РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 р. Справа №910/20438/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Євромейл "

До 1. Товариства з обмеженою відповідальністю " ТЕХНОТОРГ - ПЛЮС "

2. Товариства з обмеженою відповідальністю " ІКС - ТЕХНО "

Про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлового будинку від 26.10.2016 р.

Суддя Пінчук В.І.

Представники сторін:

Від позивача Пархомчук Р.І. - предст.

Від відповідача - 1 Сич Є.Ю. - предст.

Від відповідача - 2 не з'явився

Рішення прийняте 22.12.2016 р., оскільки у судовому засіданні 01.12.2016 р. розгляд справи відкладався відповідно до п. 1 ст. 77 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " Євромейл " звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлового будинку від 26.10.2016 р., що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " ТЕХНОТОРГ - ПЛЮС " та товариством з обмеженою відповідальністю " ІКС - ТЕХНО ", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1893.

Представник відповідача - 1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - 2 у судове засідання не з'явився і відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача - 1, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю " ТЕХНОТОРГ - ПЛЮС " ( відповідачем - 1, продавцем ) та товариством з обмеженою відповідальністю " ІКС - ТЕХНО " ( відповідачем - 2, покупцем ) був укладений договір купівлі - продажу нежитлового будинку.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1893.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач - 1 зобов'язався передати у власність відповідача - 2 нежилий будинок - корпус цеху № 23 компресорну ( літ. К, Е, Е` ), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, загальною площею 497,7 кв.м.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 р. у справі № 910/22897/13 право власності на нежилий будинок - корпус цеху № 23 компресорну ( літ. К, Е, Е` ), загальною площею 497,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 визнано за товариством з обмеженою відповідальністю " Євромейл ".

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право на майно, що підлягає державній реєстрації виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом. ( ч. 2 ст. 144 Господарського кодексу України ).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. ( ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду доказів того, що спірний договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 р. у справі № 910/22897/13 про визнання права власності на майно не є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України.

Натомість, позивач не позбавлений права оспорювати факт державної реєстрації права власності на оспорюваний нежитловий будинок.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 10.01.2017 р.

СуддяВ.І.Пінчук