РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/32260/15

За позовом Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" Полтавської області

про стягнення неустойки, ціна позову 223585,36 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Ковальчук І.В.,

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2015 року Міністерство оборони України звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним і відповідачем державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням № 247/1/14/25 від 6 листопада 2014 р. останній прострочив виготовлення продукції13152082,75 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 223858,36 грн. пені, передбаченої п. 7.2 контракту.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Заявив про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру заявленої позивачем неустойки. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд вважає причини нез`явлення представника відповідача у судове засідання неповажними, оскільки зайнятість одного представника не позбавляє його можливості направити у судове засідання іншого повноважного представника. За таких обставин вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 6 листопада 2014 р. між позивачем та відповідачем укладено державний контракт № 247/1/14/20 на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, 21 листопада, 22 та 25 грудня 2014 р. додаткові угоди відповідно №№ 1-3 до цього договору, згідно з якими відповідач за завданням позивача зобов`язався у строк до 28 лютого 2015 року виготовити та передати позивачу продукцію вартістю 26304165,50 грн., а позивач - прийняти через 553 військове представництво і визначеного специфікацією вантажоодержувача зазначену продукцію та оплатити її вартість на умовах договору.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи копіями контракту та додаткових угод.

За своєю правовою природою контракт між сторонами є договором підряду, оскільки його умови передбачають виготовлення певних речей з переданням їх замовнику.

Таким чином між сторонами у справі виникли відносини з договору підряду, врегульовані гл. 61 ЦК України.

Поясненнями позивача, частково поясненням відповідача, викладеними у відзиві, наявним у матеріалах справи актами приймання-передачі продукції №№ 247/1/14/25 від 6 листопада 2014 р. стверджується факт передачі відповідачем позивачу обумовленої контрактом продукції, у.ч. дванадцяти одиниць з простроченням на 17 днів.

Доказів передачі продукції за контрактом в установлений строк суду не надано.

Згідно з умовами п. 7.2 контракту за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочив поставку товару за спірним договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 624 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України підлягає стягненню 223585,36 грн. пені.

Доводи відповідача щодо тривалості прострочення передачі продукції суперечать умовам п. 3.1 спірного договору, згідно з якими обов`язок виконавця вважається після передачі продукції вантажоодержувачем у місці поставки на підставі видаткової накладної з оформленням вантажоодержувачем акту за формою № 4.

Як вбачається підписаного сторонами акту приймання-передачі продукції за державним контрактом від 31 березня 2015 р. акт за формою № 4 між ними був оформлений 17 березня 2015 р., тобто через 17 днів після закінчення строку виконання замовлення за контрактом.

З наданих відповідачем до відзиву актів прийому-передачі за 11-14 березня 2015 р. не вбачається, що вони відповідають погодженій сторонами формі № 4, тому ці докази не приймаються содом в якості підтвердження факту передачі продукції.

Доводи відповідача щодо зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру належної з нього на користь позивача неустойки є необґрунтованими, оскільки доказів наявності передбачених законодавством підстав для зменшення неустойки суду не надано.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Міністерства оборони України задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62, код 05808735) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код 00034022) 223585,36 грн. пені, 3353,78 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар