ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 914/2372/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Лагдан Ю.О.

розглянув апеляційну скаргу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради та Комунального підприємства (далі КП) Львівської обласної ради Нерухомість та майно №1840 від 23.11.2016р. (вх. №01-05/5572/16 від 29.11.2016 року)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.11.2016р.

у справі № 914/2372/16 (суддя Горецька З.В.)

за первісним позовом позивача 1: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів

позивача 2: КП Львівської обласної ради Нерухомість та майно, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Замок Лева, м. Львів

про стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за безпідставне користування приміщеннями за адресою: м. Львів, вул. Глінки, 7, 9 станом на 15.08.2016 р. у розмірі 262 493 грн.63 коп.

за зустрічним позовом: ТзОВ Замок Лева, м. Львів

до відповідача 1: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів

відповідача 2: КП Львівської обласної ради Нерухомість та майно, м. Львів

про відшкодування вартості невідємних покращень

за участю представників:

від позивача-1 (за первісним позовом): ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи);

від позивача-2 (за первісним позовом): ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_4 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2016р. поновлено строк на подання апеляційної скарги та призначено розгляд апеляційної скарги на 14.12.2016р. в частині зупинення провадження у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2016р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд апеляційної скарги на 21.12.2016р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.11.2016р. у справі №914/2372/16 (суддя Горецька З.В.) зупинено провадження у справі та призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судової експертизи поставлено наступні питання: 1. Які невідємні покращення були здійсненні у приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Глінки 7,9 в період з 1995 р. по 31.12.15р. ? 2. Яка вартість таких невідємних покращень?

Місцевим господарським судом встановлено, що підставою первісного позову у даній справі є користування після припинення дії договору орендарем нежитловими приміщеннями в адміністративних будинках № 7,9 по вул. Глінки у місті Львові загальною площею 868,8 кв.м., які передані йому в оренду відповідно до договору оренди нерухомого майна № 1/2002 від 01.11.02р., а позивач за зустрічним позовом (орендар) стверджує, що у звязку із незадовільним станом обєкту оренди, змушений був провести попередньо погоджені невідємні покращення орендованого майна, що дає йому право на відшкодування вартості невідємних покращень. Зазначене судом першої інстанції дало підстави для застосування п.1 ч. 2 ст. 79 ГПК України: господарський суд зупинив провадження у справі та призначив судову будівельно-технічну експертизу.

Апелянти не погоджуються з ухвалою суду першої інстанції і вважають її необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права. Обгрунтовують свою апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції проігноровано клопотання скаржників про витребування доказів, які підтверджують правомірність здійснення ТзОВ «Замок Лева» реконструкції, ремонтів в орендованій будівлі, а також всупереч ст. 41 ГПК України, коли розгляд справи по суті не відбувся і не визначені правові позиції сторін та не підтверджені належними доказами обставини справи судом винесено оскаржувану ухвалу. Зазначають, що судом не встановлювався ні факт здійснення невідємних покращень, ні факт попереднього погодження ремонтних робіт орендодавцем. Стверджують, що поставлені питання не спрямовані на вирішення спору, а призводять до затягування справи, оскільки жодного документу про правомірність користування відповідачем (за первісним позовом) будівлями № 7,9 по вул. Глінки у місті Львові у період з 1995р. по 2002 рік немає. Просять скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.11.2016р. у справі №914/2372/16 та передати справу на розгляд Господарського суду Львівської області.

ТзОВ Замок Лева у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апелянтів необґрунтованими та безпідставними, оскільки, на його думку, оцінка достатності, належності та допустимості доказів здійснюється судом першої інстанції виключно під час розгляду справи по суті, а не при вирішенні питання про призначення експертизи. Зазначає, що суд першої інстанції не дійшов висновку, що покращення були здійснені ТзОВ Замок Лева і попередньо погоджувались з орендодавцем, оскільки дане питання буде вирішуватися під час розгляду справи по суті на підставі наданих сторонами доказів. Просить залишити ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.11.2016р. у справі №914/2372/16 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду (ч. 5 ст. 106 ГПК України).

Львівський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши наявні докази у справі, зробив висновок, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Згідно ч. 2. ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у разі призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала (ч. 4 ст. 79 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заява ТзОВ Замок Лева про призначення судової будівельно-технічної експертизи б/н від 15.11.2016р. подана до суду першої інстанції 15.11.2016р., тобто в день судового засідання і того ж дня судом першої інстанції дану заяву задоволено, винесено ухвалу про зупинення провадження у справі та призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно ч. 2 ст. 41 ГПК України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мала проти України, № 4436/07, від 03.07.2014).

Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін... означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред'явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жук проти України, № 45783/05, від 21.10.2010).

Враховуючи вищенаведене, в порушення вимог ст. 4-2, ч. 2 ст. 41 ГПК України судом першої інстанції не забезпечено можливості позивачам (за первісним позовом), реалізувати своє право щодо надання господарському суду свого переліку питань, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Порушено ч.2 ст.22 ГПК України щодо надання можливості позивачам висловити свої заперечення щодо поданого клопотання відповідача за первісним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. (абз. 1, 2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012р. № 4).

Відповідно до п.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012р. № 4 питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Експерти працюють в межах судового розгляду, який контролюється суддею. Він залишається відповідальним за підготовку справи до судового розгляду та швидкий хід процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі Капуано проти Італії).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 86 ГПК України ухвала господарського суду має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, вона прийнята без зясування обставин справи: відповідно до протоколів судових засідань від 11.10.16р., 25.10.16р. судове засідання у даній справі по суті позовних вимог судом не було розпочато. Крім того, відповідно до ст.60 ГПК України зустрічний позов подається до початку розгляду справи по суті, у зв язку із чим 28.10.16 р. місцевий господарський суд прийняв до розгляду зустрічні позовні вимоги для спільного розгляду з первісним позовом. 15.11.16р. заявлене клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи в цей же день було задоволено судом, заслухавши думку представників позивачів, як відображено в протоколі судового засідання від цієї дати.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. №2269-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 29.06.2004 р. N 1905-IV) орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом процесуальних дій, що викликане обєктивними тобто такими, що не залежать від суду, обставинами, які перешкоджають подальшому рухові процесу у справі.

Згідно ч. 2 ст. 79 ГПК України у разі призначення експертизи суд може, але не зобовязаний зупинити провадження у справі.

Судом першої інстанції не виконані всі процесуальні дії, необхідні для розгляду справи по суті, не з ясовано дійсних обставин справи.

З огляду на викладене, при винесенні ухвали про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд не обґрунтував неможливість самостійного встановлення судом фактичних обставин при розгляді даної справи за результатами оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності. Крім того, судом поставлено питання, щодо вартості невідємних покращень, які були здійсненні у приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Глінки 7,9 в період з 1995 р. по 31.12.15р., в той час як договір оренди нерухомого майна №1/2002 був укладений 01.11.2002р., а відповідно до вимог ч.1 ст.60 ГПК України зустрічний позов повинен бути пов язаний з первісним.

У зв'язку з викладеним, з урахуванням конкретних обставин справи, вказану ухвалу не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

У підсумку, призначення судової експертизи призвело до прийняття судом необґрунтованої ухвали про зупинення провадження у справі (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 918/341/16 від 20 грудня 2016 року).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувану ухвалу належить скасувати і відповідно до ч. 7 ст. 106 ГПК України справу передати на розгляд місцевому господарському суду.

У п. 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.11.2016р. у цій справі скасувати, а справу направити на розгляд місцевому господарському суду.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 26.12.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.