ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"01" грудня 2016 р. Справа № 26/004-12

За скаргою Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства № 01-07-15/1408 від 18.10.2016 р. (вх. № 302/16 від 09.11.2016 р.) на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у справі

за позовом Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України

до Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства

про стягнення 7371807,58 грн.

Суддя В.М. Бабкіна

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача (скаржника): ОСОБА_1 (доручення № 01.07-18/1118 від 15.08.2016 р.);

від відділу ДВС: не зявився.

Обставини справи:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.02.2012 р. у справі № 26/004-12 позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України задоволено повністю та стягнуто з Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства на користь Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України 6561475 грн. 40 коп. основного боргу, 468 грн. 20 коп. пені, 235841 грн. 02 коп. інфляційної складової боргу, 106041 грн. 96 коп. 3% річних, 56460 грн. 00 коп. судового збору.

20.02.2012 р. господарським судом Київської області було видано наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі.

09.11.2016 р. до господарського суду Київської області від Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства надійшла скарга № 01-07-15/1408 від 18.10.2016 р. (вх. № 302/16 від 09.11.2016 р.) на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у вигляді ненадання розяснень щодо розподілу коштів, примусово стягнутих з боржника згідно наказу у даній справі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 2 ст. 121-2 ГПК України).

Частиною 3 ст. 121-2 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2016 р. розгляд скарги Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства № 01-07-15/1408 від 18.10.2016 р. (вх. № 302/16 від 09.11.2016 р.) було призначено на 01.12.2016 р.

У судовому засіданні 01.12.2016 р. представник боржника подану скаргу підтримувала; представники стягувача та відділу ДВС не зявились.

Дослідивши матеріали скарги Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства № 01-07-15/1408 від 18.10.2016 р., доводи представника скаржника, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вказаної скарги з огляду на наступне.

В обґрунтування скарги боржник зазначав про те, що на виконання рішення суду у даній справі у виконавчому провадженні № 32328438 державним виконавцем були стягнуті кошти з рахунків підприємства для сплати заборгованості. Поряд з цим, низку відкритих за судовими наказами виконавчих проваджень було обєднано у зведене виконавче провадження № 39590068, до якого було приєднано виконавчі провадження за наказом у справі № 26/004-12 та за іншими виконавчими документами та постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

У подальшому, здійснюючи звірку розрахунків зі стягувачем, боржник виявив розходження у сплачених сумах, відтак КП „Управління житлово-комунального господарства звернулось до державного виконавця з листом № 01.08.1-11/924 від 08.07.2016 р., відповідно до якого просило надати роз'яснення щодо розподілу коштів, примусово стягнутих державним виконавцем з рахунків боржника за наведеним останнім переліком судових наказів, у тому числі - і за наказом у даній справі.

У зв'язку з відсутністю відповіді від державного виконавця КП „Управління житлово-комунального господарства повторно звернулось до державного виконавця з листом № 01.08.1-11/1197 від 05.09.2016 р. про надання роз'яснення щодо розподілу стягнутих державним виконавцем сум з рахунків боржника (копії листів та доказів їх направлення долучені до матеріалів скарги).

Оскільки відповідей на вищезазначені листи державний виконавець не надав, тому скаржник вважає наявною бездіяльність державного виконавця, яка, на переконання скаржника, є незаконною та протиправною.

З огляду на викладене, стягувач, з посиланням на ст. 20 Закону України Про звернення громадян та ст. 5 Закону України Про інформацію, просить суд визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області незаконною та протиправною, а також зобовязати державного виконавця надати розяснення щодо розподілу коштів, примусово стягнутих з рахунків підприємства згідно судового наказу у справі № 26/004-12.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами ст. ст. 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Приписами статей 1, 2, 6, 11 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 р., який був чинним на момент звернення боржника до державного виконавця, встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їх клопотання.

Скаржник, звертаючись до суду, наголошував на передбаченому ст. 20 Закону України Про звернення громадян обовязку державного виконавця надати розяснення щодо розподілу стягнутих коштів, який державним виконавцем не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 3, ст. 20 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Водночас, відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 26/5 від 18.03.2004 р., рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності Міністерства юстиції України, органів юстиції та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства юстиції України (далі - органи та установи юстиції), можуть бути оскаржені, якщо:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди здійсненню громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що розгляд органом державної виконавчої служби звернень громадян в порядку Закону України Про звернення громадян є обовязком відповідного органу державної влади здійснювати управлінську діяльність, яка не є тотожною обов'язку державного виконавця вчиняти спрямовані на примусове виконання рішення дії відповідно до приписів Закону України Про виконавче провадження.

Отже, порушення порядку розгляду державним виконавцем звернень, заяв та клопотань відповідно до приписів Закону України Про звернення громадян не може бути оскаржено сторонами виконавчого провадження у порядку Закону України Про виконавче провадження та ст. 121-2 ГПК України.

Поряд з цим, нормами Закону України Про виконавче провадження не передбачено ані обовязку державного виконавця надавати відповіді на клопотання та заяви, у тому числі - розяснення щодо порядку розподілу коштів, ані строків розгляду таких клопотань та заяв.

За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність доводів боржника щодо незаконної бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області та необхідності зобовязати державного виконавця надати розяснення щодо розподілу коштів, примусово стягнутих з рахунків підприємства згідно судового наказу у справі № 26/004-12.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, беручи до уваги приписи чинного законодавства, а також безпідставність покладених в основу обґрунтування скарги доводів боржника, суд дійшов висновку про відхилення скарги Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1, 2, 6, 11 Закону України Про виконавче провадження, суд

ухвалив:

Скаргу Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства № 01-07-15/1408 від 18.10.2016 р. (вх. № 302/16 від 09.11.2016 р.) на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відхилити.

Суддя В.М. Бабкіна