РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016Справа №910/18887/16

За позовом Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Шегера І.П. (представник за довіренстю);

від відповідача: Васійчук Л.Ф. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 12 грудня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (відповідач) про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 910/18887/16 та призначено розгляд справи на 16.11.2016 року.

В судовому засіданні 16.11.2016 року оголошувалась перерва до 28.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року відкладено розгляд справи до 12.12.2016 року.

В судовому засіданні 12.12.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення по суті спору, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року між Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії УМН «Львівтрансгаз» (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки стисненого природного газу № (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник, який є власником товару, зобов'язується поставити і передати його у зумовлені цим договором строки і порядку у власність покупця в об'ємі 413 764,80 тис. м3, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, товар, що є предметом цього договору - стиснений природний газ метан, що відповідає вимогам ГОСТ 5542-87, ДСТУ ГОСТ 27577-2005: «Газ природний паливний компримований для двигунів внутрішнього згоряння. Технічні умови» (код предмета закупівлі, згідно класифікатора 06.20.1./ 24321000-0/ 09123000-7 Газ природній, скраплений або в газоподібному стані (Вуглеводні (Стиснений природний газ (метан))).

Загальна ціна цього договору складає - 7 844 980,61 грн., в т.ч. ПДВ 1 307 496, 77 грн. (п. 4.2. договору).

За умовами п. 5.1. договору, оплата за товар здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий товар здійснюється до 20 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару.

У відповідності до п. 8.1. договору, за порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність у встановленому законодавством України порядку.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків до - повного виконання (п. 7.1. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору передав, а відповідач прийняв стиснений природний газ на загальну суму - 6 574 525,26 грн., при цьому, позивач вказує, що відповідач за отриманий природний газ не розрахувався, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором з штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в загальному розмірі 637 362,07 грн., з яких: пеня - 191 810,34 грн., інфляційні втрати - 29 017,68 грн., 3% річних - 16 242,57 грн., пеня згідно ст. 231 Господарського кодексу України - 197 617,88 грн. та штраф 7% відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України - 202 673,60 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 1362 від 11.11.2016р. проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що сторонами в договорі поставки стисненого природного газу № від 25.03.2016 року не визначено можливості стягнення пені, а ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не може бути заснована до відповідних правовідносин, у зв'язку із чим стягнення пені в розмірі 0,1% та штрафу 7% є безпідставним. Також відповідач вказав, що інфляційні нарахування за вказані періоди є відсутніми, а розмір 3% річних, згідно поданого контррозрахунку, становить - 3 943,26 грн.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було установлено судом, 25.03.2016 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки стисненого природного газу № , відповідно до п. 1.1. якого постачальник, який є власником товару, зобов'язується поставити і передати його у зумовлені цим договором строки і порядку у власність покупця в об'ємі 413 764,80 тис. м3, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 6 574 525,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.03.2016 року, від 30.04.2016 року, від 31.05.2016 року, від 30.06.2016 року, від 31.07.2016 року, від 31.08.2016 року (копії містяться в матеріалах справи).

Як встановлено судом, вказані акти приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) містять кількість поставленого товару, вартість, складені в останній день місяця та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками товариств без жодних зауважень та заперечень.

Як стверджує позивач, ним на виконання умов договору було передано, а відповідачем прийнято стиснений природний газ на загальну суму - 6 574 525,26 грн., при цьому, позивач вказує, що відповідач за отриманий природний газ не розрахувався, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором з штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в загальному розмірі 637 362,07 грн., з яких: пеня - 191 810,34 грн., інфляційні втрати - 29 017,68 грн., 3% річних - 16 242,57 грн., пеня згідно ст. 231 Господарського кодексу України - 197 617,88 грн. та штраф 7% відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України - 202 673,60 грн.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву № 1362 від 11.11.2016р. проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що сторонами в договорі поставки стисненого природного газу № від 25.03.2016 року не визначено можливості стягнення пені, а ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не може бути заснована до відповідних правовідносин, у зв'язку із чим стягнення пені в розмірі 0,1% та штрафу 7% є безпідставним. Також відповідач вказав, що інфляційні нарахування за вказані періоди є відсутніми, а розмір 3% річних, згідно поданого контррозрахунку, становить - 3 943,26 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В пункті 8.1. договору передбачено, що за порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність у встановленому законодавством України порядку.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно визначено початок періоду нарахування пені, не враховано дні часткової оплати природного газу, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 49 060,27 грн., у відповідності нижченаведеного розрахунку:

- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.03.2016 року на суму 216 857,64 грн. сума пені становить 936,16 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
216857.6421.04.2016 - 21.04.2016122.0000 %260.70
216857.6422.04.2016 - 24.04.2016319.0000 %675.46
936.16
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.04.2016 року на суму 2 142 766,50 грн. сума пені становить 6674,19 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
2142766.5021.05.2016 - 23.05.2016319.0000 %6674.19
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.05.2016 року на суму 1 824 288,48 грн. сума пені становить 15 252,25 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1824288.4821.06.2016 - 23.06.2016318.0000 %5383.15
1824288.4824.06.2016 - 29.06.2016616.5000 %9869.10
15 252.25

- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.06.2016 року на суму 634 301,28 грн. сума пені становить 12 703,95 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
634301.2821.07.2016 - 21.07.2016116.5000 %571.91

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
354658.7323.07.2016 - 28.07.2016616.5000 %1918.65
354658.7329.07.2016 - 31.08.20163415.5000 %10213.40
12 132.04
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.07.2016 року на суму 716 389,92 грн. сума пені становить 6674,56 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
716389.9221.08.2016 - 31.08.20161115.5000 %6674.56
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.08.2016 року на суму 1 039 921,44 грн. сума пені становить 6819,16 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1039921.4421.09.2016 - 28.09.2016815.0000 %6819.16
Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 49 060,27 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 142 750,07 грн. позивачу належить відмовити.

Щодо позовних вимог Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" щодо стягнення пені у розмірі 0,1%, згідно ст.231 Господарського кодексу України, в сумі 197 617,88 грн. пені 0,1 % та штрафу у розмірі 7%, згідно ст.231 Господарського кодексу України, в розмірі 202 673,60 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За приписами ч.2 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Тобто, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 року у справі №3-14гс14, листі від 01.08.2014 року та постанові Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року у справі №921/1179/15-г.

Пунктом 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року передбачено, що грошовим зобов'язанням - є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Тобто, у даному випадку штрафні санкції заявником нараховано саме за порушення грошового зобов'язання, що виключає у даному випадку можливість визначення розміру штрафу та пені на підставі ст.231 Господарського кодексу України.

Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" обґрунтовані саме порушенням відповідачем свого зобов'язання з оплати товару за договором поставки стисненого природного газу № від 25.03.2016 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1%, згідно ст.231 Господарського кодексу України, в сумі 197 617,88 грн. пені 0,1 % та штрафу у розмірі 7%, згідно ст.231 Господарського кодексу України, в розмірі 202 673,60 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі № 62-97р від 03.04.1997 року щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачають, що сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно визначено початок періоду нарахування, а враховуючи те, що прострочення заборгованості за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.03.2016 року на суму 216 857,64 грн. та за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.04.2016 року на суму 2 142 766,50 грн. становить менше місяця, у суду відсутні підстави для нарахування інфляційних процесів, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних, тому сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах заявленого позивачем періоду, становить 4894,75 грн., у відповідності нижченаведеного розрахунку:

- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.03.2016 року на суму 216 857,64 грн. сума 3% річних становить 89,12 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
216857.6421.04.2016 - 25.04.201653 %89.12
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.04.2016 року на суму 2 142 766,50 грн. сума 3% річних становить 704,47 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2142766.5021.05.2016 - 24.05.201643 %704.47
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.05.2016 року на суму 1 824 288,48 грн. сума 3% річних становить 1499,42 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1824288.4821.06.2016 - 30.06.2016103 %1499.42
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.06.2016 року на суму 634 301,28 грн., з урахуванням часткової оплати в сумі 279 642,55 грн., сума 3% річних становить 1270,27 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
634301.2821.07.2016 - 22.07.201623 %104.27

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
354658.7323.07.2016 - 31.08.2016403 %1166.00
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.07.2016 року на суму 716 389,92 грн. сума 3% річних становить 647,69 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
716389.9221.08.2016 - 31.08.2016113 %647.69
- за актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.08.2016 року на суму 1 039 921,44 грн. сума 3% річних становить 683,78 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1039921.4421.09.2016 - 28.09.201683 %683.78
Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 4894,75 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 11 347,82 грн. позивачу належить відмовити.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 53 955,02 грн., з них: пені - 49 060,27 грн. (сорок дев'ять тисяч шістдесят гривень 27 копійок) та 3% річних - 4894,75 грн. (чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири гривні 75 копійок).

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 809,32 відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (; адреса: 01021, м. Київ, Кловський Узвіз, 9/1) на користь Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (; адреса: 03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2) грошові кошти: пені - 49 060,27 грн. (сорок дев'ять тисяч шістдесят гривень 27 копійок), 3% річних - 4894,75 грн. (чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири гривні 75 копійок) та судовий збір - 809,32 грн. (вісімсот дев'ять гривень 32 копійки). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало