ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р.Справа № 922/3651/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ НВП "Водомер", м. Харків
до 1) Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Донецьк 2) ФОП ОСОБА_1, м. Люботин
про стягнення 225063,34 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, дов. б/н від 13.04.2016 року;

відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") - не з'явився;

відповідача (ФОП ОСОБА_1А.) - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_1 (м. Люботин) та ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" суму боргу в розмірі 225063,34 грн., який виник на підставі умов Договору № 1368-ПУ-УМТС від 29 липня 2015 року, з яких: 170757,46 (сто сімдесят тисяч гривень, сімсот п'ятдесят сім гривень, 46 копійок), як суми основного боргу; 12578,15 (дванадцять тисяч п'ятсот сімдесят вісім гривень, 15 копійок), як сума нарахованого інфляційного збільшення; 4505,19 (чотири тисячі п'ять гривень, 19 копійок), як суми нарахованих 3-х процентів річних; 37222,54 (тридцять сім тисяч двісті двадцять дві гривні, 54 копійки, як суми нарахованої пені. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 04.02.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

22.11.16р. представник позивача надав клопотання про заміну первісного відповідача його правонаступника, в якому просить суд замінити первісного відповідача - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" на належного відповідача - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

06.12.16 року представник позивача надав клопотання про заміну первісного відповідача його правонаступником (вх.№ 41801), в якому просить суд замінити первісного відповідача - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" на належного відповідача - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Ухвалою суду від 21.12.16р. заяву представника позивача про заміну первісного відповідача - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" на належного відповідача - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" - задоволено, замінено відповідача - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" на правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

06.12.2016 року відповідач (ФОП ОСОБА_1А.) надав через канцелярію суду заперечення на позовну заяву (вх.№ 41799), в яких просить суд в частині солідарного стягнення з ФОП ОСОБА_1 суми боргу залишити без задоволення, оскільки позивач не звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов`язання до закінчення 6 місячного строку дії поруки. Також, відповідач (ФОП ОСОБА_1А.) просить суд розглядати справу без його участі.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідач (ФОП ОСОБА_1А.), тому задовольняє заяву, як таку, що відповідає нормам діючого законодавства.

21.12.16р. представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" суму боргу в розмірі 234880,39 грн., з яких: 170757,46 грн. сума основного боргу; 21103,99 грн. сума нарахованого інфляційного збільшення; 5796,40 грн. 3% річних; 37222,54 грн. - пені та судові витрати.

Ухвалою суду від 21.12.16р. заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог - задоволено та подальший розгляд справи веденься з урахуванням нової ціни позову.

23.12.16р. представник відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") направив до суду електронною поштою клопотання про витребування доказів, а саме, просить суд витребувати у ТОВ "НВП "ВОДОМЕР" докази про отримання ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ" рахунку на оплату за виконані роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), довідку про вартість виконаних робіт, із зазначенням дати його отримання Відповідачем.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") про витребування доказів відмовляє в його задоволенні у зв`язку з наступним.

У відповідності до ст. 4 - 3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Так, відповідачем не надано суду доказів самостійного звернення до позивача з вимогою про надання витребуваних документів, а також доказів відмови позивача в наданні відповідачу таких доказів.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 23.12.16р. позивачем було надано до суду документи, які відповідач просить витребувати клопотанням від 23.12.16р.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") про витребування доказів.

26.12.16р. представник позивача надав в судовому засіданні 26.12.16р. супровідний лист з документами, а саме: копію довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2015 року з підписами та відбитками печаток позивача та відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"); копію акта надання послуг №205 від 31 серпня 2015 року; копію форми № 9 - Договірна ціна на будівництво Створення системи моніторингу скидання шахтної води, здійснюване в 2015 році, з підписами та відбитками печаток позивача та відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"). Дані документи долучені судом до матеріалів справи.

26.12.16р. представник відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") направив на адресу суду електронною поштою відзив на позовну заяву в якій вказав, що оплата за виконані роботи по договору повинна здійснюватися згідно рахунку-фактури. ПрАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" вважає, що позивач по справі не довів належними та допустимими доказами факт надання відповідачу рахунку - фактури по договору, так як не надав до суду письмове підтвердження дати направлення рахунку-фактури на оплату за виконані роботи.

В зв'язку з чим, на думку відповідача, у нього відсутнє порушення свого зобов'язання по здійсненню оплати за виконані роботи по договору, а тому звернення позивача до господарського суду є передчасним.

Враховуючи вищенаведені заперечення, ПрАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ" просить господарський суд Харківської області відмовити ТОВ "НВП "ВОДОМЕР" в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 26.12.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") в судове засідання 26.12.16р. не з'явився.

Представник відповідача (ФОП ОСОБА_1А.) в судове засідання 26.12.16р. не з'явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

29.07.2015 року між сторонами був укладений договір №1368-ПУ-УМТС.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, в порядку та на умовах, передбачених дійсним договором, підрядник (позивач) зобов'язується своїми силами та на свій риск виконати, а замовник (ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля) зобов'язується прийняти та оплатити наступні роботи: будівництво (далі - роботи) автоматизованої системи моніторингу скидання шахтної води із ставку-накопичувача в балку Косьминна в р. Самара для Філіалу Прувокс ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (далі по тексту - об'єкт) у відповідності з умовами дійсного договору.

У відповідності до п.6.1. договору - вартість робіт по договору погоджується сторонами в договірній ціні, яка являється невід'ємною частиною дійсного договору, та складає 170757,46 (сто сімдесят тисяч гривень сімсот п'ятдесят сім гривень 46 копійок) в т.ч. ПДВ.

Пунктом 6.4. вказаного вище договору передбачено, що оплата робіт здійснюється замовником щомісяця, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника (позивача) протягом 5 (п'яти) робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня від дати підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (Форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) та виставленого рахунку підрядником.

Актом № 31/08 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) від 31 серпня 2015 року, сторони погодили та затвердили загальну вартість виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 170757,46 грн. в т.ч. ПДВ. відповідач 1, в момент підписання будь-яких претензій та зауважень щодо якості, вартості , об'єму, строкам, виконаних робіт позивачем (наданих послуг) не мав.

Враховуючи положення п. 6.4. умов договору, відповідач 1 був зобовязаним оплатити вартість виконаних робіт (наданих послуг) до 05 листопада 2015 року включно.

Позивач вказує, що не дивлячись на досягнення між сторонами згоди, щодо всіх істотних умов договору, відповідач (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"), прострочив виконання зобов'язання в частині повної та вчасної оплати за договором № 1368-ПУ-УМТС від 29 липня 2015 року.

У відповідності до п.9.9. договору - у випадку порушення замовником строків оплати робіт він виплачує підряднику пеню, діючу на момент порушення зобовязання, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за договором 1368-ПУ- УМТС від 29 липня 2015 року (далі - основний договір), між позивачем та ОСОБА_3 Анатолійовичем було укладено Договір поруки від 29 липня 2015 року (далі за текстом - Договір поруки), у відповідності до якого відповідач (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") зобов'язувався в порядку та на умовах передбачених договором відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"), які виникли на підставі основного договору (п.1.1. договору поруки).

У відповідності до п.3.1. договору поруки, поручитель відповідає перед позивачем за виконання зобов'язання відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за основним договором в повному обсязі на суму в розмірі 170757,46 грн. (сто сімдесят тисяч сімсот п'ятдесят сім гривень) 46 копійок, згідно до умов договору поруки від 29 липня 2015 року, по договору 1368-ПУ-УМТС від 29 липня 2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля").

Відповідно до п. 2.3. договору поруки, строк виконання зобов'язання поручителем, яке забезпечене договором становить 180 (сто вісімдесят) календарних днів, від дня настання строку виконання зобов'язання відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за основним договором.

Пунктом 2.4. договору поруки передбачено, що у випадку порушення відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") основного договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем.

Таким чином, відповідач (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") та відповідач (ФОП ОСОБА_1А.) відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

У зв'язку з порушенням відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") зобов'язання, в частині не оплати за виконані роботи, позивач звернувся до поручителя з листом вимогою за вих. № 3-ПН від 03.03.16 року, про виконання в натурі обов'язку, яке забезпечено порукою згідно до умов договору поруки, та погашення основної суми заборгованості по договорам поруки в повному обсязі.

Відповіді на вказаний лист поручителем надано не було.

Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 170757,46 грн. - основного боргу; 21103,99 грн. - інфляційного збільшення; 5796,40 грн. - 3% річних та 37222,54 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.2.3. строк виконання зобов'язання поручителем, яке забезпечене Договором становить 180 (сто вісімдесят) календарних днів, від дня настання строку виконання зобов'язання відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за Основним договором.

Позивачем надано до суду лист-вимогу за вих. №3-ПН від 31.03.16р., адресований відповідачам з вимогою про погашення заборгованості за основним договором у строк протягом 20 календарних днів від дня отримання даної вимоги.

Однак, доказів направлення відповідачам даної вимоги позивачем до суду надано не було.

В позовній заяві позивач вказує, що зобов'язання відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за основним договором мало бути виконано у строк до 05 листопада 2015 року (п. 6.4. договору).

Так, акт виконаних робіт був підписаний 31.08.15р.

Таким чином, позивач мав право звернутись до поручителя з вимогою про виконання відповідачем (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") грошового зобов`язання, у відповідності до положень п. 2.3. договору поруки, протягом 180 календарних днів.

Докази звернення позивача до поручителя з вимогою про виконання грошового зобов`язання відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на підставі положень ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припинилась 05.05.16р.

Відповідно до положень п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18, якщо предмет спору був відсутній ще до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до другого відповідача - ФОП ОСОБА_1 на підставі того, що порука вже була припинена до порушення провадження у даній справі, оскільки 180 - денний термін, встановлений договором поруки, - минув.

Станом на момент розгляду справи, відповідач (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") не сплатив 170757,46 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заперечення відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") на позов, які були надані до суду, не спростовують заявлених позивачем вимог.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості у сумі 170757,46 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") 170757,46 грн. основної заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 37222,54 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

У відповідності до п.9.9. Договору - у випадку порушення Замовником строків оплати робіт він виплачує підряднику пеню, діючу на момент порушення зобовязання, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Судом перевірено строк нарахування пені та встановлено, що задоволенню підялгає пеня в повному обсязі в сумі 37222,54 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5796,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 21103,99 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 5796,40 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 21103,99 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 21103,99 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволений у повному обсязі, судові витрати покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України; ст.ст. 509, 530, 554, 598, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (Код , ІПН: НОМЕР_1, р/р 2940 в ПАО "ПУМБ" м. Донецьк МФО 334851 місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Леніна, 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробниче Підприємство "ВОДОМЕР" (Код , р/р 7446 в ПАТ "Укрсоцбанк" МФО 300023 Місце знаходження: м. Харків, вул. БАГРАТІОНА, будинок 6) основну заборгованість в розмірі 170757,46 грн.; 21103,99 грн. - сума нарахованого інфляційного збільшення; 5796,40 грн. - 3% річних; 37222,54грн. - пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 3523,21 грн.

В задоволенні позовних вимог до відповідача ФОП ОСОБА_1 - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4