ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" грудня 2016 р. Справа № 918/360/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву №601-юв. від 12.12.2016р. Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про відстрочку виконання рішення суду у справі №918/360/16 за позовом

Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ"

про стягнення заборгованості в сумі 28 797 152 грн. 60 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №2-297 від 22.12.2016р.;

від відповідача (заявника) - ОСОБА_2, довіреність №10-юд від 23.12.2015р..

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ", звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" заборгованості в сумі 28 797 152 грн. 60 коп., з яких: 27 199 453 грн. 85 коп. основний борг, 1 490 695 грн. 17 коп. пеня, 107 735 грн. 32 коп. 3% річних, 152 032 грн. 31 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків за укладеним між сторонами договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", 27 199 453 грн. 85 коп. основного боргу, 200 000 грн. 00 коп. пені, три проценти річних у розмірі 158 725 грн. 58 коп., а також 186 146 грн. 56 коп. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року рішення господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 змінено в частині стягнення пені та судових витрат.

В решті рішення залишено без змін.

Резолютивну частину рішення викладено у такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" , від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 27 199 453 грн. 85 коп. основного боргу, 1 941 862 грн. 64 коп. пені, 3% річних у розмірі 158 725 грн. 58 коп., а також 196 561грн. 23 коп. судового збору.

3. Видати наказ.

4. В решті позову відмовити.". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 216 217 грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

28 вересня 2016 року господарським судом Рівненської області на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року видано накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 грудня 2016 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 у справі №918/360/16 залишено без змін.

13 грудня 2016 року від Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява №601-юв. від 12.12.2016р. про відстрочку виконання рішення суду, в якій останній просить відстрочити виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року у справі №918/360/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про стягнення компенсаційних втрат, штрафних санкцій та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 513 366 грн. 80 коп. строком на 5 (п'ять) років.

Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року вищезазначену заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29 грудня 2016 року.

27 грудня 2016 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшли заперечення №1529 від 27.12.2016р. на заяву ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення.

29 грудня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли заперечення №1529 від 27.12.2016р. на заяву ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення.

У судовому засіданні 29 грудня 2016 року представник відповідача (заявника) просив задовольнити заяву про відстрочку виконання рішення суду та відстрочити виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року у справі №918/360/16 про стягнення компенсаційних втрат, штрафних санкцій та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 513 366 грн. 80 коп. строком на 5 (п'ять) років. Представник позивача заперечила проти задоволення наведеної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про відстрочку виконання судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

За змістом ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Із зазначеного вбачається, що ГПК України не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012р. № 9 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

Разом з тим, стягувач також є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та зобов'язаний оплачувати роботу своїх працівників. З матеріалів справи вбачається, що даний субєкт також перебуває у скрутному матеріальному становищі.

В той же час, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням до суду з урахуванням фінансового стану обох сторін.

Приписами частини 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки Публічне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ" не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон повязує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, у задоволенні його заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 86-87, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "РІВНЕАЗОТ" у задоволенні заяви №601-юв. від 12.12.2016р. про відстрочку виконання рішення суду.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (49053, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3);

3 - відповідачу рекомендованим (33017, м. Рівне-17).