РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/22548/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Державного підприємства "Національна Енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 4 544,87 грн.

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Ліповуз Д.І. - за довіреністю

від відповідача: Пономаренко Д.О. - за довіреністю

У судовому засіданні 24 жовтня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна Енергетична компанія "Укренерго" (відповідач) про стягнення 4 544,87 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно пошкодження транспортному засобу, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника. Таким чином, до позивача перейшло права вимоги від відповідача сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/22548/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року скасовано, справу № 910/22548/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу № 910/22548/15 передано судді Цюкалу Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року розгляд справи призначено на 05.10.2016 року.

В судовому засіданні 05.10.2016 року оголошувалась перерва до 24.10.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2012 року між Товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" (страховик) та гр. ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06-R1/01-043-02054 (далі - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору страхування є автомобіль "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння збитків, в тому числі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 30.11.2012 року на регульованому перехресті вул. Хорольської - вул. Двінської в м. Києві, коли водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Фіат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі.

В результаті ДТП автомобіль "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС України (копія довідки в справі).

30.11.2012 року до позивача з заявою про страхове відшкодування звернувся громадянин ОСОБА_3, який є страхувальником за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 06-R1/01-043-02054 від 17.07.2012 року.

Згідно звітів №1305 від 12.12.2012 року та №1426 від 22.01.2013 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 (потерпілий у ДТП) приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу запчастин та складає 14 333,91 грн.

На підставі заяви страхувальника, страхових актів №СТ/12/0693 від 17.12.2012 року та СТ/12/0693/1 від 25.01.2013 року, звітів №1305 від 12.12.2012 року та №1426 від 22.01.2013 року ТОВ "СК "Альфа-Гарант" згідно видаткових касових ордерів здійснило виплату страхового відшкодування у загальній сумі 18 878,78 грн.

Державним підприємством "Національна Енергетична компанія "Укренерго" застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Фіат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з ПАТ "СК "Енергорезерв" поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8320128.

14.03.2013 року позивач звернувся до ПАТ "СК "Енергорезерв" з вимогою вих.№03/225 про сплату страхового відшкодування в розмірі 18 878,78 грн.

За результатами розгляду вимоги ТОВ "СК "Альфа-Гарант" про виплату страхового відшкодування вих.№03/225 від 14.02.2013 року, згідно з полісом №АВ/8320128 від 24.09.2012, ПАТ "СК "Енергорезерв" здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 14 333,91 грн., що відповідає встановленій висновками звіту оцінювача №1305 від 12.12.2012 та звіту №1426 від 22.01.2013 загальній вартості відновлювального ремонту з урахування зносу автомобіля "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач стверджує, що оскільки ПАТ "СК "Енергорезерв" виконало свій обов'язок щодо сплати вартості відновлювального ремонту за вирахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу згідно з полісом №АВ/8320128, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою ПАТ "СК "Енергорезерв", підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою ПАТ "СК "Енергорезерв", відсутня.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими правовими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить відповідне право вимоги.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фіат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП була застрахована ПАТ "СК "Енергорезерв" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8320128.

Відповідно до Полісу АВ/8320128 ліміт відповідальності: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Судом встановлено, що 14.03.2013 року позивач звернувся до ПАТ "СК "Енергорезерв" з вимогою вих.№03/225 про сплату страхового відшкодування в розмірі 18 878,78 грн., у зв'язку із чим ПАТ "СК "Енергорезерв" здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 14 333,91 грн., посилаючи на висновки звіту оцінювача №1305 від 12.12.2012 року та звіту №1426 від 22.01.2013 року, якими визначено загальну вартість відновлювального ремонту з урахування зносу автомобіля "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Статтею 12 цього Закону установлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Механізм оцінки колісних транспортних засобів установлюється Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Міністерством Юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 року.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395 (далі - Методика) коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З урахуванням викладеного, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, дорівнює нулю, так як на момент ДТП 30.11.2012 року, строк експлуатації останнього не перевищував строку вказаного у Методиці для відповідного транспортного засобу. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

Таким чином, обґрунтованим є розрахунок страхового відшкодування позивача, у якому фізичний знос не вираховувався.

З огляду на викладене, різниця між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу (18 878,78 грн.) та сплаченою сумою страхового відшкодування страховиком відповідача з урахуванням фізичного зносу на підставі полісу №АВ/8320128 (14 333,91 грн.), складає 4 544,87 грн.

Згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Дана позиція закріплена також в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у відповідності до якого відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином, частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"),

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Громадянин ОСОБА_4 на час ДТП перебував з Державним "Національна Енергетична компанія "Укренерго" у трудових відносинах та працював на посаді водія, про що свідчить Наказ №076-к від 13.10.2003 року, Наказ №102-к від 30.12.2003 року, Наказ №59 від 18.05.2012 року та Подорожній лист службового легкового автомобіля №798112 від 30.11.2012 року.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача в силу ст.ст. 993, 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» виник обов'язок сплатити на користь позивача 4 544,87 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і здійсненою ПАТ "СК "Енергорезерв" страховою виплатою

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна Енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"(01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) грошові кошти: 4 544,87 грн. (чотири тисячі п'ятсот сорок чотири гривні 87 копійок) страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало