РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016Справа №910/18722/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "АТП-1"

до Київської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2) Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві;

3) Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 15 391 518,53 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Данічев В.М. - за довіреністю № 15042016/1 від 15.04.2016 року (директор); Василенко А.С. - за довіреністю від 11.12.2015 року, Красько О.В - за довіреністю від 11.12.2015 року;

від відповідача: Семенюк Н.М. - за довіреністю №225-КМГ-2597 від 10.08.2016 року;

від третьої особи - 1: не з'явилися;

від третьої особи - 2: не з'явилися;

від третьої особи - 3: Заболотний С.В. - за довіреністю №054-9-08/3702 від 06.12.2016 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "АТП-1" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради про розірвання договору та стягнення 15 391 518,53 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів в зв'язку з розірванням Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначенні від 21.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренко О.Д. та зареєстровано в реєстрі №898.

З цих підстав позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 13 976 603,15 грн. - 3% річних, 1 414 915,38 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 08.11.2016 року, а також залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 32-А; ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2016 року відкладено розгляд справи на 23.11.2016 року та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТЕРЕЩЕНКІВСЬКА, будинок 11-А; ) та Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 36; ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року розгляд справи відкладено на 06.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2016 року розгляд справи відкладено на 14.12.2016 року.

В судове засідання 14.12.2016 року представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2016 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представники відповідача та третьої особи-3 позовні вимоги не визнали.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.12.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-3, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «АТП-1» (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «АТП-1»; далі по тексту - покупець, позивач, ПАТ «АТП-1») та Київською міською радою (далі по тексту - відповідач, продавець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренко О.Д. та зареєстровано в реєстрі №898 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Продавець на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 року №1580/4413 продав, а Покупець купив земельну ділянку, місце розташування якої на вулиці Промисловій, 1 у м. Києві, (кадастровий номер :90:115:0018), площею 8,0386 га, у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені у технічній документації земельної ділянки.

Відповідно до п.2.1 Договору ціна продажу земельної ділянки за цим договором становить 72 506 601,00 грн. В рахунок цієї суми відповідно до угоди № 93 від 29.08.2007 року (укладеною між позивачем та Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивачем було сплачено відповідачу аванс у розмірі 4 321 187,73 грн.

Згідно п.2.2 Договору сума 68 185 413,27 грн. може сплачуватися у розстрочку протягом одного року рівними частками до двадцять п'ятого числа кожного місяця від дня нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно з п.3.2 Договору продавець зобов'язується після повної сплати позивачем суми, зазначеної у розділі другому цього договору, та пені за прострочення платежів (при наявності такої пені), оформити та видати впродовж тридцяти календарних днів позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку.

Згідно до п.6.1 Договору обов'язок відповідача передати земельну ділянку позивачу вважається виконаним і право власності на земельну ділянку переходить до позивача після одержання позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно з п.9.2 Договору розірвання цього договору здійснюється у випадках та в порядку, передбачених законодавством України.

17.11.2009 року між позивачем та відповідачем підписаний Договір про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 21.05.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренко О.Д. та зареєстровано в реєстрі №794 (далі по тексту - Договір про внесення змін), за умовами якого вирішено внести зміни в насит пуні пункти:

- в підпункті 2.2 пункту 2 договору, слова "одного року" було замінено на слова "п'ять років";

- підпункт 3.2 пункту 3 договору, вкласти в наступній редакції: "Після сплати позивачем першого платежу оформити та видати позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку.".

Так, на виконання умов вказаного договору з урахуванням авансового внеску позивач сплатив відповідачу 15 686 423,29 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками. А саме, 23.05.2008 року - 5 682 117,78 грн., 24.06.2008 року - 5 682 117,78 грн., 14.02.2011 року - 1 000,00 грн. та відповідно авансовий платіж у сумі 4 321 187,73 грн. (даний факт встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2013 року у справі №910/9122/13, яка залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 01.12.2013 року).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 35 ГПК України).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2013 року у справі №910/9122/13, яка залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 01.12.2013 року, розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 21 травня 2008 року, укладений між Київською міською радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) та публічним акціонерним товариством "АТП-1" (в минулому відкрите акціонерне товариство "АТП-1") (01013, м. Київ, вул. Промислова, 1, ), який було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренком О.Д. та зареєстровано у реєстрі за номером № 898.

Після розірвання вказаного вище Договору, ПАТ «АТП-1» звернулося до Київської міської ради із листом №451 від 18.08.2014 р., в якому просило повернути отримані Київрадою грошові кошти у розмірі 15 686 423,29 грн. (копія листа із відміткою про його вручення міститься в матеріалах справи).

Однак, своїм листом за вих. №05703-9647 від 19.09.2014 р. Київська міська рада в особі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) відмовила ПАТ «АТП-1» у поверненні коштів, посилаючись на те, що «судовими рішеннями по справі №910/9122/13 не визначено наслідків розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2008р. №898» (копія листа міститься в матеріалах спариви).

ПАТ «АТП-1» направило поштою до Київської міської ради Вимогу №178 від 02.04.2015р., в якій вимагало повернення коштів у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Київська міська рада отримала вимогу №178 в06.04.2015 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення (належним чином завірена копія міститься в матеріалах справи).

На Вимогу №178 від 02.04.2015 р. Київська міська рада в особі Департаменту земельних ресурсів надана відповідь - лист за вих. №05703-7701 від 30.04.2015 р., в якій посилалося на вже наданий раніше ПАТ «АТП-1» лист за вих. №05703-9647 від 19.09.2014 р. та при цьому зазначало про те, що рішення про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки не містять зобов'язального характеру (копія листа міститься в матеріалах справи).

У зв'язку із відмовою Відповідача у поверненні коштів, сплачених позивачем за розірваним договором, ПАТ «АТП-1» звернутися до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Київської міської ради суми у розмірі 15 686 423,29 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.07.2015р. у справі №910/11077/15, яке було залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016р. та Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016р., позов задоволено повністю та стягнуто з Київської міської ради (01044, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 36, Ідентифікаційний код юридичної особи 22883141) на користь Публічного акціонерного товариства "АТП - 1" (01013, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПРОМИСЛОВА, будинок 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 03746384) 15 686 423 (п'ятнадцять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч чотириста двадцять три) грн. 29 (двадцять дев'ять) коп. та судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

08.09.2016 року позивачем отримано грошові кошти у розмірі 15 686 423,29 грн. на підставі рішення та наказу суду (Виписка з банку по особовому рахунку ПАТ «АТП-1» міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.5 Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 21.05.2008 року, Відповідач зобов'язаний повернути ПАТ «АТП-1» всі грошові кошти, сплачені на підставі Договору ще при розірванні цього Договору.

Зокрема, пунктом 4.5. Договору було встановлено, що «при розірванні цього Договору з вини Продавця суми, сплачені Покупцем Продавцю на виконання цього Договору, включаючи суми авансу (ів), повертаються йому Продавцем в повному обсязі. Покупець також має право на компенсацію збитків, спричинених розірванням цього Договору з вини Продавця».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з моменту, коли Постанова Київського апеляційного господарського суду справі №910/9122/13 (щодо розірвання Договору) набрала законної сили (а саме з 04.09.2013 р.), у Київської міської ради виник обов'язок (зобов'язання) повернути ПАТ «АТП-1» отримані за Договором грошові кошти у повному розмірі, однак грошові кошти повернуті відповідачем тільки 08.09.2016 року, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відвідача 13 976 603,15 грн. - 3% річних, 1 414 915,38 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та на виконання умов Договору сплатив відповідачу 15 686 423,29 грн., однак після розірвання Договору (момент розірвання - 04.09.2013 року, тобто винесення та набрання законної сили постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2013 року у справі №910/9122/13, яка залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 01.12.2013) відповідач повернув грошові кошти позивачу лише 08.09.2016 року, в зв'язку з чим порушив зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідачу (період прострочення з 05.09.2013р. по 08.09.2016 року.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 13 976 603,15 грн. - 3% річних, 1 414 915,38 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 13 976 603,15 грн. (3% річних) та 1 414 915,38 грн. (інфляційних втрат), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача від 06.12.2016 року (вхідний номер №06-41272/16) про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.4.2. Постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності було перервано, про що свідчать дії позивача зі зверненням з позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача 15 686 423,29 грн. за Договором який розірвано судом, та винесенням відповідних судових рішень за результатами розгляду позовних вимог.

В зв'язку з чим клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Публічного акціонерного товариства "АТП-1" (01013, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПРОМИСЛОВА, будинок 1; ідентифікаційний код 03746384) 13 976 603 (тринадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят шість тисяч шістсот три) грн. 15 коп. - інфляційних втрат, 1 414 915 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 38 коп. - 3% річних, 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 11.01.2017 року.