РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016Справа №910/26172/15

За позовом Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: Прохорова О.В. - за довіреністю від 01.01.2016 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 05 жовтня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (відповідач) про стягнення 9 217,77 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АІ/4473904.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому зазначив, що експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу не проводилося, а розмір завданих страхувальнику позивача збитків є завищеним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/26172/15. Розгляд справи призначено на 09.11.2015 року.

Судове засідання, призначене на 09.11.2015 року, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року призначено розгляд справи на 25.11.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року призначено у справі № 910/26172/15 судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція Судових Експертиз".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року провадження у справі №910/26172/15 зупинено до проведення Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція судових експертиз", судової експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість її проведення), та повернення матеріалів справи до суду.

У серпні 2016 року до Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/26172/15 разом з листом директора ТОВ "Агенція Судових Експертиз", у якому повідомлено суд про непроведення судової експертизи з підстав несплати її вартості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року поновлено провадження у справі №910/26172/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 року між позивачем (страховик) та Товариством з обмереженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) укладено Договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250502336.14 (надалі - Договір або Договір добровільного страхування).

Предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння збитків, в тому числі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 31.03.2015 року в м. Києві на перехресті пр-т. Л. Крбаса та вул. Картвелішвілі, коли водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Шевролет", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Хундай", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який відкинуло на автомобіль "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 9 217,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 803 від 13.02.2015 року. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується страховим актом №124374 від 30.01.2015 року.

02.09.2016 року відповідачем платіжним дорученням №2698 від 02.09.2016 року перерахував на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 7 334,18 грн.

Позивач стверджує, що його страхувальнику було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення Правил дорожнього руху України водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом АІ/4473904.

Представник відповідача у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував частково з огляду на неправомірне врахування до страхового відшкодування суми податку на додану вартість, та, враховуючи, що експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу не проводилося, розмір завданих страхувальнику позивача збитків на думку відповідача є завищеним. Відповідач вважає належним розміром страхового відшкодування 7 334,18 грн., яке було перераховано ним позивачу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими правовими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить відповідне право вимоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати суму страхового відшкодування у страховика винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди особи.

Згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі № 759/113/15-п, дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України. Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобілем "Шевролет", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4473904.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем з ОСОБА_3 полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/4473904, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Шевролет", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу "Шевролет", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з рахунку-фактури № 9307 від 30.12.2014 року (складено ТОВ «Авто-Мотив») вартість відновлювального ремонту автомобіля "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 13 013,32 грн.

Відповідно до листа Верховного суду України від 19.07.2011 року "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Зазначене свідчить про обґрунтованість посилання позивачем на рахунок № 9307 від 30.12.2014 року як на доказ визначення розміру оціненої шкоди власнику автомобіля "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та спростовує твердження відповідача, що даний рахунок не є доказом у справі, оскільки експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу не проводилося, а розмір завданих страхувальнику позивача збитків є завищеним. Крім того, з метою визначення розміру оціненої шкоди судом у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка проведена не була у зв'язку із невиконання відповідачем покладеного на нього ухвалою суду обов'язку щодо здійснення попередньої оплати експертизи.

Стосовно твердження відповідача про неправомірне включення до суми страхового відшкодування податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи страхового акту №124374 від 30.01.2015 року позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 9 217,77 грн. з вирахуванням податку на додану вартість: 11 061,32 грн. (розмір заподіяної шкоди) - 1 843,55 (податок на додану вартість). Таким чином, сума страхового відшкодування виплаченого платіжним дорученням № 803 від 13.02.2015 року на користь потерпілої особи є обґрунтованою.

Як встановлено судом, платіжним дорученням №2698 від 02.09.2016 року відповідач перерахував на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 7 334,18 грн.

Згідно з ч. 1 п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного провадження у справі в частині стягнення 7 334,18 грн. страхового відшкодування підлягає припиненню на підставі ч. 1 п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", те, що полісом № АІ/4473904 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 0,00 грн., сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті відповідачем за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 1 883,59 грн. з розрахунку 9 217,77 грн (відшкодована шкода) - 0,00 грн. (франшиза) - 7 334,18 грн. (виплачене відповідачем страхове віжшкодування).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про стягнення 7 334,18 грн. провадження у справі № 910/26172/15 - припинити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 38 Б, ідентифікаційний код 25186738) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33, ідентифікаційний код 16285602) грошові кошти: 1 883,59 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят три гривні 59 копійок) страхового відшкодування та 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору. Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити відповідачу 910/26172/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало