ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 911/3468/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.11.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 57 від 24.10.2016 р.);

від третьої особи (на стороні позивача): не зявились;

від третьої особи (на стороні відповідача): не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Вортекс Хом, м. Київ

до Макарівської селищної ради, смт Макарів

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю „Сантей Плюс, м. Київ

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю „Ортоселл, м. Київ

про визнання права власності на нерухоме майно

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Вортекс Хом звернулось в господарський суд Київської області із позовом до Макарівської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку, а саме на земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. Леніна, 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що відповідачем безпідставно та протиправно не визнається право власності позивача на спірну земельну ділянку, і на якій розміщено нерухоме майно (майновий комплекс), власником яких є також позивач.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.10.2016 р. порушено провадження у справі № 911/3468/16 за позовом ТОВ „Вортекс Хом до Макарівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 16.11.2016 р. Також, даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - ТОВ „Сантей Плюс.

16.11.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив № 1634 від 11.11.2016 р. на позовну заяву, у якому він просить суд припинити провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору, а саме у звязку із тим, що позивачем 19.09.2016 р. - ще до подання позову, що є предметом розгляду, було відчужено спірну земельну ділянку на користь ТОВ „Ортоселл.

16.11.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача про припинення провадження у справі судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки факт відчуження позивачем спірної земельної ділянки іншій особі не усуває наявність спору у даній справі.

16.11.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 30.11.2016 р. Також, даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю „Ортоселл.

29.11.2016 р. до канцелярії суду від третьої особи-2 ТОВ „Ортоселл надійшло клопотання б/н б/д, у якому він просить суд відкласти розгляд справи у звязку із неможливістю бути присутнім у судовому засіданні.

30.11.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення № 1700 від 30.11.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

30.11.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання третьої особи-2 про відкладення розгляду справи судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки у даному випадку неможливим є відкладення розгляду справи, у звязку із закінченням строків її вирішення, та оскільки третя особа-2 не надала суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували вказані у клопотанні обставини щодо неможливості представника третьої особи-2 прибути у судове засідання, і оскільки третя особа-2 не зазначила у клопотанні причини неможливості прибуття у судове засідання будь-якого іншого представника так, як третя особа-2 не обмежена у праві на направлення у судове засідання для представництва його інтересів будь-якого іншого представника.

Також у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники інших учасників процесу у судове засідання не зявились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, документи, витребувані судом, не надали.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

У процесі розгляду справи судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 237370 був виданий ТОВ „Сантей Плюс 21.08.2008 р. на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 24.06.2008 р. у справі № 2-0-75/2008 р.

Водночас, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08.12.2011 р. у справі № 22Ц-6302/2011 р. рішення Макарівського районного суду Київської області від 24.06.2008 р. у справі № 2-0-75/2008 р. скасовано, а заяву ТОВ „Сантей плюс, заінтересована особа Макарівська селищна рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.07.2014 р. у справі № 911/2360/14 за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради до ТОВ „Сантей плюс про визнання державного акта недійсним та витребування земельної ділянки позов задоволено повністю та вирішено визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 237370, виданий 21.08.2008 р. ТОВ „Сантей плюс, витребувати з володіння ТОВ „Сантей плюс на користь Макарівської селищної ради земельну ділянку площею 3, 4540 га, розташовану по вул. Леніна, 42, смт Макарів Київської області.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 15.07.2014 р. у справі № 911/2360/14 за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради до ТОВ „Сантей плюс про визнання державного акта недійсним та витребування земельної ділянки.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

06.06.2016 р. між третьою особою ТОВ „Сантей плюс та відповідачем - ТОВ „Вортекс Хом було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1746, згідно з умовами якого на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 237370 від 21.08.2008 р. ТОВ „Сантей плюс передало у власність ТОВ „Вортекс Хом земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. Леніна, 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область.

06.06.2016 р. між третьою особою ТОВ „Сантей плюс та відповідачем - ТОВ „Вортекс Хом було укладено договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1747, згідно з умовами якого ТОВ „Сантей плюс передало у власність ТОВ „Вортекс Хом обєкти нерухомого майна згідно з переліком загальною площею 4 739, 40 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. Леніна, 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область.

19.09.2016 р. між відповідачем - ТОВ „Вортекс Хом та третьою особою ТОВ „Ортоселл було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 3132, згідно з умовами якого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.06.2016 р. ТОВ „Вортекс Хом передало у власність ТОВ „Ортоселл земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область.

19.09.2016 р. між відповідачем - ТОВ „Вортекс Хом та третьою особою ТОВ „Ортоселл було укладено договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 3133, згідно з умовами якого ТОВ „Вортекс Хом передало у власність ТОВ „Ортоселл обєкти нерухомого майна згідно з переліком загальною площею 4 739, 40 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область.

Крім того, вищевказані обставини щодо переходу прав власності від ТОВ „Вортекс Хом до ТОВ „Ортоселл на обєкти нерухомого майна згідно з переліком загальною площею 4 739, 40 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область, та на земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область, підтверджується інформаційною довідкою № 72813055 від 11.11.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкті нерухомого майна, наявною у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. Леніна, 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область з тих підстав, що відповідачем безпідставно та протиправно не визнається право власності позивача на спірну земельну ділянку, і на якій розміщено нерухоме майно (майновий комплекс), власником яких є також позивач.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 377 цього ж кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 120 цього ж кодексу у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у процесі розгляду справи, ще до звернення позивачем із даним позовом до відповідача в господарський суд і станом на час розгляду справи відповідач на підставі вищевказаних відповідних договорів купівлі-продажу відчужив ТОВ „Ортоселл обєкти нерухомого майна згідно з переліком загальною площею 4 739, 40 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область, та земельну ділянку загальною площею 3, 4540 га, кадастровий номер :00:021:0022, що розташована за адресою: вул. ОСОБА_4 (Леніна), 42, смт Макарів, Макарівський район, Київська область, і станом на час розгляду справи відповідач не є власником вказаних обєктів нерухомого майна.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 392 цього ж кодексу передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 6.1. ОСОБА_5 арбітражного суду України № 01-8/98 від 31.01.2001 р. „Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, повязані із здійсненням права власності та його захистом передбачено, що згідно зі статтею 50 Закону (697-12) і статтею 145 Цивільного кодексу (1540-06) власник вправі вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати.

Позивачем за таким позовом може бути власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, і юридична особа, за якою майно закріплене на праві повного господарського відання або оперативного управління.

Відповідачем у справі виступає особа, що на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом або адміністративним актом чи договором, які відповідають вимогам закону.

Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Позов про витребування майна, поданий до особи, у незаконному володінні якої це майно раніше перебувало, але у якої воно на момент розгляду справи в арбітражному суді відсутнє, не може бути задоволений, що, однак, не виключає можливості стягнення з цієї особи шкоди, заподіяної нею майну під час перебування останнього у її незаконному володінні.

Обєктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Витребуване майно може належати і до категорії речей, що визначаються родовими ознаками (мірою, вагою тощо), але в такому разі має бути якимось чином індивідуалізоване (наприклад, цукор у мішках за певними цифровими або іншими характерними позначками). У разі загибелі індивідуально визначеного майна власник (законний володілець) може звернутися лише з вимогою про відшкодування збитків.

Пунктом 7. цього ж листа передбачено, що відповідно до пунктів 2 і 5 статті 48 Закону власник може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права, не повязаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов). Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки. Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) обєктивно порушували права власника і були протиправними. Позовна давність до відповідних вимог не застосовується, оскільки правопорушення триває у часі. Якщо ж на момент подання позову воно припинилося, то підстав для задоволення позову немає.

Захист прав і охоронюваних законом інтересів підприємств і організацій за негаторним позовом надається арбітражним судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Якщо негаторний позов визнано обгрунтованим, у резолютивній частині рішення необхідно чітко визначити дії, які повинен вчинити відповідач щодо усунення порушень права власника, і строк виконання цих дій. У разі невиконання такого рішення арбітражний суд видає наказ на примусове виконання рішення.

Пунктом 8. цього ж листа передбачено, що підприємство чи організація, яка не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи з інших підстав (наприклад, на підставі адміністративного акта), має такі ж права на захист свого права, як і сам власник, а також право на захист свого володіння від власника (пункт 5 статті 48 Закону). Зокрема, такий володілець майна може витребувати його з чужого незаконного володіння з тих же підстав і в такому ж порядку, як і сам власник. У певних випадках він вправі витребувати майно і у власника, який протиправно позбавив його права володіння, у тому числі всупереч умовам договору (наприклад, оренди, застави тощо). Однак в останньому випадку слід керуватися не згаданою нормою Закону, а нормами, які регулюють відносини за відповідним договором.

Якщо в разі порушення третьою особою права володіння, користування і розпорядження майном власник і володілець цього майна набувають однорідного права на подання позову, то у вирішенні питання про те, хто з них може подати позов про захист права, слід виходити з обсягу правомочностей обох названих осіб. Якщо право володіння належить не власникові, то позов вправі подавати володілець майна. Власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця згаданого права на володіння.

Тобто, звернутись в суд із віндикаційним чи негаторним позовом може лише власник майна або інший законний його володілець.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували виникнення у нього та набуття ним права власності на спірну земельну ділянку.

Отже, враховуючи вищевикладене та за таких обставин, суд вважає, що недоведеними є факти виникнення та набуття у позивача права власності на спірне нерухоме майно, а саме на спірну земельну ділянку, то відповідно неможливим у такому випадку є захист права власності на підставі та у порядку ст. 377 Цивільного кодексу України і ст. 120 Земельного кодексу України та на підставі і у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України, а тому позовна вимога позивача до відповідача про визнання права власності на спірне нерухоме майно, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

27 січня 2017 р.