ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 р. Справа № 917/1636/16

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області, вул.Коцюбинського, 6, м.Полтава, 36039

до Служби автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), 36039, м.Полтава, ул.Куйбишева, 22-а

про стягнення заборгованості у сумі 536242,51 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 29.11.2016 та 20.12.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Представники 26.12.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_3

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 536242,51 грн. збитків, завданих державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме незаконною вирубкою лісу.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях на відзив на позовну заяву. Зокрема, зазначає, що у ході позапланової проведення перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства у Служби автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) виявлено вирубування дерев до ступеня припинення росту, без дозвільних документів, в зв'язку з чим лісу було заподіяно шкоду у розмірі 536242,51 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов, зокрема, стверджує, що:

- посадовими особами позивача не дотримано вимог Порядку організації та проведення перевірок, що не сприяло здійсненню досудового розслідування органами Міністерства внутрішніх справ за фактом незаконної вирубки;

- Положенням про Службу не передбачено повноважень та обов'язку щодо організації, функціонування та фінансування лісової охорони. Згідно ст. 89 Лісового кодексу охорону і захист лісів на території України здійснює лісова охорона;

- відповідачем здійснено компенсаційні посадки дерев у загальній кількості 15483 шт.;

- відсутні докази вини Служби та безпосереднього причинного зв'язку між відповідними діями відповідача і шкодою зазначеною позивачем.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

На адресу Держекоінспекції надійшов лист відповідача від 21.04.2015 № 02-16/120 щодо здійснення вирубки лісосмуги на земельній ділянці державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський, км 167, за результатами якого Держекоінспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем в частині фактів викладених у вищевказаному листі.

Під час натурного обстеження земельної ділянки державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський, яка належить відповідачу відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЯЯ № 225292 на території Ковалівської сільської ради Полтавського району встановлено вирубування дерев до ступеня припинення росту, без дозвільних документів.

Під час перевірки відповідачем була надана доповідна інженера від 07.04.2016, у відповідності до якої він повідомляв, що при огляді автомобільної дороги-М-03 Київ-Харків-Довжанський 03.04.2015 на 167 км. були виявлені особи, що здійснювали вирубку порослі. При огляді автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський 07.04.2015 було виявлено порубку дерев.

За результатом цієї перевірки позивачем складено відповідний акт №32/01-01-14 перевірки від 07.05.2015 року та акт обстеження від 22.04.2015 року № 32/01-01-14/1, за результатами якого встановлено рубку 181 сироростучих та 13 сухостійних дерев різного діаметру до ступеня припинення росту без дозвільних документів (лісорубного квитку); (а.с.9-15).

ОСОБА_4 акти були підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

Державною екологічною інспекцією у Полтавській області проведено розрахунок заподіяної шкоди лісу відповідно до Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу її підприємствам, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665, яка становить 536242,51 грн (а.с.23-24).

Державною екологічною інспекцією у Полтавській області направлено відповідачу претензію № 62/02-08 від 30.12.2015 щодо відшкодування заподіяних державі збитків (а.с.20-21).

Оскільки відповідачем сума збитків не відшкодована, позивач звернувся з даним позовом про їх стягнення.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ст.16 та ч.1 ст.17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень.

Приписами пункту 5 ст. 64 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів, (ст. 86 Лісового кодексу України).

Відповідно до пункту 25 Правил постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони (далі - Правила) власники та користувачі земельних ділянок,- а також власники (користувачі) малих архітектурних форм, інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг- або червоних ліній міських вулиць і доріг, зобов'язані утримувати в належному стані зелені насадження.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Факт незаконної порубки, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено складеним за наслідками перевірки актами, за участі та узгодженими відповідальними працівниками відповідача.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у вчиненні вказаного правопорушення.

Посилання відповідача на те, що він звертався до правоохоронних органів, не можуть бути підставою для відсутності вини, тому що 03.04.2015 посадовою особою відповідача було виявлено здійснення невідомою особою вирубку дерев без дозвільних документів, що є порушенням ст. 67 Лісового кодексу України. Жодних дій щодо усунення вказаного порушення посадовою особою відповідача здійснено не було. При виявленні порубки дерев без дозвільних документів 07.04.2015, відповідач звернувся до правоохоронних органів тільки 21.04.2015, тобто через два тижні після виявленого факту. Відсутність протягом тривалого часу -будь-якого реагування відповідача щодо виявленого порушення свідчить про неналежне виконання ним обов'язку щодо збереження лісових ресурсів.

Крім того, пунктом 6.1.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 передбачено, що при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Враховуючи вищенаведене, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев). Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Відповідач прохаючи відмовити у позові зазначає, що Держекоінспекцією не дотримано вимог Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10.09.2008 N464.

ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи, згідно яких за результатами перевірки Держекоінспекцією в порядку ст. 214 КПК України листом від 05.01.2016 № 36/01-15/07-18 до прокуратури Полтавської області були передані матеріали за фактом заподіяння державі збитків у сумі 536 242,5.1 грн. внаслідок знесення дерев на земельній ділянці державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський на території Ковалівської сільської ради Полтавського району, яка належать Службі автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України (УКРАВТОДОР).

У відповідності до акту взаємної звірки щодо кількості та результатів розгляду матеріалів в сфері охорони навколишнього природного середовища, які містять склад злочину, направлених Держекоінспекцією до органів прокуратури Полтавської області протягом січня-вересня 2016 року, по вказаному матеріалу 28.01.2016 прокуратурою Полтавської області зареєстроване кримінальне провадження № 0000036 за ст. 246 КК України.

Відповідач, як на підставу відмови у позові, вказує що він є неприбутковою бюджетною організацією, не має лісової охорони.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з відсутністю у відповідача коштів, не можуть вважатися підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

Згідно ст. 86 Лісового кодексу України власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Статтею 89 Лісового кодексу України передбачено, що охорону і захист лісів на території України здійснюють:

державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління;

лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Отже, здійснення охорони лісу передбачено як державною лісовою охороною так і лісовою охороною постійних лісокористувачів, що спростовує посилання відповідача про здійснення охорони лісу тільки державною лісовою охороною, яка має статус правоохоронного органу. Відсутність у штатному розкладі відповідача лісової охорони не звільняє від обов'язку її створення та від обов'язку відшкодуванні шкоди.

Відповідач зазначає, що дія Лісового кодексу України не поширюється на лісові насадження вздовж дороги, посилаючись на ОСОБА_4 України Про автомобільні дороги (далі -ОСОБА_4).

ОСОБА_4 визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

У відповідності до ст. З дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані з функціонуванням та розвитком автомобільних доріг незалежно від їх призначення та форм власності.

Статтею 48 Закону передбачено, що захист зелених насаджень повинен здійснюватися згідно з природоохоронним законодавством. Не допускається проводити рубки дерев у снігозахисних лісосмугах та у межах смуги відведення автомобільної дороги, які не пов'язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху відповідно до вимог нормативно-правових актів та виконанням робіт з розширення доріг.

Отже, твердження відповідача про застосування Закону до спірних відносин є помилковим.

Інші доводи та заперечення відповідача, викладені в письмових поясненнях по суті спору не заслуговують на увагу, оскільки в установленому порядку не підтверджені належними і допустимими доказами, а також спростовуються вищенаведеним та наявними матеріалами справи.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідач повинен вчиняти дії з охорони лісових насаджень та попереджати їх незаконну порубку.

За даних обставин, бездіяльність відповідача, невиконання належним чином заходів з захисту та охорони дерев, призвело до незаконної порубки дерев і, як наслідок, до спричинення вказаних збитків. Тому, твердження відповідача щодо безпідставного стягнення з нього розміру завданого збитку в результаті незаконної порубки дерев є необґрунтованим.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, розрахунків завданої шкоди, проведених на підставі постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про такси обчислення шкоди, заподіяної лісу" та вищенаведених норм чинного законодавства суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 536242,51 грн. збитків, завданих державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме незаконною вирубкою лісу.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України (УКРАВТОДОР) (36039, м. Полтава, вул. Куйбишева, 22-а, ідентифікаційний код 25898491) 536 242,51 грн. збитків, завданих державі і перерахувати їх на р/р 0404 Ковалівської сільської ради, УДКС у Полтавському районі, , МФО - 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області.

3. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України (УКРАВТОДОР) (36039, м. Полтава, вул. Куйбишева, 22-а, ідентифікаційний код 25898491) на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області (вул.Коцюбинського, 6, м.Полтава, 36039, р/р 0208 Державної екологічної інспекції у Полтавській області; банк - Державна казначейська служба України; МФО 820172; призначення платежу: Повернення судового збору на відновлення касових видатків КЕКВ 2800 8 043,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.12.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя