ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 р. Справа № 917/1622/16

за позовом Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука", 39605, Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд.27

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, буд.5

про стягнення грошових коштів у сумі 10 778 687,45 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 01.11.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Представники 01.12.2016:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_2

Представники 22.12.2016:

від позивача: ОСОБА_4.

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_5

Представники 26.12.2016:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: відсутній

В судових засіданнях 01.11.2016, 01.12.2016, 22.12.2016 були оголошені перерви для надання можливості сторонам подати додаткові докази по справі.

26.12.2016 р., після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 291 від 01.03.2001 року, в розмірі 10778687,45 грн., з яких: 9335001,38 грн. - основної заборгованості; 348044,17 грн. - інфляційного збільшення; 930722,15 грн. - пені та 164919,75 грн. - 3 % річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві до додаткових поясненнях до неї.

Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до нього. Зокрема зазначає, що позивач безпідставно вважає Договір оренди індивідуально визначеного майна №291 від 01.03.2001 р. припиненим за його ініціативою з 28.04.2016 р., так як даний договір був розірваний в судовому порядку з 01.12.2015 р., у зв'язку з набранням чинності судовим рішенням у справі №917/1252/14.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

01.03.2001 року між сторонами було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності №291 ( надалі Договір, а.с.-25-28).

Договір укладено строком на 25 років з 01 березня 2001 року до 01.03.2026 року включно.

За умовами цього ОСОБА_6 сторони узгодили, зокрема, наступне:

- орендодавець передає, а орендар (відповідач) приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі комунального підприємства Благоустрій Кременчука вартість якого становить за експертною оцінкою 23 139 188,00 грн. ОСОБА_6 передається в оренду з метою забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації об'єкта оренди, забезпечення безперебійного надання послуг по тепло- та водопостачанню на необхідному рівні та необхідної якості бюджетним організаціям та населенню міста, погашення заборгованості міського бюджету за теплову енергію (п. 1.1 ОСОБА_6);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у ОСОБА_6, але не раніше дати підписання сторонами цього ОСОБА_6 та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 ОСОБА_6);

- у разі припинення цього ОСОБА_6 повертається ОСОБА_7 ОСОБА_8. ОСОБА_7 повертає ОСОБА_8 аналогічно порядку, встановленому при передачі ОСОБА_7 цим ОСОБА_6. Майно вважається поверненим ОСОБА_8 з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.4 ОСОБА_6);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції січень 2001 року - 38 565,30 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. ОСОБА_7 плата за перший місяць оренди - березень 2001 р. визначається шляхом коригування орендної плати з попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.1 ОСОБА_6);

- орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно, не пізніше 12-го числа наступного місяця за звітним (п. 3.3 ОСОБА_6);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5 ОСОБА_6);

-цей Договір укладено строком на 25 років і діє з 01.03.2001 р. до 01.03.2026 р. включно (п.10.1 ОСОБА_6);

- зміни і доповнення або розірвання цього ОСОБА_6 допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п.10.3 ОСОБА_6)

- за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням арбітражного суду у випадках, передбачених чинним законодавством (п.10.4 ОСОБА_6).

За трьома актами від 22.03.2001 р. приймання-передачі основних засобів в оренду згідно рішення міськвиконкому №396 від 02.03.200 р. міське комунальне підприємство Кременчукенерго передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно. Зазначені акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками.

За додатковою угодою від 01.06.2011 р. до договору внесено наступні зміни:

- до розділу 1 ОСОБА_6 та п. 3.1 ОСОБА_6 про те, що орендодавець додатково до орендованого майна визначеного в розділі 1 ОСОБА_6 передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно згідно з Актом прийому-передачі в оренду основних засобів, відповідно до ОСОБА_6 оренди №291 від 01.03.2001 p., експертна вартість якого становить 2 446 280,00 грн.;

- розмір орендної плати за користування майном, передбаченого розділом 1 цієї додаткової , угоди становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2011 р. - ЗО 578,50 грн., крім того і ПДВ - 20%.

Відповідно до акту від 01.06.2011 р. приймання-передачі основних засобів в оренду за укладеною між сторонами додатковою угодою від 01.06.2011 р. та рішень Кременчуцької міської ради, комунальне підприємство Благоустрій Кременчука передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування тепломережі. Зазначений акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками.

Усі вищевикладені обставини вже були встановлені Господарським судом Полтавської області та Харківським апеляційним господарським судом під час розгляду спорів у справах №917/2405/14; 917/709//14; 917/1324/14; 917/2035/14; 917/2691/14, за позовом КП Благоустрій Кременчука до відповідача ПАТ Полтаваобленерго про стягнення заборгованості за договорами №291 від 01.03.2001 р.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішеннями суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 Совтрансавто-Холдинг проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95Брумареску проти Румунії встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, рішення господарського у вказаних вище справах та встановлені у них факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Позивач зазначає, що на підставі умов договору №291 від 01.03.2001 року протягом грудня 2015 року-квітня 2016 року ОСОБА_7 ( ПАТ Полтаваобленерго ) користувався майном, що перебуває на балансі орендодавця ( КП Благоустрій Кременчука ).

Договірні виконавчі та розрахункові документи за договором №291 від 01.03.2001 року за грудень 2015 року - травень 2016 року, (акти приймання- передачі, розрахунки орендної плати та рахунки на оплату орендної плати) були надіслані ОСОБА_8 до ПАТ Полтаваобленерго.

Крім цього, як зазначає позивач в додаткових поясненнях до позовної заяви про стягнення боргу від 30.10.2016 року у відповідності до листа №584 від 28.04.2016 року КП Благоустрій Кременчука звернулося до ПАТ Полтаваобленерго з вимогою повернути нерухоме майно, передане в оренду за ОСОБА_6 №291 від 01.03.2001 року у зв'язку з припиненням дії даного договору з 28.04.16р. за ініціативою орендодавця на підставі п.8.2. договору за ст. 782 ЦК України з тих підстав, що наймачем не вноситься плата за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вважає позивач, своїми діями стосовно підписання акта приймання передачі майна від 28.04.16р. відповідач погодився з припиненням договору оренди № 291 від 01.03.01р., оскільки підписав акти приймання-передачі від 28.04.2016 року. В подальшому зазначені акти приймання-передачі були затверджені рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №393 від 28.04.2016року, а майно повернуто Орендодавцеві .

Позивач вважає, що відповідач не виконав свої зобов'язання стосовно внесення орендної плати, в зв'язку з чим станом на час розгляду справи сума основного боргу по ОСОБА_6 №291 від 01.03.2001 року за період з 12.01.2016 року по 28.04.2016 року складає 9 335 001,38 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача суму інфляційного збільшення суми боргу по орендній платі по ОСОБА_6 №291 від 01.03.2001 року у розмірі 348 044,17 грн.; суму пені ( розмір договірної пені облікова ставка НБУ ) по орендній платі по ОСОБА_6 №291 від 01.03.2001 року, що складає 930 722,15 грн.; суму 3% річних по орендній платі по ОСОБА_6 №291 від 01.03.2001 року, що складає 164 919,75 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що Рішенням господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року (з урахуванням ухвали від 25 листопада 2015 року про виправлення описки в даті рішення) по справі №917/1252/17 розірвано в судовому порядку договір оренди індивідуально визначеного майна №291, укладений 01 березня 2001 року між ПАТ Полтаваобленерго та КП Благоустрій Кременчука. Відповідач вважає, що даний договір є розірваний з моменту набрання чинності судовим рішення по справі № 917/1252/ 14.

Згідно довідки Господарського суду Полтавської області №01-24/1898-15 від 18.12.15 рішення по справі №917/1252/14 набрало законної сили 01.12.2015 року.

Відповідач зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року клопотання Кременчуцької міської ради Полтавської області про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено, відновлено апелянту пропущений строк на подання апеляційної скарги та прийнято до провадження апеляційну скаргу на рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року (з урахуванням ухвали від 25 листопада 2015 року про виправлення описки в даті рішення ) у справі № 917/1252/14 за позовом ПАТ Полтаваобленерго до КП Благоустрій Кременчука про розірвання договору. При цьому, незважаючи на апеляційне оскарження рішення по господарській справі № 917/1252/14 вже набрало законної сили 01.12.15р.. так як не було оскаржено зацікавленими сторонами в установлений термін відповідно до ч.1 ст. 93 ГПК України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 року апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області задоволено, рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року (з урахуванням ухвали від 25 листопада 2015 року про виправлення описки в даті рішення) скасовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 26 липня 2016 року рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі № 917/1252/14 залишено без змін. При апеляційному та касаційному розгляді даної справи №917/1252/14 господарськими судами не виносились відповідні ухвали про зупинення його виконання.

Зважаючи на викладене вище відповідач наполягає, що відповідно до ч.5 ст. 188 ГК України спірний договір оренди індивідуально визначеного ( нерухомого ) майна №291 від 01.03.2001 року припинив свою дію внаслідок його розірвання в судовому порядку з 01.12.2015 року, а отже, позивачем невірно було обрано, як підставу позовних вимог саме розірваний з 01.12.2015 року Договір № 291 оренди індивідуально визначеного ( нерухомого ) майна, що належить до комунальної власності.

При винесенні рішення суд керувався наступним:

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом

Згідно з ч. 2-3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним судовим рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди №291 від 01.03.16р. припинив свою дію не внаслідок припинення за ініціативою сторін в порядку, встановленому договором, а внаслідок його розірвання в судовому порядку.

При цьому, суд не може погодитись з твердженнями позивача, що при розгляді даної справи підлягає застосуванню п.15 Інформаційного листа ВГСУ від 11.04.2015 р. № 01-8/344 в редакції з останніми змінами від 14.03.16р., згідно якої …Порядок набрання рішенням господарського суду законної сили визначається приписами статті 85 ГПК., оскільки відповідно до вказаного листа, але в редакції, яка діяла до 14.03.2016 року, саме коли між сторонами відбувалися спірні правовідносини стосовно розірвання договору оренди № 291 від 01.03.01р. в судовому порядку, момент набрання рішенням господарського суду законної сили визначався приписами ч. 3 і 4 ст. 85 ГПК України згідно яких, якщо апеляційну скаргу на судове рішення не подано у строк, передбачений ч. 1 ст. 93 ГПК України ( 1798-12 ), відповідне рішення вважається таким, що набрало законної сили.

Ухвала Харківського апеляційного господарського суду по справі №917/1252/14 від 29.02.2016 р. про прийняття апеляційної скарги до провадження винесена судом апеляційної інстанції після закінчення встановленого строку на її подання.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Полтавської області по справі №917/1252/14 від 16.11.2015 р. набрало чинності 01.12.2015 року, а тому договір оренди індивідуально визначеного ( нерухомого ) майна №291 від 01.03.2001 року втратив свою чинність саме внаслідок його розірвання в судовому порядку з 01.12.2015 року, а не припинено між сторонами по справі відповідно до ст.ст. 598, 651 ЦК України.

Отже, суд вважає необґрунтованою позицію позивача, що орендні відносини між ПАТ Полтаваобленерго та КП Благоустрій Кременчука припинилися з 28.04.2016 року після підписання сторонами актів приймання-передачі основних засобів по договору оренди від 01.03.2001 року №291 та їх затвердження рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, а не в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що договір оренди індивідуально визначеного ( нерухомого) майна №291 від 01.03.2001 року втратив свою чинність саме внаслідок його розірвання в судовому порядку з 01.12.2015 року, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з тим, що позивачем нарахована заборгованість по сплаті орендної плати за період з 01.12.2015 року по 30.09.2016 року, тобто за період після розірвання договору.

Крім того, судом встановлено, що після розірвання договору № 291 від 01.03.16р. відповідачем вчинялись всі необхідні дії для передачі орендованого майна позивачу. А саме, за період січень-квітень 2016 року відповідачем на виконання Рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 року рекомендованими листами ( №10-72/26 від 04.01.2016 року; №10-72/407 від 14.01.2016 року; №10-74/792 від 21.01.2016 року; №10-72/1485 від 08.02.2016 року; №10-72/3178 від 16.03.2016 року; №10-72/4342 від 07.04.2016 року) повідомлялося КП Благоустрій Кременчука про необхідність отримати орендоване майно та пропонувало прийняти участь у складанні та підписання відповідних актів-приймання передачі. Судом встановлено, що позивач безпідставно не вчинив жодних дій для прийняття відповідного майна після розірвання договору оренди №291 від 01.03.01р. в судовому порядку відповідно до надісланих вимог відповідача.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання ( основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст.199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст.231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку, що у позивача відсутні підстави для стягнення основного боргу по орендній платі, то позовні вимоги про стягнення пені , 3% річних та інфляційних втрат є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 03.01.2017 р.

Суддя Н.Г. Гетя