КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/5461/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

За участі представників сторін:

Від позивача: Іващенко О.В.

Від відповідача: Гончаров М.І. (директор), Кравченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія"

про стягнення 137 095,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 у справі №910/5461/16 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - позивач) до Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" (далі- відповідач) про стягнення 137 095,99 грн. задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудндустрія" (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22; ) на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) 53 547 грн. 61 коп. - основного боргу, 9551 грн. 56 коп. - пені, 5506 грн. 79 коп. - 3% річних, 68 280 грн. 68 коп. - інфляційних втрат та 2053 грн. 30 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 53 547 грн. 61 коп. основного боргу мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, внаслідок чого за період з 01.10.2013 по 01.10.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.01.2016 становить 53 547,61 грн., що підтверджується копіями відомостей обліку споживання теплової енергії, обліковими картками споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів. Також, за прострочення оплати основного боргу, судом було присуджено до стягнення 9551 грн. 56 коп. пені за період з березня 2015 по травень 2015 включно з посиланням на умови договору, а також 5506 грн. 79 коп. 3% річних, 68 280 грн. 68 коп. інфляційних втрат за період з листопада 2015 по січень 2016 включно на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Колективне житлово-комунальне підприємство "Агропромбудіндустрія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 у справі №910/5461/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

Так, апелянт наголошував на тому, що споживачами теплової енергії у гарячій воді згідно умов Договору № 8383016 здійснюється для житлових будинків по вул. Львівській, 24 та вул. Вітряні гори, 1, тобто, споживачами теплової енергії у період дії договору були мешканці квартир, і саме вони здійснювали оплату за спожиту теплову енергію, що підтверджується наявними у матеріалах справи даними ГІОЦ та копіями договорів мешканцями будинків з позивачем. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей закон набирає чинності з дня його опублікування , крім частин 4, 5, 7 і 8 статті 31 цього Закону, які набирають чинності з 01.01.2005 року, Договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. Таким чином, апелянт наголошує, що Договір № 8383016 втратив чинність з 01.01.2006 і є нікчемним. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії»), виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), а частиною 3 статті 29 наведеного Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Таким чином, з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (26.04.2014), відповідач не може бути споживачем послуг, які надаються позивачем у багатоквартирні будинки по вул.. Львівській, 24 та по вул. Вітряні гори, 1 у відповідності до умов Договору № 8383016 від 01.05.2001, оскільки це суперечить Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у зв'язку з чим стягнення заборгованості за період з травня 2014 по лютий 2016 - є безпідставним. А заборгованість за період з жовтня 2013 по травень 2014 - у відповідача перед позивачем відсутня.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" у справі №910/5461/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В. та призначено розгляд справи № 910/5461/16.

06.07.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те. що воно відповідає нормам матеріального та процесуального права. Так, позивач наголошував, що відносини між позивачем та відповідачем стосовно оплати послуг з надання теплової енергії у гарячі воді регулюються законодавством у сфері енергопостачання, а саме: Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007. Так, 01.05.2001 між позивачем та відповідачем укладено Договір № 8383016 та узгоджено додатки до нього, зокрема відповідно до п. 2 Додатку № 4 до Договору, відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі тепло збуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки у РВТ), та рахунок, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Крім того, в ч. 6 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії») визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником, і визначення ПАТ «Київенерго» виконавцем послуг ніяким чином не позбавляють балансоутримувача (управителя) будинку (в даному випадку відповідача) бути споживачем або виконавцем послуг. Також, відповідач вказував, що Договір № 8383016 припинив свою дію з жовтня 2015 року.

Розпорядженням керівника апарату від 15.07.2016, у зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді Михальської Ю.Б., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5461/16.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.07.2016, апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" по справі № 910/5461/16 розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р., для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Розпорядженням від 18.07.2016, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5461/16. Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Отрюх Б.В. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Отрюх Б.В., розгляд справи призначено на 07.09.2016. Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/5461/16. Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 справу № 910/5461/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:Власов Ю.Л., Хрипун О.О., розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 07.09.2016. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено до 21.09.2016. Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016, у зв'язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею - доповідачем) у засіданнях робочої групи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5461/16. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.09.2016 визначено у справі № 910/5461/16 склад колегії суддів: Станік С.Р. - головуючий суддя, судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 апеляційну скаргу КЖКП"Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 і справу №910/5461/16 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд апеляційної скарги вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 21.09.2016. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 розгляд справи відкладено до 05.10.2016, а 05.10.2016 - до 19.10.2016.18.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові документи: копія листа ГІОЦ від 11.10.2016 за № 02-4755.В судовому засіданні 19.10.2016 оголошено перерву до 08.11.2016 на 15:10 год. 31.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі. Розпорядженням начальника відділу від 08.11.2016 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею, відповідно п.п. 2.3.25, 2.3.49 пункту 23 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5461/16. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2016, справу № 910/5461/16 передано на розгляд визначеної колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Скрипка І.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий суддя, судді: Власов Ю.Л., Скрипка І.М., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 08.11.2016. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 розгляд справи відкладено до 29.11.2016, а ухвалою від 29.11.2016 - до 13.12.2016.

29.11.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

09.12.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

13.12.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 13.12.2016 оголошено перерву до 20.12.2016.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016, у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/5461/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.12.2016 для розгляду справи №910/5461/16 за апеляційною скаргою Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 справу №910/5461/16 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л. та Корсакова Г.В., для розгляду апеляційної скарги КЖКП "Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснити в судовому засіданні 20.12.2016.

В судовому засіданні 20.12.2016 представники апелянта підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 20.12.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 - без змін, посилаючись на його відповідність нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 01.05.2001 між позивачем (за договором - Енергопостачальна організація) та відповідачем (за договором - Абонент) було укладено договір № 8383016 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов п.1.1 якого предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п.2.2.1 та п.2.3.1 Договору, Енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору, а відповідач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Нарахування відповідачу за теплову енергію здійснюється відповідно до Звертання-доручення та відповідно до п. 5.1 Договору, розрахунковим способом, згідно з договірними навантаженнями, за тарифами, встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

Згідно з Додатком № 1 до Договору визначено обсяги постачання теплової енергії. При відсутності розбіжностей з обох сторін по обсягам відпуску теплової енергії в поточному році, термін дії даного додатку продовжується на кожен наступний рік (п.5 Додатку 1 до договору).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору, розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться за тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації, які згідно п.3 в період дії договору можуть змінюватися.

На підставі п.5 Додатку № 4 до Договору відповідач зобов'язався щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту повертає у РВТ).

Відповідно до п.2 Додатка № 4 до Договору, відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати теплової енергії, яка споживається.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2001.

Згідно з пунктом 8.2 Договору, договір припиняє свою дію в випадках: закінчення строку на який був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 8.3).

Згідно з пунктом 8.4 Договору, договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік , якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде заявлено однією з сторін.

Як зазначав позивач, відповідач не виконує зобов'язання за зазначеним договором, внаслідок чого за період з 01.10.2013 по 01.10.2015 у останнього виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.01.2016 становить 53 547,61 грн., що підтверджується копіями відомостей обліку споживання теплової енергії, обліковими картками споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що нарахування з оплати вартості спожитої теплової енергії позивачем за спірний період є необґрунтованим, оскільки кінцевим споживачем теплової енергії є мешканці квартир, а термін дії спірного договору закінчився 31.12.2001р. Крім того, лічильник обліку теплової енергії не працює, про що відповідач повідомляв позивача, однак останній продовжував проводити нарахування обсягів теплової енергії з посиланням на спірний договір.

Також відповідач зазначав, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", який набрав чинності 25.04.2014, виконавцем послуг ЦО та ГВП для об'єктів усіх форм власності може бути лише теплопостачальна організація, тобто позивач. Відтак, позивач повинен був укласти прямі договори з населенням вже з 01.07.2014, з урахуванням чого відповідач вказує на нікчемність договору № 8383016 від 01.05.2001 в силу приписів діючого законодавства.

Крім того, замість договору № 8383016 від 01.05.2001 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 10030008 від 16.10.2015, який вступив в дію 01.10.2015), про співпрацю виконавця послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води з виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, відповідно до умов якого енергопостачальна організація (позивач) прийняла на себе зобов'язання по постачанню теплової енергії у гарячій воді на потреби опалення та гарячого водопостачання (п.1.2). Згідно з Додатками до договору, теплопостачання здійснюється до житлових будинків, тобто, кінцевими споживачами теплової енергії є мешканці квартир, які знаходяться у багатоквартирних житлових будинках. Розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться згідно прямих договорів мешканців з ПАТ "Київенерго" з 01.10.2015р. Колективне житлово-комунальне підприємство "Агропромбудіндустрія" утримує житлові будинки, які протягом останніх п'яти років Київська міська рада відмовляється прийняти до міської громади міста. Оскільки, кінцевим споживачем послуг, що надаються позивачем, є населення (мешканці квартир у будинках, утримувачем яких є відповідач), яке, можливо, має заборгованість за надані комунальні послуги (у тому числі і за теплопостачання у гарячій воді), про що достовірно КЖКП "Агропромбудіндустрія" невідомо, то відповідач вважає безпідставними посилання позивача на Договір № 8383016 від 01.05.2001, який втратив чинність з 30.06.2014 згідно з п. 4.1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 у справі №910/5461/16 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - позивач) до Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" (далі- відповідач) про стягнення 137 095,99 грн. задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудндустрія" (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22; ) на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) 53 547 грн. 61 коп. - основного боргу, 9551 грн. 56 коп. - пені, 5506 грн. 79 коп. - 3% річних, 68 280 грн. 68 коп. - інфляційних втрат та 2053 грн. 30 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 53 547 грн. 61 коп. основного боргу мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, внаслідок чого за період з 01.10.2013 по 01.10.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.01.2016 становить 53 547,61 грн., що підтверджується копіями відомостей обліку споживання теплової енергії, обліковими картками споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів. Також, за прострочення оплати основного боргу, судом було присуджено до стягнення 9551 грн. 56 коп. пені за період з березня 2015 по травень 2015 включно з посиланням на умови договору, а також 5506 грн. 79 коп. 3% річних, 68 280 грн. 68 коп. інфляційних втрат за період з листопада 2015 по січень 2016 включно на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу в апеляційному порядку, оцінивши в сукупності доводи сторін та перевіривши їх належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовано задоволені судом першої інстанції, висновки суду першої інстанції зроблені з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд вірно встановив обставини, що мають значення для справи, а зроблені ним висновки відповідають обставинам справи, вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни або скасування оскаржуваного апелянтом рішення - відсутні з огляду на наступне.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Строк дії договору відповідно до умов розділу 8 договору встановлений з дня його підписання до 31 грудня 2001, договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін п.8.4 Договору).

Відповідно до умов п. 8.3 Договору, припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за надані послуги.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, і з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, 16.10.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 10030008, за умовами якого відповідач забезпечує належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо- та внутрішньо будинковими системами, при наданні позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води в будинках відповідно до Додатку № 1 до Договору. Цей договір набирає чинності з 01.10.2015 і діє до 15.05.2016.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дія Договору № 8383016 від 01.05.2001 припинилась з 01.10.2015, про що також наголошує апелянт у листі вих. № 233 від 03.10.2015.

Так, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував на те, що Договір № 8383016 від 01.05.2001 є нікчемним, оскільки його недійсність прямо встановлена законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", який набрав чинності 25.04.2014 та передбачав, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тобто позивач повинен був укласти прямі договори з населенням з 01.07.2014.

Проте, доводи апелянта в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

До того ж, в ч. 6 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії») визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником, і визначення ПАТ «Київенерго» виконавцем послуг ніяким чином не позбавляють балансоутримувача (управителя) будинку (в даному випадку відповідача) бути споживачем або виконавцем послуг.

До того ж, відповідно до п.2.2.1 та п.2.3.1 Договору, енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води та опалення на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору, а відповідач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує і те, що стороною Договору № 8383016 від 01.05.2001, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, а отже і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем, яка виникла внаслідок споживання відповідачем енергії у гарячій воді. До того ж, припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за надані обсяги спожитої теплової енергії у гарячій воді за спірний період, а надання таких обсягів у спірний період з 01.10.2013 по 01.10.2015 підтверджено матеріалами справи, зокрема копіями відомостей обліку споживання теплової енергії, обліковими картками споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів. Відповідач використав цю теплову енергію і зауважень щодо її відпуску від нього не надходило, у зв'язку з чим у нього наявний обов'язок щодо її оплати і доводи відповідача про відсутність у нього як заборгованості , так і обов'язку по сплаті заявленої до стягнення суми основного боргу - спростовуються первинними документами, якими підтверджено надання позивачем та споживання відповідачем обсягу теплової енергії у гарячій воді та опалення. Доказів протилежного на спростування вказаних обставин до матеріалів справи не надано.

Доводи апелянта про те, що позивачем нараховані відповідні обсяги спожитої теплової енергії у гарячій воді за спірний період мешканцями будинків по вул.. Вітряні гори, 1 та Львівська, 24 у м.Києві, і якими відповідні обсяги сплачувались, зокрема і згідно укладених прямих договорів з позивачем - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки доводи апелянта в цій частині не можуть бути підставою для звільнення його від обов'язку виконання своїх зобов'язань за Договором. Крім того, сплата мешканцями будинків по вул.. Вітряні гори, 1 та Львівська, 24 у м.Києві певних сум на рахунок ГІОЦ, відомості про що містяться в наданій суду статистично - аналітичній інформації про сплату та зарахування коштів у спірний період, жодним чином не спростовує обставини наявності у відповідача перед позивачем боргу по Договором і сплата вказаними мешканцями коштів не може бути зарахована судом апеляційної інстанції в рахунок погашення та/або відсутності боргу саме у відповідача за окремим цивільно - правовим договором з позивачем.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем всупереч умов Договору допущено прострочення виконання свого зобов'язання з оплати спожитої енергії у гарячій воді в сумі 53 547,61 грн. за період з 01.10.2013 по 01.10.2015, тобто відповідачем допущено порушення ст.ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України. Заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 53 547,61 грн. є документально доведеною та не спростованою відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, позовна вимога позивача про стягнення про стягнення з відповідача суми основного боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 53 547,61 грн. за період з 01.10.2013 по 01.10.2015 - є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 9551,56 грн. пені, яка розрахована за період з березня 2015р. по травень 2015р. включно, 3% річних у сумі 5506,79 грн. та 68 280,68 грн. - інфляційних втрат, які розраховані за період з листопада 2015 по січень 2016 включно. Позовні вимоги в цій частині мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Як передбачено ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 7 Додатку № 4 до Договору передбачено, відповідачу на суму боргу на початок розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховуються пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, що згідно вимог ст. 549, 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, пункту 7 Додатку № 4 до Договору є підставами для стягнення з відповідача штрафної санкції (пені), а також застосування до відповідача відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку щодо сум, строків прострочення та ставок нарахувань заявлених до стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, погоджується з наведеними позивачем у позові розрахунками вказаних показників, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню повністю, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 9551,56 грн. пені, яка розрахована за період з березня 2015 по травень 2015 включно, 3% річних у сумі 5506,79 грн. та 68 280,68 грн. - інфляційних втрат, які розраховані за період з листопада 2015 по січень 2016 включно. Таким чином, у суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 по справі №910/5461/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5461/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов