КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа№ 910/5890/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача: Вознюк Є.В. (по довіреності № 14-167 від 11.06.2014);

від відповідача: Онищенко І.П. (по довіреності № 138/16 від 01.02.2016);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016

у справі № 910/5890/16 (головуючий суддя Нечай О.Ф.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором в розмірі 878 321 821,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулась з позовною заявою до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором в розмірі 878 321 821,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі № 910/5890/16 позов задоволено повністю, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в розмірі 99 372 778 грн. 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 778 949 043 грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 700 грн 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 162 060 461,25 грн. інфляційних втрат та 1 002 850,79 грн. 3% річних, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права - ст.ст. 266, 267 ЦК України та процесуального права - ст.ст. 33, 34, 84 ГПК України, що є підставою для його оскарження; про розгляді справи суд ухилився від дослідження усіх обставин справи з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи та надав перевагу доказам однієї сторони, що є порушенням ст. 43 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 р. (колегія суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів: Пономаренка Є.Ю., Пашкіної С.А.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.09.2016 р.

13.09.2016 позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до Протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016 р. та від 14.09.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Пономаренка Є.Ю. та Пашкіної С.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/5890/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Коршун Н.М., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Відповідно до ст. 77 ГПК України судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.09.2016 до 10.10.2016 та з 10.10.2016 до 31.10.2016.

31.10.2016 розгляд апеляційної скарги не відбувся в зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Зеленіна В.О. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 розгляд справи призначено на 28.11.2016.

28.11.2016 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що в аналогічній справі була призначена судово-економічна експертиза щодо обґрунтованості методики розрахунку інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 розгляд справи відкладено на 23.01.2017.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.12.2016 р., у зв'язку із припиненням повноважень судді Коршун Н.М., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5890/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 26.12.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5890/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні 26.12.2016 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні 26.12.2016 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.12.2009 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та відповідачем - Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено Договір поставки природного газу №06/09-2130 (далі - Договір), за умовами якого постачальник передає покупцеві у 2010 році імпортований природний газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат газорозподільних підприємств, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором позивач звернувся до суду з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 2 168 797 241,91 грн., в тому числі 1 841 932 694,92 грн. основного боргу, 147 428 166,11 грн. 3 % річних, 179 436 380,88 грн. збитків від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 848 911 203,92 грн основного боргу, 147 368 547,31 грн 3 % річних, 153 554 245,52 грн. збитків від інфляції. Провадження у справі в частині стягнення 993 021 491,00 грн. припинено. В іншій частині позову відмовлено.

В подальшому, постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 - залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/5667/13 - залишено без змін.

Зазначене рішення суду на момент розгляду спору по суті не виконано, та дана заборгованість не погашена.

Вищевказані обставини, встановлені у зазначеному рішенні господарського суду, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України не потребують доказуванню.

Оскільки відповідачем умови Договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу не виконані, останній зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, з чим погоджується суд апеляційний, що відповідач порушив зобов'язання виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язань з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то позивачем правомірно за прострочення сплати заборгованості нараховуються компенсаційні (фінансові) санкції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України після стягнення судом основної суми боргу у справі №910/5667/13.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14.

Відповідачем не доведено суду факту належного (вчасного) виконання грошового зобов'язання за Договором.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат здійснений місцевим господарським судом із дотриманням рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, а також постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" суд апеляційної інстанції знайшов його обґрунтованим, а доводи відповідача пов'язані з оскарженням рішення суду в цій частині такими, що не заслуговують на увагу.

Зокрема, підставою для скасування рішення в частині суми інфляційних є доводи відповідача про те, що відповідний індекс інфляції діє один місяць, а в п. 3.1 наведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" не йде мова про сукупний індекс інфляції, а тому на підставі наведеного правового роз'яснення, розрахунок інфляції за кожен місяць окремо, здійснений відповідачем повністю відповідає нормами матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що наведений відповідачем розрахунок інфляційних не відповідає п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" де надано правове роз'яснення про те, що: "зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання". Тобто періодом нарахування є не конкретний місяць в якому відбуваються інфляційні процеси, а період існування заборгованості в певний період часу (місяці), що відповідає змісту ст. 625 ЦК України.

Відхиляючи доводи відповідача щодо пропущення строку позовної давності позивачем до частини вимог про стягнення 3% річних господарський суд першої інстанції мотивував свої висновки наступними положеннями норм матеріального права та обставинами справи.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як було встановлено господарським судом першої інстанції, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2013 року було порушено провадження у справі № 910/5667/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі №910/5667/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 848911203,92 грн. основного боргу, 147368547,31 грн. 3 % річних за період 22.03.2010 по 15.03.2013 та 153554245,52 грн. збитків від інфляції. Провадження у справі в частині стягнення 993021491,00 грн. припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності переривався, в зв'язку з чим позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3 % річних.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо переривання строку позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних та вважає рішення в цій частині таким, що підлягає зміні з наступних підстав.

Пунктом 5.2. постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме.

Оскільки положення ст. 625 ЦК України встановить відповідальність у вигляді 3% річних за кожен день прострочення, строк позовної давності за таким зобов'язанням слід обраховувати щодо кожного дня прострочення окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

А тому, переривання позовної давності про стягнення 3% річних можливо виключно до тієї частини таких вимог, які нараховані та заявлені до суду у зазначеній справі № 910/5667/13.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, заявлені вимоги про стягнення 3 % річних у справі № 910/5890/16 не є частиною вимоги, яка була предметом позову у справі № 910/5667/13 і відповідно пред'явленням позову у справі № 910/5667/13 позовна давність за вимогами про стягнення 3% річних у справі № 910/5890/16 не переривалась.

Відповідно до обставин справи встановлених судом першої інстанції, позивач звернувся з позовною заявою до суду 23.03.16.

Нарахування 3% річних у справі здійснено за період з 16.03.13 по 30.06.15.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 16.03.13 до 23.03.13 заявлені за межами строку позовної давності.

Як слідує з відзиву, поданого відповідачем у справі, останній просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних за період з 16.03.2013 до 23.03.2013 року на суму 1 002 850,79 грн.

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, висновки господарського суду першої про переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних зроблені без дослідження всіх обставин справи, що підлягають до з'ясування у даних обставинах, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, в сумі 98 369 927,27 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення господарського суду першої інстанції в частині розміру стягнутих 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову та за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі №910/5890/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі №910/5890/16 змінити.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/5890/16 викласти у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код: 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код: 20077720) - 3% річних в розмірі 98 369 927 (дев'яносто вісім мільйонів триста шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять сім) грн. 27 коп., інфляційні втрати в розмірі 778 949 043 (сімсот сімдесят вісім мільйонів дев'ятсот сорок дев'ять тисяч сорок три) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 464 (двісті шість тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 00 коп.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1 002 850,79 грн. 3% річних - відмовити."

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код: 20077720) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код: 31301827) - 259 (двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 60 коп. судових витрат пов'язаних з переглядом в апеляційному порядку рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі №910/5890/16.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/5890/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк