ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа № 922/3221/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників :

позивача ОСОБА_1 дов. № 28/09/2 від 29.09.2016 р.,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ КБ "ТК "Кредит" (вх. №3341 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 28.11.2016 р. у справі № 922/3221/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ТК Кредит", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аспена", м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2016р. (суддя Погорелова О.В.) позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

ПАТ КБ "ТК Кредит" з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 28.11.2016р. скасувати та винести нову ухвалу, якою прийняти справу до розгляду і відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі № 922/3221/16.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що Банк не має змоги сплатити суму судового збору у зв'язку з скрутним майновим становищем, а саме відсутністю на даний час суми коштів у розмірі 206 700,00 грн., що виходить за рамки затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошторису витрат ОСОБА_2.

Відповідач, ТОВ "Аспена", відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не зявився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Суд першої інстанції в обґрунтування підстав для повернення позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ТК Кредит", м. Київ, по п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України послався на те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. було порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 28.11.2016 об 11:00. Цією ж ухвалою судом було задоволено клопотання позивача про надання відстрочки сплати судового збору та останньому була надана відстрочка оплати судового збору строком до 28 листопада 2016 року. Проте, як зазначив суд першої інстанції, позивачем у встановлений судом строк без поважних причин не було подано доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі; у судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що у позивача не має коштів на оплату судового збору; строк, на який було надано відстрочку оплати судового збору сплив; інших заяв або клопотань з цього приводу позивачем суду надано не було.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір", що набрав чинності 01.11.2011 р.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з січня 2016 р. встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1378,00 грн.

За п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з позовної заяви позивача, він просить стягнути з відповідача борг в сумі 60 000 000 грн. за договором врахування векселя № 432/14 від 05.11.2015р. Тобто, позивач повинен був сплатити судовий збір за подання позовної заяви в розмірі не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме, 206 700,00 грн.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ КБ "ТК "Кредит" до позовної заяви не було надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Водночас, у поданому клопотанні заявник просив відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2016 р. у даній справі повернуто позовну заяву без розгляду відповідно до п. 4 ст. 63 ГПК України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2016р. у даній справі апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ КБ "ТК "Кредит" на ухвалу господарського суду Харківської області від 28.09.2016 р. у справі № 922/3221/16 задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 28.09.2016 р. у справі № 922/3221/16 скасовано. Справу № 922/3221/16 передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у даній справі порушено провадження у справі № 922/3221/16, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 28.11.2016р. та надано позивачу відстрочку сплати судового збору до 28 листопада 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2016р. у справі № 922/3221/16 позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України (ненадання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі).

Судова колегія вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з подальшими змінами і доповненнями, роз`яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, статтею 129 Конституції України, як однієї із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, зі змісту статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що вирішення питання про відстрочку або розстрочку сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, при цьому єдиною підставою для вчинення судом зазначених у наведеній нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що протягом 20-ти днів, які надав суд позивачу для сплати судового збору за подання позовної заяви, у позивача не має можливості сплатити судовий збір в максимальному розмірі, оскільки відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Постановою Правління Національного банку України № 60/БТ від 09.02.2016 р. АТ КБ "ТК Кредит" віднесено до категорії неплатоспроможних, тобто неплатоспроможність АТ КБ "ТК Кредит" встановлено нормативним актом Національного банку України, який на даний час є чинним та ніким не скасованим.

Враховуючи викладене, неплатоспроможність АТ КБ "ТК Кредит" встановлена Постановою НБУ № 60/БТ від 09.02.2016 р. "Про віднесення АТ КБ "ТК Кредит" до категорії неплатоспроможних", інформація про що опублікована на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Таким чином, у встановленому законом порядку встановлено, що майновий стан АТ КБ "ТК Кредит" перешкоджає виконувати грошові зобов'язання вчасно та в повному розмірі, що відноситься, в тому числі, до сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Крім того, Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 241 від 07.04.2016 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ КБ "ТК Кредит".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 493 від 08.04.2016 р. розпочато процедуру ліквідації АТ КБ "ТК Кредит" з 08.04.2016 р.

Так, відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, в зв'язку з віднесенням Національним банком України до категорії неплатоспроможних АТ КБ "ТК Кредит" та початком процедури ліквідації, позивач не здійснює господарської діяльності та знаходиться у скрутному фінансовому становищі, і фактично прибутків не отримує.

Крім того, згідно з пунктом 3.5. Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

Збільшення кошторису на судові витрати можливе лише за погодженням з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що займе значний проміжок часу та існує вірогідність незатвердження його Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Для своєчасного та повного задоволення вимог кредиторів АТ КБ "ТК Кредит" вживає заходи, направлені на стягнення заборгованості з проблемних позичальників та інших боржників ОСОБА_2, зокрема, в судовому порядку. Так, АТ КБ "ТК Кредит" подає позовні заяви до господарських судів, судів загальної юрисдикції щодо стягнення заборгованості з боржників банку та/або звернення стягнення на майно, що перебуває в заставі (іпотеці).

Також, в контексті відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору слід зазначити, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов'язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Тому, зважаючи на викладене, відсутність доходів (фактичне припинення господарської діяльності), значну суму кредиторських вимог, та обмежений кошторис на сплату судових витрат (судового збору), значну суму судового збору 206 700,00 грн. в даній справі, АТ КБ "ТК Кредит" фактично в даному випадку позбавляється права на звернення до суду для захисту своїх порушених прав.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" (далі - Постанова), зокрема в п. 3.3 зазначено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

У разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України (п. 3.4. Постанови).

Суд не позбавлено права застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати, причому зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності (наприклад, спочатку відстрочення сплати судового збору, а потім зменшення його розміру, або навпаки - спочатку зменшення розміру судового збору, а згодом відстрочення його сплати) або в сукупності (зокрема, одночасне зменшення розміру судового збору і відстрочення його сплати) (п. 3.5. Постанови).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що саме в даному випадку суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою не врахував всі вищевикладені обставини та безпідставно залишив позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому, вказана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ КБ "ТК "Кредит" на ухвалу господарського суду Харківської області від 28.11.2016 р. у справі № 922/3221/16 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 28.11.2016 р. у справі № 922/3221/16 скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.