РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа №910/21559/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут"

до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"

про стягнення 21 914,03 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Беленкова В.В. - представник, довіреність № 17 від 01.06.2016;

Від відповідача: Чапік К.М. - представник, довіреність № 158-08/2303 від 31.12.2015;

Від третьої особи: Беленкова І.В. - представник, довіреність № 15 від 02.02.2015.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" про стягнення 21914,03 грн., а саме 16876,84 грн. заборгованості за типовим договором № 12/18074/БО-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.09.15 р., 3232,46 грн. пені, 375,03 грн. процентів річних, 1429,70 грн. інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого згідно умов типового договору № 12/18074/БО-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.09.15 р. природного газу, в результаті чого виникла заборгованість, за наявності якої позивачем нараховано пеню, проценти річних та втрати від інфляції у зазначених вище розмірах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/21559/16 та призначено до розгляду на 22.12.2016. Окрім того, зазначеною ухвалою за ініціативою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз".

У судове засідання 22.12.2016 з'явились уповноважені представники сторін.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли пояснення по справі б/н від 21.12.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.12.2016 представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 22.12.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та правової позиції, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 22.12.2016 суду не надано.

Документи, в т.ч. відзив на позовну заяву, витребувані ухвалою суду від 28.11.2016 відповідачем надані суду не в повному обсязі.

Відповідно до 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 27, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 22.12.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.12.2016 визнав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповів на питання суду.

Представник третьої особи в судовому засіданні 22.12.2016 підтримав позовні вимоги позивача, викладені у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 03 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" (постачальник за договором, позивач у справі), Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" (газорозподільне підприємство за договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) та Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" (споживач за договором, відповідача у справі) було укладено типовий договір № 12/18074/БО-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Як визначено преамбулою Договору, природний газ (природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ) - корисна копалина, яка є сумішшю вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 мм ртутного стовпчика і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією.

Взаємовідносини між постачальником та газорозподільним підприємством у частині розподілу газу до пунктів призначення регулюються окремим договором на розподіл природного газу, укладеним між постачальником та газорозподільним підприємством, а саме укладеним між ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» та ТОВ «Черкасигаз збут» типовим договором № 15 на розподіл природного газу від 20.07.15 р..

Розділами 2-7 Договору сторони узгодили порядок обліку газу та його якість, обсяги та умови постачання газу, визначення вартості послуг за договором та порядок розрахунків, права та обов'язки сторін, їх відповідальність, порядок припинення (обмеження) та відновлення газопостачання тощо.

Згідно п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01 липня 2015 року та укладається на строк до 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 3 Договору щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк.

Як свідчать матеріали справи, Договір підписаний представниками постачальника, споживача та газорозподільного підприємства та скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п.1.2 Договору передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживаючого обладнання визначається сторонами в додатку І до Договору.

Згідно п.1.3 Договору газорозподільне підприємство, через газові мережі якого постачальник постачає газ споживачеві, забезпечує розподіл газу до пунктів призначення з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Зокрема, як визначено п.п.3.4, 3.5 Договору місячний обсяг відбору газу в пунктах призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу. Споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи середньодобової норми (добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця.

При цьому відповідно до п. 3.6 Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5 розділу II Договору.

Так, згідно п.2.5 Договору за підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів погоджує з газорозподільним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою оформлення актів приймання-передачі газу між відповідними суб'єктами ринку природного газу.

Згідно п.п. 3.7, 3.8 Договору постачальник до п'ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, надсилає споживачу два примірники акт приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати і письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до Договору або в судовому порядку.

Як визначено в п.3.9 Договору акти приймання - передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

При цьому оскільки матеріали справи не містять доказів наявності намірів сторін щодо припинення дії спірного Договору, строк дії останнього продовжувався та, відповідно, позивачем здійснювались поставки природного газу споживачеві (відповідачу), зокрема, було узгоджено обсяги постачання газу на 2016 рік.

Так, за умовами п. 3.1 Договору договірні обсяги постачання газу споживачеві наводяться у додатку 3 до Договору, і становлять на 2015 рік для власного споживання споживачем обсяг 8,0 тис.куб.м: жовтень 1,5 тис.куб.м, листопад - 2,5 тис.куб.м, грудень - 4,0 тис. куб.м, 4 квартал - 8,0 тис.куб.м відповідно.

Додатковим договором від 31.12.15 р. до Договору сторони змінили додаток № 3 до Договору та визначили договірні обсяги постачання газу на 2016 рік в обсязі 0,717 тис.куб.м, а саме: січень - 0,300 тис.куб.м, лютий - 0,471 тис.куб.м, всього на І квартал 2016 р. - 0,717 тис.куб.м.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено представниками позивача, відповідача та третьої особи в судовому засіданні, що на виконання умов вищевказаного Договору позивачем в січні - лютому 2016 р. було здійснено поставку покупцю природного газу на загальну суму 16876,84 грн. що підтверджується актом надання послуг з розподілу природного газу від 31.01.16 р., згідно якого ТОВ "Черкасигаз збут" поставлено відповідачу в січні 2016 року 1 568 куб.м природного газу загальної вартістю 12 862,62 грн., актом надання послуг з розподілу природного газу від 29.02.2016, згідно якого в лютому 2016 року позивачем було поставлено відповідачу 501 куб.м природного газу загальної вартістю 4 014,22 грн., підписаними споживачем без зауважень, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено п. 2.6 Договору якість газу, який передається споживачеві в пунктах призначення, має відповідати вимогам, установленим держави стандартами, технічними умовами, нормативно-технічними документами щодо його якості. Якість природного газу та його фізико-хімічний склад визначаються методами, що передбачені державними стандартам і іншими нормативними документами.

При цьому заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленого позивачем природного газу за вказаними актами відповідачем суду не надано.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки природного газу у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій або актів розбіжностей щодо поставленого товару від відповідача до суду не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання природного газу, доказів опротестування даних, зазначених в актах за січень - лютий 2016 р. до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «Черкасигаз збут» умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з передачі природного газу ДУ «Інститут охорони ґрунтів України», а споживачем (відповідачем), у свою чергу, прийнятий та спожитий цей природний газ без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем газу на вказану суму належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.3 Договору обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

Розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п.4.1 Договору).

Так, сторони домовились, що на момент укладення Договору ціна 1000 куб.м природного газу з урахуванням послуг по його транспортуванню магістральними та розподільними газопроводами, послуг з постачання, збору у вигляді цільової надбавки (2%) складає 7495,10 грн., крім того ПДВ 1499,02 грн. Разом 8994,12 грн. (п. 4.2 Договору).

Ціна газу, розрахована відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватися сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами Договору (п. 4.4 Договору).

Так, відповідно до Закону України "Про ринок природного газу"; постанов НКРЕКП № 3194 від 29 грудня 2015 року "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ "Черкасигаз"; № 3159 від 29 грудня 2015 року "Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами"; наказу ТОВ "Черкасигаз збут" від 01 жовтня 2015 року № 30 "Про встановлення вартості послуг з постачання природного газу" з 1 січня по 01 лютого 2016 року ціна на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів становила 8203,74 грн. з ПДВ за 1000,00 куб.м, з 1 лютого по 1 березня 2016 року - 8012,40 грн. з ПДВ за 1000,00 куб.м.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За умовами п. 4.5 Договору розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно розділом ІІІ Договору. Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві.

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної/щодекадної (100 % попередньої оплати договірного постачання газу, визначеного в додатку 3 до Договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води).

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточній розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.6 Договору).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, підтверджено представниками позивача та третьої особи в судовому засіданні, а також не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні 22.12.2016, свої зобов'язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" грошових коштів в сумі 16876,84 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач не виконав, в результаті чого у Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, пп. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Типового договору № 12/18074/БО-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.09.15 р. та додаткового договору до нього та/або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов Договорів на час їх підписання та під час виконання з боку сторін відсутні.

Окрім того, додатково наявність заборгованості підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Черкасигаз збут» та ДУ "Інститут охорони ґрунтів України", підписаного представниками постачальника та споживача та згідно якого станом на 31.08.2016 заборгованість відповідача на користь позивача становить 16 876,84 грн.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, враховуючи визнання заборгованості представником відповідача в судовому засіданні 22.20.2016, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 16876,84 грн. за вказаним Договором підлягає задоволенню.

Крім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.2.2 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, із споживача стягується пеня розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за поставлений природний газ у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 3232,46 грн. за період з 06.02.2016 по 05.09.2016, а також 3 % річних в сумі 375,03 грн. за період з 06.02.2016 по 09.11.2016, інфляційні нарахування в сумі 1429,70 грн. за період лютий 2016 - жовтень 2016, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно з п.1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14), з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В свою чергу, відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Згідно з п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.9. Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно з листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідально до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА: Закон» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, відсотків річних та втрат від інфляції судом встановлено, що позивачем визначено період прострочення виконання зобов'язань з оплати поставленого за лютий 2016 р. природного газу та, відповідно, можливого нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції, без врахування приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, в зв'язку з чим розмір пені та процентів річних, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, та враховуючи визначений судом початок періоду нарахування 10.03.2016, є меншим, ніж заявлено позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та процентів річних за несвоєчасну оплату поставленого за Договором природного газу підлягають частковому задоволенню в сумах 3213,16 грн. пені та 374,73 грн. процентів річних.

Окрім того, за результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір втрат від інфляції, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, становить 1437,57 грн., а отже є більшим, ніж заявлено у позивача. Проте, приймаючи до уваги пред'явлення позивачем до стягнення втрат від інфляції в сумі 1429,70 грн., виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині інфляційних нарахувань, тому позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції за несвоєчасну оплату поставленого природного газу підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 1429,70 грн.

Суд зазначає, що рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, та приймаючи до уваги визнання позовних вимог представником відповідача в судовому засіданні 22.12.2016, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 75, 78, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" (вул. Олени Теліги, 8, м. Київ, 04112, код 25835792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" (вул. Громова, 142, м. Черкаси, 18000, код 39672471) 16876,84 грн. основного боргу, 3213,16 грн. пені, 374,73 грн. процентів річних, 1429,70 грн. втрат від інфляції та 1376,77 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 27 січня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон