №368, позовну заяву Позивачем подано до Господарського суду Львівської області 31.08.2016 року.

Оглянувши вказане клопотання, заслухавши пояснення представників Сторін суд дійшов висновків про необхідність його задоволення, оскільки Позивач дізнався про порушення прав держави з Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №1407/06/1233 Військовою частиною 4114 ВВ МВС України від 23.07.-02.08.2013 року саме 02.08.2013 року, і, в силу приписів ч.1 ст.261 ЦК України, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення вказаних збитків.

Відтак, строк позовної давності за зверненням до суду із даними вимогами тривав з 02.08.2013 року по 02.08.2016 року і, з врахуванням дати подання позовної заяви до суду, Позивачем його пропущено та відсутні достатні підстави до визнання пропущеного строку позовної давності як такого, що пропущений з поважних причин, а відтак, в позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об`єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

08.11.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 14.11.2016р.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, залишити сплачений Платіжним дорученням від 14.07.2016 року №238 судовий збір в розмірі 21022,05 грн. залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.ч.1, 2 ст.13, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85, 87, Господарського процесуального кодексу України, ч.ч.1,2,4 ст.148, ч.1 ст.149, ст.151 Господарського кодексу України, ч.ч.1, 3 ст.324 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 5, 16, 20, 35, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положенням про Державну екологічну інспекцію в Львівській області, затвердженого Наказом Мінприроди від 19.02.2007 року №55, суд-

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.