РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Справа № 903/109/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача 1: представник не з'явився

відповідача 2: ОСОБА_1 , довіреність № 010-01/2764, від 30.06.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Вознесенький сиркомбінат» на рішення господарського суду Волинської області від 14.09.16р. у справі № 903/109/16 (суддя Костюк Софія Василівна)

за позовом Публічне акціонерне товариство "Вознесенський сиркомбінат"

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД

до відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Луцьку

про розірвання договору іпотеки №151208Z128 від 05.12.2008 року та договору застави №151208Z132 від 08.10.2008 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Вознесенький сиркомбінат» (надалі Позивач) звернулось до господарського суду Волинської області із позовною заявою (т.1, а.с 3-13) до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД (надаіл Відповідач 1) та ОСОБА_2 акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі Відповідач 2) про розірвання іпотечного договору №151208Z128 від 05 грудня 2008 року та договору застави №151208Z132 від 08 жовтня 2008 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 14 вересня 2016 року у справі №903/109/16, з урахуванням заяви Позивача про зміну підстав позову (т.2, а.с.8-12) у задоволені позовних вимог Позивачу відмовлено (т.2, а.с.236-238).

Вказане рішення обґрунтовано тим, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що в свою чергу Позивач не довів належними доказами.

Крім того, доводи Позивача про припинення іпотеки та застави в звязку з припиненням зобовязань за кредитними договорами в звязку з ліквідацією ТзОВ Каскад-Продакшн ЛТД у справі про банкрутство визнані судом необґрунтованими, оскільки ухвала від 11.03.2016 у справі № 903/623/13 про ліквідацію скасована Вищим господарським судом України.

Не погодившись із вказаним рішенням, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 14 вересня 2016 року у справі №903/109/16, припинити провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання іпотечного договору № 151208Z128 від 05.12.2008 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в частині розірвання договору застави № 151208Z132 від 08.10.2008 (т.3, а.с. 3-12). Крім того, позивач подав клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження (т.3, а.с.14-15).

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповноту з'ясування обставин.

Зокрема, апелянт зазначає, що чинними на момент укладення Договору іпотеки та Договору застави є кредитні договори №151208К54 від 08 жовтня 2008 року та №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, які були укладені в рамках генеральної угоди. Тобто, договір іпотеки та договір застави були укладені в забезпечення належного виконання умов кредитних договорів чинних на момент їх укладення 08 жовтня 2008 року. Таким чином, Позивач поручився за виконання кредитних договорів №151208К53 від 08 жовтня 2008 року та №151208К54 від 08 жовтня 2008 року на умовах чинних станом на 08 жовтня 2008 року. При цьому, протягом строку дії кредитного договору №151208К53 від 08 жовтня 2008 року між банком та позичальником було підписано ряд додаткових договорів, якими було продовжено кінцевий термін сплати процентів за користування кредитними коштами, а також було погоджено новий графік надання та погашення кредиту. Зважаючи, що продовження кінцевого терміну сплати процентів за користування кредитними коштами фактично збільшує розмір нарахованих процентів, то такими додатковими договорами було змінено істотні умови зобов'язань за які поручився Позивач. Аналогічно, до кредитного договору №151208К54 від 08 жовтня 2008 року між банком та позичальником було підписано ряд додаткових договорів, якими, зокрема встановлювалися нові графіки сплати процентів за користування кредитними коштами, а також було продовжено кінцевий термін сплати нарахованих процентів до 07 жовтня 2011 року, хоча пунктом 3.2.3 кредитного договору №151208К54 від 08 жовтня 2008 року було визначено кінцевий термін погашення кредиту 07 жовтня 2009 року. Укладення додаткових угод змінило обставини забезпечення настільки, що, якби майновий поручитель знав про підвищення розміру відсотків на такі суми, то, він не уклав би договір іпотеки та договір застави. За таких умов, позивач виявив бажання скористатись своїм правом на розірвання договору іпотеки та договору застави на підставі статті 652 Цивільного кодексу України. В обґрунтування наявності умов за яких договір може бути розірваний апелянт зазначає: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) зобов'язання майнового поручителя були збільшені на істотну суму коштів, а виконання таких зобов'язань порушує майнові інтереси позивача та фактично позбавляє його того на що він розраховував при укладенні договорів забезпечення; 4) із суті правочину або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач. Таким чином, позивачем було чітко вказано та обґрунтовано одночасну наявність чотирьох умов, визначених статтею 652 Цивільного кодексу України, у зв'язку з якими він просив розірвати договір іпотеки та договір застави.

Окрім того, за твердженням позивача, сторонами на момент укладення договору іпотеки та договору застави не погоджено всіх істотних умов договорів. Більше того, сторони договору іпотеки та договору застави не погодили таку істотну умову, як термін (строк) виконання забезпеченого зобов'язання. Терміни погашення кредитів за кредитним договором №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, за кредитним договором №151208К54 від 08 жовтня 2008 року відмінні від терміну погашення кредитів визначених генеральною угодою. Оскільки вказівка у договорах застави на строк виконання основного зобов'язання 07 жовтня 2013 року не відповідає строкам виконання основного зобов'язання визначених у кредитних договорах №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, №151208К54 від 08 жовтня 2008 року, то така істотна умова, як термін (строк) виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, обов'язковість якої в іпотечному договорі передбачена статтею 18 Закону України "Про іпотеку", не погоджена між сторонами при укладанні спірного іпотечного договору.

Апелянт як на підставу свої вимог посилається на те, що договір іпотеки був визнаний неукладеним рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.06.2016 у справі № 915/167/16, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року, а тому провадження у справі в частині позовних вимог про його розірвання слід припинити.

Крім того, апелянт вказує на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а саме позбавлення можливості надати суду докази на підтвердження своїх доводів, а також прийняття судового рішення без участі представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2016 року у справі №903/109/16 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача, розгляд апеляційної скарги призначено на 09 листопада 2016 року ( т.3, а.с. 2).

09.11.2016р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про зупинення провадження у справі № 903/109/16, у зв'язку з тим, що Вищим господарським Судом України розглядається касаційна скарга у справі № 915/167/16 на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.06.2016, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року.

В судовому засіданні від 09.11.16 р. представник відповідача 2 підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представники позивача та відповідача 1 не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що були повідомлені належним чином про розгляд апеляційної скарги.

Колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_2 акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про зупинення провадження у справі № 903/109/16 з підстави недостатньої обгрунтованості, зокрема позивачем не доведено, яким чином рішення у справі 915/167/16 може вплинути на дослідження доказів та встановлення обставин у даній справі.

08.11. 2016р. позивачем подано клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, у зв'язку з неможливістю направити повноважного представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 клопотання Позивача задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 30.11.2016 на 10.год.30 хв. (т.3, а.с. 153-154).

30.11.2016 до Рівненського апеляційного господарського суду надійшла заява Позивача про зміну підстав позову у зв'язку з тим, що відпали причини припинення провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання іпотечного договору. Зокрема, Позивач дізнався, що постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2016 у справі № 915/167/16 рішення судів попередніх інстанцій було скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області . Тому, Позивач просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 14.06.2016 у справі № 903/109/16 та прийняти нове рішення, яким задоволити первісні позовні вимоги Позивача у повному обсязі (т.3, а.с. 158-159).

30.11.2016 року до Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив Відповідача 2 на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує її вимоги, вважає рішення суду першої інстанції таким, що винесене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що встановлення кінцевих строків погашення кредитів за кредитними договорами здійснювалось з урахуванням терміну користування кредитом за генеральною угодою, а тому твердження скаржника щодо неузгодженості сторонами договорів забезпечення такої істотної умови як термін (строк) виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання є незаконним та необґрунтованим.

Крім того, зазначає, що посилання скаржника про обмеження обсягу його відповідальності умовами чинних кредитних договорів, які існували на день укладення договорів забезпечення є необґрунтованими, так як скаржником перераховані проценти за кредитними договорами, виходячи лише з первинних умов кредитних договорів на дату їх укладення. Без урахування наступних внесених змін і доповнень до них, внесених відповідними додатковим угодами, що є невід'ємними частинами кредитних договорів.

Скаржником не доведено наявності одночасно усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договорів забезпечення, у зв'язку із істотною зміною обставин.

Крім того, вказує, що опис предмета іпотеки, визначений сторонами у п.1.3 ст.1 іпотечного договору №151208Z28, є достатній для його ідентифікації.

В судовому засіданні від 30.11.16 р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Представник відповідача 1 не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що був повідомлений належним чином про розгляд апеляційної скарги.

Колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_2 акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про зупинення провадження у справі № 903/109/16 з підстави недостатньої обгрунтованості, зокрема позивачем не доведено, яким чином рішення у справі 915/167/16 може вплинути на дослідження доказів та встановлення обставин у даній справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 21.12.2016 на 11.год.00 хв. (т.3, а.с. 215-516).

На виконання ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 позивачем надано копії документів, що підтверджують позовні вимоги (т.3, а.с. 219-263).

В судовому засіданні від 21.12.16 р. представник відповідача 2 заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Представник позивача та відповідача 1 не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що були повідомлені належним чином про розгляд апеляційної скарги.

20.12.2016 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 розгляд апеляційної скарги продовжено на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 27.12.2016 на 11.год.00 хв. (т.4, а.с. 4-5).

В судовому засіданні від 27.12.16 р. представник відповідача 2 заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Представник позивача та відповідача 1 не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що були повідомлені належним чином про розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 жовтня 2008 року між АТ Укрексімбанк та ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД було укладено Генеральну угоду №151208N4, із змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами (далі - Генеральна угода), з лімітом заборгованості 25000000 дол. США та терміном дії до 07 жовтня 2013 року, в рамках якої між Банком та і Позичальником було укладено:

- Кредитний договір №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, із змінами і доповненнями терміном дії до 07 жовтня 2011 року, з лімітом кредитної лінії 8708300 дол. США (т.1, а.с.157-172);

- Кредитний договір №151208К54 від 08 жовтня 2008 року, із змінами і доповненнями, терміном дії до 07 жовтня 2011 року, з лімітом кредитної лінії 16291700,00 дол. США (т.1, а.с.80-94) (далі разом Кредитні договори).

Згідно ст.2 Генеральної угоди сторони погодили, що термін "генеральна угода" означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди. Крім того, термін "кредитний договір" означає будь-який договір, угоду, правочин, що передбачає здійснення Кредитних операцій та який укладається Сторонами в рамках цієї Генеральної угоди та є її додатком.

Згідно пункту 4.3 статті 4 Генеральної угоди, термін користування кредитом за Генеральною угодою встановлюється до 07 жовтня 2013 року.

Згідно пункту 10.7 Генеральної угоди, будь-які зміни та доповнення до Генеральної угоди можуть бути внесені тільки у письмовому вигляді, оформляються, якщо інше не передбачено цією Генеральною угодою, додатковими угодами (правочинами), які підписується повноважними представниками Позичальника і Банку.

Згідно пункту 10.8 Генеральної угоди, усі додатки до Генеральної угоди є її невідємною частиною.

Згідно пункту 8.6 Кредитних договорів, будь-які зміни та доповнення до Кредитних договорів можуть бути внесені тільки у письмовому вигляді, оформляються, якщо інше не передбачено цими Договорами, додатковими договорами (правочинами), які підписується повноважними представниками Позичальника і Банку.

Згідно пункту 8.7 Кредитних договорів, усі додатки до них є невідємною їх частиною.

З метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника що випливають із Генеральної угоди, між Банком та (далі - Майновий поручитель) було укладено:

1) нотаріально посвідчений Договір застави №151208Z132 від 08 жовтня 2008 року (далі - Договір застави), відповідно до якого ВАТ «Вознесенський сиркомбінат» (Заставодавець) з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника передав в заставу Банку рухоме майно - обладнання та інші основні засоби, що знаходяться за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58 А /т.1, а.с.247-271);

2) нотаріально посвідчений Іпотечний договір №151208Z128 від 08 жовтня 2008 року (далі - Іпотечний договір), відповідно до якого ВАТ «Вознесенський сиркомбінат» (Іпотекодавець) з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника передав в іпотеку Банку нерухоме майно - частину головного виробничого корпусу літ. Д-2, загальною площею 1 9467,2 кв.м., що становить 93/100 частин комплексу, який розташований за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58 А /т.1, а.с.232-238), (далі разом Договори забезпечення).

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 вказаних Договорів забезпечення іпотекою/заставою за цими договорами забезпечуються вимоги Іпотекодержателя/Застоводержателя (Банку), що випливають з Генеральної угоди з усіма чинними кредитними договорами, які і укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невідємними її частинами та складають єдиний документ (Генеральна угода та Додатки, далі - Кредитний договір), укладеної між Іпотекодержателем/Застоводержателем та ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД, відповідно до якої Іпотекодержатель/Застоводержатель при виконанні Боржником умов та положень, визначених в Кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах загального ліміту заборгованості за Кредитним договором, встановленим у розмірі, що не перевищує суму, еквівалентну 25000000 доларів США, терміном користування до 07 жовтня 2013 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, де, зокрема, зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

За приписами частин 3, 4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

В силу положень статті 627 Цивільного кодексу України, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В свою чергу, згідно із положеннями статті 575 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України Про іпотеку та статті 1 Закону України Про заставу, заставою/іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов'язання майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа застави/іпотеки полягає узабезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою/іпотекою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Отже, іпотека/застава є самостійними видами забезпечення виконання зобов'язання.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності умов, вказаних у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а саме:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З викладених норм права вбачається, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Як зазначено місцевим господарським судом, виходячи з вищенаведеного та з зазначених положень Генеральної угоди, Майновий поручитель поручився за виконання Позичальником умов Генеральної угоди та укладеними в її межах кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди.

При цьому, під словосполученням кредитними договорами, які укладаються розуміється вже укладені кредитні договори та додатки до них, які були укладені до граничного терміну користування Кредитом за Генеральною угодою - до 07 жовтня 2013 року.

Укладення додаткових угод до кредитних договорів, не є підставою для розірвання договору, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 16 жовтня 2012 року у справі №3-44гс12.

Відповідно до статті 11 Закону України Про іпотеку, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Крім того, статтею 1 Закону України Про заставу передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Виходячи з цього, Майновий поручитель відповідає перед Кредитором виключно в межах вартості предметів застави/іпотеки, а тому твердження апелянта про одночасне існування чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Майнового поручителя - є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо посилання позивача на припинення ухвалою господарського суду Волинської області від 11 березня 2016 року у справі №903/623/13 господарської діяльності ТОВ «Каскад-Продакшн» у зв'язку із затвердженням ліквідаційного балансу , як на підставу припинення зобов'язань за кредитними договорами, колегія суддів не бере до уваги вказану посилання, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобовязання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) з несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-216цс14.

Щодо тверджень апелянта щодо того, що терміни погашення кредитів за кредитним договором №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, за кредитним договором №151208К54 від 08 жовтня 2008 року відмінні від терміну погашення кредитів визначених генеральною угодою, слід зазначити наступне: відповідно до умов ст.2 Генеральної угоди сторони погодили, що термін "генеральна угода" означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди. Крім того, термін "кредитний договір" означає будь-який договір, угоду, правочин, що передбачає здійснення Кредитних операцій та який укладається Сторонами в рамках цієї Генеральної угоди та є її додатком. Відтак, сторонами відповідно до умов вищевказаних кредитних договорів погоджено терміни погашення кредитних зобов'язань в межах терміну дії Генеральної угоди до 07 жовтня 2013 року.

Апелянтом було подано до матеріалів справи копію Постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №903/623/13 про визнання банкрутом ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД, якою залишено в силі Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2016 року про ліквідацію ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД. Проте, на момент прийняття рішення судом першої інстанції по справі №903/108/16 Постановою Вищого господарського суду України від 06 липня 2016 року постанова апеляційної інстанції від 12 квітня 2016 року у справі №903/623/13 була скасована, відтак обставини щодо ліквідації ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД на момент винесення рішення судом першої інстанції були відсутні.

Крім того, апелянт як на підставу свої вимог посилається на те, що договір іпотеки був визнаний неукладеним рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.06.2016 у справі № 915/167/16, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року, а тому провадження у справі в частині позовних вимог про його розірвання слід припинити.

Разом з тим, колегією суддів згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2016 у справі № 915/167/16 рішення судів попередніх інстанцій було скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області. Відповідно письмових пояснень скаржника ним дана обставина не заперечується. Тому, колегія суддів не вбачає підстав для припинення провадження в частині розірвання договору іпотеки.

Відтак, враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, колегія суддів констатує, що господарський суд Волинської області дійшов правильного висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, у звязку з чим відмовлено в позові через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Вознесенький сиркомбінат» від 30.09.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 14 вересня 2016 року у справі №903/109/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/109/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.