УХВАЛА

29.12.2016Справа № 910/1612/15-г

Суддя Маринченко Я.В., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро Лімітед" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/1612/15-г, за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро Лімітед", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест" про звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна позову 850.897,07 дол. США та 313.335,76 грн., без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро Лімітед" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/1612/15-г, в якій скаржник просить визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з приводу не винесення постанови про зупинення виконавчого провадження №550617482 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/1612/15-г та зобов'язати Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про зупинення виконавчого провадження №550617482 з з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/1612/15-г.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена; скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Згідно з п. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Статтею 82 зазначеного закону передбачено, що Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до п. 9.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012, скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим ст. 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у п.п. 2, 4 частини першої цієї статті і, за необхідності, - зазначених у ч.ч. 2-3 ст. 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в п.п. 3-5 ч. 7 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження". У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, ст.ст. 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, п.п. 1-3, 5, 6, 9 ч. 1 ст. 63, ст. 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

Відповідно до ч. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003, скарги, заяви, подання (на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби) мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК і ГПК, та містити відомості, перелічені в пунктах 3- 5 ч. 3 ст. 85 Закону № 606-XIV.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" № 270 від 05.03.2009, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Таким чином, належними доказами відправлення відповідачеві та третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Разом з тим, скаржником подано до суду скаргу від 27.12.2016, в той час як на підтвердження факту надсилання сторонам копії скарги з доданими до неї документами, скаржником надані описи вкладення у цінні листи №384, №392, №406 та касові чеки, які датовані 08.12.2016, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надсилання на адресу сторін копії скарги від 27.12.2016 та доданих до неї документів.

Враховуючи вищевикладене, суд не має можливості встановити яка саме скарга була направлена іншим сторонам по справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Повернути матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро Лімітед" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/1612/15-г скаржнику без розгляду.

Після усунення зазначених недоліків заявник не позбавлений можливості подати належно оформлену скаргу у порядку, встановленому розділом VIII Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Я.В. Маринченко