РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

27 грудня 2016 року Справа № 918/922/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Олексюк Г.Є.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Сидоренка А.С. (пост.дов. №14-100 від 18.04.2014 р.)

відповідача - пред-ка Лободзінського Р.С. (пост.дов. №118 від01.03.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р.

у справі № 918/922/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення в сумі 65563,55 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р. у справі № 918/922/16 відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення в сумі 65563,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р. у справі № 918/922/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає, що рішення господарського суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач/скаржник зазначає, що обов`язок покупця з оплати поставленного природного газу не пов`язаний з поверненням підписаних актів, оскільки, а ні договором, а ні нормами чинного законодавства обов`язок оплатити поставленого природного газу не пов`язаний із фактом отримання підписаного акту приймання - передачі. Пояснює, що несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст.212. ст.613 Цивільного кодексу України, та не є відкладальною умовою для покупця в частині виконання обов`язку щодо оплати до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за договором.

Тому вважає, що твердження відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення оплати на підставі повернутих актів приймання- передачі є необґрунтованими.

Звертає увагу суду, що відповідно до копій актів приймання - передачі природнього газу, наданих суду відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 , дата їх складання є датою реєстраціє у канцелярії Військової частини НОМЕР_1 , та не співпадає з датами на актах приймання - передачі природнього газу, які додані публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до позовної заяви. Однак, господарським судом, не надано належної оцінки зазначеному факту.

Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми ст. 4 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, оскільки, рішення прийнято без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин справи, які суд визнав встановленими та не належної оцінки доводам позивача/скаржника.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що умовами договору не передбачена можливість здійснення попередньої оплати (без актів виконаних робіт, за наявності рахунка фактури), яка дозволена розпоряднику бюджетних коштів та одержувачу бюджетних коштів відповідно до п 2 постанови КМУ № 117 від 23.04.2014 р., що позбавило можливості командування військової частини А 2798 здійснювати оплату за отримані послуги дотримуючись вимог чинного законодавства.

Звертає увагу суду, що відповідно до п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, органи Казначейства не реєструють бюджетні та фінансові зобов`язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання, тоді як договір купівлі-продажу природного газу не є первинним документом, який підтверджує взяття фінансового та бюджетного зобов язання.

Пояснює, що позивач взагалі не підтвердив коли, ким чи в який спосіб було здійснено передачу актів приймання - передачі природного газу, та в якому вигляді до військової частини НОМЕР_1 , чи її уповноваженим представникам.

Доводить, що командування військової частини НОМЕР_1 вчинило всі можливі для неї дії щодо можливості виконання умов договору і просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р. у справі № 918/922/16 залишити без змін.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору і підтримали вищенаведені позиції. Позивач звернув увагу, що на актах приймання передачі, наданих Військовою частиною НОМЕР_1 до матеріалів справи, має місце виправлення дати, тому вважає акти сумнівними, однак господарським судом, не надано належної оцінки зазначеному факту. Наполягає, що обов`язок покупця з оплати поставленного природного газу за договором № 2765/14-ТЕ(Т)-28 від 06.02.2014 р. не пов`язаний з поверненням підписаних актів.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.12.2016 р. пояснив, що Військовою частиною НОМЕР_1 виправлення в актах приймання передачі не здійснювались та наголосив, що акти приймання передачі від позивача/скаржника надходять на адресу публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», після чого зазначенні акти отримує Військова частина НОМЕР_1 . Акти приймання передачі природного газу складаються із зазначенням об`єму газу, підписуються командиром військової частини та керівником публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», після чого направляються на адресу публічного акціонерного товариствоа «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Зазначив, що органи Казначейства не реєструють бюджетні та фінансові зобов`язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. При цьому апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

06.02.2014 р. публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»/продавець та Військовою частиною НОМЕР_1 /покупець укладений договір купівлі - продажу природного газу № 2765/14-ТЕ(Т)-28 /а.с.15-20/, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1.).

Відповідно до п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1000 куб.м газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218 грн. 20 коп., всього з ПДВ - 1 309 грн. 20 коп.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 436400,00 грн., крім того ПДВ 87280,00 грн., разом з ПДВ 523680,00 грн.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.7.1. договору сторони зазначили, що за невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Відповідно до п.11.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2014 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Договір купівлі продажу природного газу підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в період з січня 2014 року по грудень 2014 року, передало, а Військова частина НОМЕР_1 прийняла природний газ на загальну суму 397563,48 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 66140,79 грн. /а.с.22/, від 28.02.2014 р. на суму 55626,60 грн. /а.с.23/, від 31.03.2014 р. на суму 44214,30 грн. /а.с.24/, від 30.04.2014 р. на суму 25448,23 грн. /а.с.25/, від 31.05.2014 р. на суму 16820,61 грн. /а.с.26/, від 30.06.2014 р. на суму 16265,50 грн. /а.с.27/, від 31.07.2014 р. на суму 15279,68 грн. /а.с.28/, від 31.08.2014 р. на суму 13594,73 грн. /а.с.29/, від 30.09.2014 р. на суму 14669,58 грн. /а.с.30/, від 31.10.2014 р. на суму 33802,24 грн. /а.с.31/, від 30.11.2014 р. на суму 43849,04 /а.с.32/, від31.12.2014 р. на суму 51852,18 грн. /а.с.33/.

Отже, на умовах договору № 2765/14-ТЕ(Т)-28 між сторонами публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Військовою частиною НОМЕР_1 виникли правовідносини з поставки.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України підставою виникнення господарських зобов`язань є господарський договір.

Згідно зі ст.ст.1-4,181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до норм ст.265 ГК України та ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в установлений строк (строки) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст.712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Військовою частиною НОМЕР_1 сплачено публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вартість отриманого природного газу в сумі 397563,48 грн. з порушенням строків оплати, визначених п.6.1 договору, що підтверджується випискою проведених операцій по договору № 2765/14-ТЕ(Т)-28 від 06.02.2014 р. /а.с.35/.

Умовами п.6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу, і остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Такі умови договору відповідають нормам ст.692 Цивільного кодексу України, і обов`язок покупця виконати оплату у конкретний, обумовлений сторонами строк не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу та не містить будь-яких застережень щодо відліку 14-денного строку оплати з дня підписання позивачем/покупцем акта приймання-передачі чи з дня одержання підписаного акта покупцем, а відповідно прострочення грошового зобов`язання покупця за цим договором не пов`язане з моментом підписання акта приймання - передачі.

Разом з тим, акт приймання - передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць переданого природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця. Обов`язок по складанню акта приймання - передачі природного газу лежить саме на покупцеві. Враховуючи, що сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з невиконанням покупцем свого обов`язку з повернення підписаних актів приймання передачі природного газу, у публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов`язання - здійснення покупцем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання - передачі газу.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає, що несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу, які за своєю природою є лише документальним оформленням юридичного факту факту здійснення приймання-передачі природного газу, не є відкладальною умовою, у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність чи відсутність актів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу, чим спростовується висновок суду першої інстанції про зворотне.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, порушення відповідачем строків оплати є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст.611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням наведених норм та п.6.1 договору, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до розрахунків позивача ПАТ Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» просить стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 інфляційних нарахувань за січень 2014 року - грудень 2014 року в сумі 40708,59 грн., 3% річних в сумі 2215,64 грн. за періоди з 15.02.2014 р. по 02.07.2015 р., а також пеню в сумі 22639,32 грн. за періоди з 15.02.2014 р. по 02.07.2015 р. /а.с.9-14/

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено, що господарсько-правова відповідальність застосовується до учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. В статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умови п.7.2. договору відповідають наведеним нормам, і оскільки прострочення виконання грошових зобов`язань має місце, позовна вимога про стягнення пені є підставною. Разом з тим, перевіркою розрахунку позивача колегія суддів встановила, що позивачем до періоду прострочення, за який здійснено нарахування пені, включені дні фактичної сплати суми заборгованості - 24.04.2014 р., 19.05.2014 р., 12.09.2014 р., 31.10.2014 р., 06.11.2014 р., 16.12.2014 р., 30.12.2014 р. та 02.07.2015 р.

За розрахунком апеляційного суду з урахуванням умов п.п.61, 7.2 договору та з урахуванням фактично виконуваних платежів відповідачем належною до стягнення з відповідача Військової частини НОМЕР_1 є сума пені 22340,57 грн. В частині стягнення 298,75 грн. пені позовна вимога задоволенню не підлягає як безпідставна.

Також підставними з урахуванням вищенаведених обставин є позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці наданого позивачем/скаржником розрахунку 3% річних колегією суддів встановлено, що позивачем в період часу, за який здійснено нарахування, включено дні фактичної сплати суми заборгованості. Тому, за розрахунком апеляційного суду стягненню з відповідача Військової частини НОМЕР_1 підлягає 2182,97 грн. процентів річних.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто - мала місце дефляція (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Перевіривши розрахунки боргу з урахуванням індексу інфляції, надані позивачем, з урахуванням наведених норм, позиції щодо нарахування інфляційних, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., та конкретних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача Військової частини А за розрахунком апеляційного суду підлягає стягненню 40549,37 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги в частині стягнення 32,67 грн. процентів річних та 159,22 грн. інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають як безпідставні.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р. у справі № 918/922/16 підлягає скасуванню відповідно до п.3-4 ч.1 ст.104 ГПК України.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити частково. Рішення господарського суду Рівненської області від 14.11.2016 р. у справі № 918/922/16 скасувати. Прийняти нове рішення:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001 м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) 22340,57 (двадцять дві тисячі триста сорок грн. 57 коп.) пені, 2182,97 грн. (дві тисячі сто вісімдесят дві грн. 97 коп.) відсотків річних, 40549,37 грн. (сорок тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн. 37 коп.) інфляційних нарахувань.

Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 298, 75 грн. пені, 32,67 грн. відсотків річних, 159,22 грн. інфляційних нарахувань.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001 м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) 1367,69 грн. (одна тисяча триста шістдесят сім грн. 69 коп.) витрат на судовий збір за розгляд позовної заяви судом першої інстанції.

Видати наказ."

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001 м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) 1504,46 грн. (одна тисяча п`ятсот чотири грн. 46 коп.) витрат на судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Рівненської області видати накази на виконання цієї постанови.

Матеріали справи № 918/922/16 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.