номер провадження справи 24/144/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 Справа № 908/3342/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 9)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники сторін:

від позивача уповноважений представник не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність № 533 від 23.10.2015 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Запорізький завод «Перетворювач» звернувся до господарського суду Запорізької області із позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 129 198 грн. 51 коп. заборгованості за надані за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 р. послуги, 1 778 грн. 72 коп. 3% річних, 6 679 грн. 55 коп. пені, 6 229 грн. 86 коп. інфляційних втрат.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 525, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 229 Господарського кодексу України та умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 р. і обґрунтовано посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо оплати за послуги.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.12.2016 р. справу призначено до розгляду на 27.12.2016 р., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

26.12.2016 р. від позивача у справі до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив, що, 15.12.2016 р., вже після подання позовної заяви до суду, позивач отримав від відповідача заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 14.12.2016 р., згідно якої відповідач частково в сумі 18 274 грн. 50 коп. припинив свої зобовязання за договором за послуги в липні 2016 р. Отже, станом на 22.12.2016 р. сума основного боргу складає 110 924 грн. 01 коп. Згідно вказаної заяви, позивач просив стягнути з відповідача 110 924 грн. 01 коп. основного боргу, 1 778 грн. 72 коп. 3% річних, 6 679 грн. 55 коп. пені, 6 229 грн. 86 коп. інфляційних втрат.

Однак, суд зазначає, що в даному випадку, сума, на яку позивач зменшує позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, є частковою сплатою заявленого до стягнення

боргу, що відбулось вже після подання позовної заяви та порушення провадження у справі. Це не є зменшенням позовної вимоги внаслідок помилкового розрахунку та необґрунтованого заявлення до стягнення.

27.12.2016 року від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 18 274 грн. 50 коп., зменшити суму пені до 500 грн. 00 коп. та розстрочити виконання судового рішення у цій справі щодо стягнення основного боргу, річних, пені та інфляційних втрат на 6 календарних місяців, з посиланням на скрутне матеріальне становище та інші обєктивні обставини.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав поданий письмовий відзив.

За заявою представника відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Запорізький завод «Перетворювач» (позивачем у справі, власником мереж) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (відповідачем у справі, користувачем) був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, власник мереж зобовязується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок та (або) інших субєктів господарювання, а користувач своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1.2. договору передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної у додатку №1 "Однолінійна схема", що є невід'ємною частиною Договору.

За приписами п.4.1. договору користувач зобов'язується здійснювати оплату за використання електричних мереж та послуги з електрозабезпечення власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника здійснюється згідно з додатком №4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 7.4. договору оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунку та оформленого «Акту прийому-здачі наданих послуг», у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 договору (рахунок на оплату, підписаний уповноваженою особою власника мереж та скріплені його печаткою два примірника «Акту прийому-здачі наданих послуг)».

На виконання умов договору позивачем надавались послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання (транзиту електроенергії), що підтверджується підписаними обома сторонами актами прийому - здачі виконаних робіт за квітень жовтень 2016р. та надавались відповідачу документи, зазначені у п. 7.3. договору, а саме:

10.05.2016 відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 4/16ТРЕ від 30.04.2016, рахунок - фактура №131 від 30.04.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача № 14/194 від 04.05.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 04.05.2016 року, поштовою квитанцією від 04.05.2016 року, повідомленням про вручення поштового відправлення від 04.05.2016 року;

13.06.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 5/16ТРЕ від 31.05.2016, рахунок - фактура №151 від 31.05.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача № 14/228 від 07.06.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 07.06.2016 року, повідомленням про вручення поштового відправлення від 07.06.2016 року.

12.07.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 6/16 ТРЕ від 30.06.2016, рахунок - фактура №188 від 30.06.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача №14/250 від 06.07.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 07.07.2016 року, повідомленням про вручення поштового відправлення від 07.07.2016 року.

04.08.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 7/16ТРЕ від 31.07.2016, рахунок - фактура №212 від 31.07.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача №14/273 від 02.08.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 02.08.2016 року, повідомленням про вручення поштового відправлення від 02.08.2016 року.

05.09.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 8/16ТРЕ від 31.08.2016, рахунок - фактура №245 від 31.08.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача №14/290 від 01.09.2015 року, описом вкладення до цінного відправлення від 01.09.2015 року, роздруківкою з сайту УДП ПЗ «Укрпошта» з інформацією про вручення поштового відправлення.

11.10.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 9/16ТРЕ від 30.09.2016, рахунок - фактура №275 від 30.09.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача №14/331 від 06.10.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 06.10.2016 року, роздруківкою з сайту УДП ПЗ «Укрпошта» з інформацією про вручення поштового відправлення.

10.11.2016 року відповідачем було отримано акт прийому - здачі виконаних робіт № 10/16ТРЕ від 31.10.2016, рахунок - фактура №297 від 31.10.2016 на суму 33249,91 грн., що підтверджується листом позивача №14/350 від 03.11.2016 року, описом вкладення до цінного відправлення від 03.11.2016 року, роздруківкою з сайту УДП ПЗ «Укрпошта» з інформацією про вручення поштового відправлення.

Відповідач частково та несвоєчасно оплачував надані послуги.

Так, відповідачем було направлено позивачу заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог :

1) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 2 від 16.05.2016, зарахування 5268,56 грн. (за березень 2016); зарахування 11261,84 грн.(за квітень 2016) за рахунком - фактурою №131 від 30.04.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 4/16ТРЕ від 30.04.2016,

2) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 3 від 10.06.2016 зарахування 12083,4 грн. (за квітень 2016) за рахунком - фактурою №131 від 30.04.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 4/16ТРЕ від 30.04.2016,

3) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №4 від 19.07.2016, зарахування 9 904,67 грн. (за квітень 2016) за рахунком - фактурою №131 від 30.04.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 4/16ТРЕ від 30.04.2016,

Зарахування 4762,44 грн. (травень 2016) за рахунком - фактурою №151 від 31.05.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 5/16ТРЕ від 31.05.2016.

4) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 5 від 12.08.2016, зарахування 16546,26 (травень 2016) за рахунком - фактурою №151 від 31.05.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 5/16ТРЕ від 31.05.2016.

5) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 6 від 20.09.2016 зарахування 11941,21 грн. (за травень 2016) за рахунком-фактурою №151 від 31.05.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 5/16ТРЕ від 31.05.2016; зарахування 2137,89 грн. (червень 2016) за рахунком - фактурою №188 від 30.06.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 6/16 ТРЕ від 30.06.2016.

6) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 7 від 19.10.2016 зарахування 18448,07 грн. (за червень 2016) за рахунком - фактурою №188 від 30.06.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 6/16 ТРЕ від 30.06.2016.

7) Заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 8 від 17.11.2016 зарахування 12663,95 грн. (за червень 2016) за рахунком - фактурою №188 від 30.06.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 6/16 ТРЕ від 30.06.2016; зарахування 3 801,13 грн. (липень 2016) за рахунком - фактурою №212 від 31.07.2016, акт прийому - здачі виконаних робіт № 7/16ТРЕ від 31.07.2016.

Неоплаченою залишилась частина заборгованості за надані послуги відповідно акту прийому - здачі виконаних робіт № 7/16ТРЕ від 31.07.2016 у розмірі 29448,78 грн., а також заборгованість за надані послуги за серпень жовтень 2016 року.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, у визначені договором строки по сплаті за використання за квітень жовтень 2016р., електричних мереж позивача, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 129 198,51 грн. за використання електричних мереж за вказаний період.

Враховуючи несплату відповідачем позивачу простроченої заборгованості в сумі 129 198,51 грн., позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача 129 198 грн. 51 коп. заборгованості за надані за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 р. послуги, 1 778 грн. 72 коп. 3% річних, 6 679 грн. 55 коп. пені, 6 229 грн. 86 коп. інфляційних втрат, було предметом судового розгляду у цій справі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши представлені докази, вислухавши пояснення представника, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно дост.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом правовідносини сторін було врегульовано договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 р.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник обов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною першою ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом, та не заперечується сторонами у справі, позивач на виконання умов договору надавав відповідачу відповідні послуги, які відповідачем не сплачені, або сплачені несвоєчасно, у звязку із чим, відповідач станом на день звернення позивача до суду із цим позовом мав прострочену заборгованість в розмірі 129 198 грн. 51 коп. (за квітень - листопад 2016р.).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає що позивачем обґрунтовано та доведено належними доказами станом на день звернення до суду правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості в розмірі 129 198 грн. 51 коп.

Однак, як встановлено судом, та підтверджується сторонами у справі, після подання позовної заяви до суду, позивач отримав від відповідача заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 14.12.2016 р., згідно якої відповідач частково в сумі 18 274 грн. 50 коп. припинив свої зобовязання за договором за послуги в липні 2016 р.

Отже, після подання позову та порушення судом провадження у цій справі, станом на день розгляду справи в суді та прийняття судового рішення, сума основного боргу складає 110 924 грн. 01 коп.

Сплата 18 274 грн. 50 коп. вже після подання позовної заяви та порушення 14.12.2016 р. провадження у цій справі не може бути прийнято судом як зменшення позовних вимог, а є підставою для припинення провадження у цій справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549 Цивільного кодексу України, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідачем контррозрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат не надавався, розрахунок позивача відповідачем не спростований.

Згідно п. 2 ст. 625 ЦК України, суд перевірив визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6 229 грн. 86 коп. інфляційних втрат за період з вересня по листопад 2016 року.

Щодо стягнення 3% річних, то за результатами перевірки судом розрахунку позивача та здійснення перерахунку 3% річних за допомогою «Ліга.Закон», враховуючи, що наприкінці першої сторінки розрахунку трьох відсотків річних, наявна явна арифметична помилка, і сума 814 грн. 62 коп. є результатом не розрахунку 3% річних, а пені, а сума 3% річних за період з 02.08.2016 р. по 19.09.2016 р. на суму 33 249,91 грн. складає 133 грн. 91 коп., то сума 3% річних, за загальний заявлений період складає 1098 грн. 01 коп. і в цій сумі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 680 грн. 71 коп. 3% річних слід відмовити, як у необґрунтовано заявлених до стягнення.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.7.4. цього договору, з порушенням терміну, визначеного відповідним додатком до цього договору, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,05% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більше подвійної облікової ставки НБУ).

Враховуючи неналежне виконання зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг, позивач заявив до стягнення 6 679,55 грн. пені.

Здійснивши перерахунок суми пені, заявленої до стягнення, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог в цій частині.

Відповідач, в свою чергу, проти розрахунку позивача щодо пені, суми та періоду стягнення не заперечував, але просив суд зменшити суму пені до 500 грн. на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України.

Крім того, позивач згідно п. 6 ст. 83 ГПК України, просив розстрочити виконання рішення щодо сплати основного боргу, пені, річних та інфляційних втрат на шість місяців.

Судом клопотання відповідача задоволено та зменшено суму пені до 500 грн. 00 коп. та розстрочено виконання судового рішення на шість місяців, на підставі наступного:

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 2.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду. У вирішенні повязаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», а також в абзацах першому - четвертому п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України».

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування клопотань відповідач посилається та надає докази важкого фінансового становища підприємства та інших обставин, які мають істотне значення, і за наявності яких, відповідач, з обєктивних причин несвоєчасно виконував свої договірні зобовязання.

Так, єдиним джерелом фінансування ВАТ «Запоріжжяобленерго» з оплати коштів за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання є тариф на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами. Із обґрунтовано заявлених відповідачем необхідних сум (12 520 00 грн. 00 коп., у тарифі було враховано лише 10 485 000 грн. 00 коп.

Відповідач, незважаючи на власні збитки, не включення НКРЕКП в тариф витрат у повному обсязі, та наявність непокритих тарифами зобовязань відповідача перед власниками електромереж, проводить розрахунки по договорам, у т.ч. за заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог.

До того ж, згідно звіту про фінансові результати господарської діяльності відповідача, збитки за перше півріччя 2016 року склали 2 402 тис. грн.

До того ж специфіка господарської діяльності відповідача полягає в досягненні забезпечення соціально-значимого та стратегічно-масштабного результату постачання електричної енергії виключно всім споживачам в Запорізькій області. Наявні велика кредиторська заборгованість, про стягнення якої відповідач звертається із позовними заявами про примусове стягнення.

Як встановлено судом, відповідачем допускалось прострочення виконання зобовязань з оплати з обєктивних причин, відповідач не уникав від сплати заборгованості, а здійснював всі можливі заходи з метою погашення заборгованості за договором.

З урахуванням обєктивної оцінки, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, а також ступінь вини та обєктивні причини, що зумовили виникнення спірної заборгованості, а також те, що відповідач вживав заходи з метою погашення заборгованості перед позивачем, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 500 грн. 00 коп., та розстрочити виконання судового рішення на шість місяців.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача частково і приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 110 924 грн. 01 коп. основного боргу за надані за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 р. послуги, 1 098 грн. 01 коп. 3% річних, 500 грн. 00 коп. пені та 6 229 грн. 86 коп. інфляційних втрат.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір відноситься сторони пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи правомірність заявлених позовних вимог щодо заявленої до стягнення суми пені.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, п. 1-1 ч.1 ст. 80, ст. 82, п.п. 3,6 ст. 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 18 274 грн. 50 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 9, ) 110 924 (сто десять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 01 коп. основного боргу, 500 (пятсот) грн. 00 коп. пені, 1 098 (одна тисяча девяносто вісім) грн. 01 коп. 3% річних, 6 229 (шість тисяч двісті двадцять девять) грн. 86 коп. інфляційних втрат, розстрочивши виконання судового рішення в цій частині на шість місяців, зі сплатою щомісячно по 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. наступним чином: 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 31.01.2017 р., 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 28.02.2017 р., 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 31.03.2017 р., 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 30.04.2017 р., 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 31.05.2017 р., 19 791 (девятнадцять тисяч сімсот девяносто одна) грн. 98 коп. до 30.06.2017 р. Видати наказ.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 9, ) 1 873 (одна тисяча вісімсот сімдесят три) грн. 97 коп. судового збору. Видати наказ.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 06» січня 2017 року.

Суддя Т.А. Азізбекян