ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016р. Справа № 914/2624/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», м. Миколаїв, Львівська область

про стягнення 377 513 грн. 61 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність №14/90 від 18.04.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, директор, ОСОБА_3, представник (довіреність від 01.12.2016 р.)

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», м. Миколаїв, Львівська область про стягнення 377 513 грн. 61 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 12.10.2016 р. призначив розгляд справи на 31.10.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду, в судовому засіданні оголошувалась перерва. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 26.12.2016 р.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 28.12.2012 р. було укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/2864-БО-21, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості природного газу не виконав. В подальшому позивач звернувся з позовною заявою в суд з вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 457 504 грн. 09 коп., 33 350 грн. 95 коп. пені, 17 976 грн. 04 коп. 3% річних, 54 996 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань. Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2014 р. у справі №915/1362/14, яке набрало законної сили, позов задоволено стягнуто 457 504 грн. 09 коп. основного боргу, 33 350 грн. 95 коп. пені, 17 976 грн. 04 коп. 3% річних, 54 996 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та судові витрати. Оскільки відповідач не сплатив вартість спожитого газу у строки, визначені договором, рішення суду від 19.11.2014 р. у справі №915/1362/14 не виконане протягом тривалого часу, позивач просив суд стягнути з відповідача за період часу з 29.07.2014 р. по 15.08.2016 р. 3% річних в розмірі 28 141 грн. 28 коп., а також інфляційні з липня 2014 року по липень 2016 року в розмірі 349 372 грн. 33 коп.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог частково. В своїх запереченнях зазначив, що позивач невірно здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних. Відповідно до здійсненого відповідачем розрахунку, розмір 3% річних повинен становити 28 089 грн. 00 коп., інфляційних 309 582 грн. 90 коп.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Міським державним комунальним підприємством «Миколаївтеплокомуненерго» (покупець) було укладено договір №13/2864-БО-21 купівлі-продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 809 504 грн. 09 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на суму 595 280 грн. 38 коп., актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2013 р. на суму 522 776 грн. 40 коп., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 р. на суму 512 427 грн. 33 коп. та актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2013 р. на суму 179 019 грн. 98 коп. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (абз. 2 п. 6.2. договору).

У звязку з частковою сплатою відповідачем вартості газу, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача згідно договору №13/2864-БО-21 основного боргу в розмірі 457 504 грн. 09 коп., 35 350 грн. 95 коп. пені, 17 976 грн. 03 коп. 3% річних, нарахованих по 28.07.2014 р., 54 996 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань, нарахованих по місяця червень 2014 року.

18.04.2014 р. Господарський суд Львівської області у справі №915/1362/14 виніс рішення, яким позов задоволив, стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 457 504 грн. 09 коп., 33 350 грн. 95 коп. пені, 17 976 грн. 04 коп. 3% річних, 54 996 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та судові витрати.

У звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязання з оплати боргу за поставлений газ, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період часу з 29.07.2014 р. по 15.08.2016 р. 3 в розмірі 28 141 грн. 28 коп. та інфляційні з липня 2014 року по липень 2016 року в розмірі 349 372 грн. 33 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобовязальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено у постанові Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (п. 7), а також Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що 3% річних в сумі 28 141 грн. 28 коп. нараховані правильно. Що стосується нарахованих сум інфляційних, то судом виявлено арифметичні неточності при проведенні математичних розрахунків, а відтак після проведеного судом перерахунку інфляційних розмір останніх з липня 2014 року по липень 2016 року становить 311 881 грн. 16 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 28 141 грн. 28 коп. 3% річних, 311 881 грн. 16 коп. інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», м. Миколаїв, проспект Грушевського, 1, Львівська область (ідентифікаційний код 30492187) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720) 28 141 грн. 28 коп. 3% річних, 311 881 грн. 16 коп. інфляційних, 5 100 грн. 39 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 21.12.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.12.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.