РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №910/12909/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення",

про стягнення попередньої оплати в сумі 118 905,16 грн.,

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху"

про зобов'язання прийняти товар на суму 307 536,16 грн. та стягнення 188 630,00 грн. боргу,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Сілівестренко Р.А. (представник за довіреністю);

від відповідача за первісним позовом: Титикало Р.С. (представник за довіреністю).

У судовому засіданні 23 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху", 15.07.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 14.07.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення", про стягнення попередньої оплати в сумі 118 905,16 грн.

Ухвалою суду від 18.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12909/16 та призначено розгляд справи на 09.08.2016 року.

Через відділ діловодства суду 04.08.2016 року від відповідача за первісним позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення", до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява б/н від 02.08.2016 року про зобов'язання прийняти товар на суму 307 536,16 грн. та стягнення 188 630,00 грн. боргу.

Ухвалою суду від 08.08.2016 року прийнято зустрічну позовну заяву б/н від 02.08.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху", про зобов'язання прийняти товар та стягнення 188 630,00 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/12909/16.

У судовому засіданні 09.08.2016 року було оголошено перерву до 23.08.2016 року.

Через відділ діловодства суду 11.08.2016 року позивач за первісним позовом подав письмові пояснення, які було долучено судом до матеріалів справи

У судове засідання 23.08.2016 року представники позивача та відповідача за первісним позовом з'явились, дали пояснення по суті спору. Представник позивача за первісним позовом подав додаткові пояснення у справі, клопотання про фіксацію судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а також клопотання про винесення окремої ухвали суду щодо направлення документів до правоохоронного органу для розгляду та перевірки факту вчинення відповідачем злочину, а саме підроблення та надання до суду завідомо недостовірних документів. Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) клопотання про вирішення питання щодо направлення в порядку ч. 4 ст. 90 ГПК України повідомлення до правоохоронних органів щодо перевірки наявності в діях відповідача складу кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 90 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Так, дослідивши зміст поданого позивачем за первісним позовом клопотання, суд відмовляє у його задоволенні, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність, з огляду на те, що при вирішенні такого спору судом не встановлено порушення законності та недоліки в діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення".

Також, розглянувши у судовому засіданні 23.08.2016 року подане відповідачем за первісним позовом клопотання про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, у зв'язку з його необґрунтованістю та відсутністю підстав для його задоволення.

У судовому засіданні 23.08.2016 року судом було досліджено оригінали документів, а саме: заявок № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.082015р., рахунків на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р., платіжних доручень № 324, № 327 від 10.08.2015р.; № 376 від 31.08.2015р.; № 343 від 18.08.2015 р., видаткових накладних № 2565 від 28.08.2015р; № 2482 від 18.09.2015р; № 2566 від 28.08.2015р., на підставі огляду суд дійшов висновку, що оглянуті документи є чинними.

Розгляд справи здійснювався із застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України на підставі поданого клопотання представника позивача за первісним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорекс- безпека руху» (далі - покупець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) замовлень на продаж (поставку) товару № 2737 від 30.07.2015року та № 3006 від 17.08.2015р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" (далі - продавець, позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом) виставлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» рахунки на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. та замовлення № 3006 від 17.08.2015р.

Таким чином, позивач за первісним позовом стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» виникли договірні відносини та зобов'язання на поставку (продаж) товару.

Позивач за первісним позовом вказав, що згідно виставленого продавцем рахунку на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. покупцем здійснено попередню оплату за товар в сумі 155 929,00 грн., в т.ч. ПДВ, що складається з наступних платежів:

- 25 929,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 324 від 10.08.2015р.;

-30 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 327 від 10.08.2015р.;

-100 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 376 від 31.08.2015р.

Згідно виставленого продавцем рахунку на оплату замовлення № 3006 від 17.08.2015р. покупцем здійснено попередню оплату за товар в сумі 11 214,43 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 343 від 18.08.2015р.

Таким чином, позивач за первісним позовом зазначив, що всього ним сплачено попередню оплату за товар 167 143,43 грн., в т.ч. ПДВ., в свою чергу, відповідачем за первісним позовом поставлено та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» товар лише на суму: 48 238,27 грн., в т.ч. ПДВ, а саме: згідно видаткової накладної № 2565 від 28 серпня 2015р. передано товар на суму 10 582,20 грн. на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015 року, згідно видаткової накладної №2842 від 18 вересня 2015р. передано товар на суму 31 804,80 грн., на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015р., згідно видаткової накладної № 2566 від 28 серпня 2015р. переданий товар на суму 5 851,27 грн., на підставі замовлення покупця № 3006 від 17 серпня 2015р.

На підставі викладеного позивач за первісним позовом вказав, що ним були виконані умови укладених між сторонами заявок, однак відповідач за первісним позовом умови укладеного між сторонами усного правочину не виконав, не здійснив поставку товару у повному обсязі, внаслідок чого у відповідача за первісним позовом утворилась заборгованість перед позивачем за первісним позовом в розмірі 118 905,16 грн. за оплачений, але не поставлений товар, з розрахунку: (167 143,43 грн./сума попередньої оплати/ - 48 238,27 грн./частково поставлений товар/), що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як уже було встановлено судом, на підставі здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» замовлень на продаж (поставку) товару № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" виставлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» рахунки на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» виникли договірні відносини та зобов'язання на поставку (продаж) товару.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за первісним позовом згідно виставлених продавцем рахунків на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р. здійснено попередню оплату за товар в сумі 167 143,43 грн., в т.ч. ПДВ, що складається з наступних платежів:

- 25 929,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 324 від 10.08.2015р.;

-30 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 327 від 10.08.2015р.;

-100 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 376 від 31.08.2015р.;

-11 214,43 грн., в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 343 від 18.08.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом поставлено та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорекс-безпека руху» товар лише на суму: 48 238,27 грн., в т.ч. ПДВ, а саме: згідно наявних в матеріалах справи копій видаткової накладної № 2565 від 28 серпня 2015р. передано товар на суму 10 582,20 грн. на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015 року, згідно видаткової накладної №2842 від 18 вересня 2015р. передано товар на суму 31 804,80 грн., на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015р., згідно видаткової накладної №2566 від 28 серпня 2015р. переданий товар на суму 5 851,27 грн., на підставі замовлення покупця № 3006 від 17 серпня 2015р.

Окрім того, як вже зазначалось судом вище, у судовому засіданні 23.08.2016 року досліджено оригінали документів: заявок № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р., рахунків на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015р. та № 3006 від 17.08.2015р., платіжних доручень № 324, № 327 від 10.08.2015р.; № 376 від 31.08.2015р.; №343 від 18.08.2015 р., видаткових накладних № 2565 від 28.08.2015р; № 2482 від 18.09.2015р; №2566 від 28.08.2015р. та встановлено їх чинність (копії вказаних документів наявні в матеріалах справи).

Строк оплати товару визначено у замовленнях на поставку № 2737 від 30.07.2015р. та №3006 від 17.08.2015 року, відповідно до яких умови оплати за товар - ТОВ «Дорекс» сплачує на умовах попередньої оплати (аванс) частково або повністю рахунок протягом місяця після виставлення рахунку. Термін поставки оплаченого товару - до 25.09.2015р.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Судом встановлено, що в зазначених накладних наявні дані щодо посади і прізвища особи, яка підписала спірні видаткові накладні зі сторони відповідача, ці накладні скріплені штампом позивача, що дає змогу ідентифікувати юридичну особу, від імені якої підписувались ці видаткові накладні.

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на рахунки, штамп позивача та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом декілька разів звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" з письмовими вимогами про повернення грошових коштів (попередньої оплати) в розмірі 118 905,16 грн. (вимога від 11.01.2016р., вимога від 24.02.2016р.). Проте від відповідача за первісним позовом відповіді на зазначені вимоги не надходили, не повернуто суму попередньої оплати 118 905,16 грн., на суму не поставленого товару.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції У країни та позиції Конституційного Суду України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 28.11.2011 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 09.06.2011 року у справі № 43/308-10.

Відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, позивачем за первісним позовом було належним чином реалізовано право на звернення до відповідача за первісним позовом з вимогами про повернення грошових коштів, а в подальшому з позовом до суду в розумінні ст.693 Цивільного кодексу України та позиції Верховного Суду Украйни.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано обов'язку повернути заявлені позивачем за первісним позовом грошові кошти.

Отже, суд дійшов висновку, що на підставі викладеного позивачем за первісним позовом були виконані умови укладеного між сторонами правочину, однак відповідач за первісним позовом умови вказаного правочину не виконав, внаслідок чого у відповідача за первісним позовом утворилась заборгованість перед позивачем за первісним позовом в розмірі 118 905,16 грн. за оплачений, але не поставлений товар. З розрахунку: (167 143,43 грн./сума попередньої оплати/ - 48 238,27 грн./частково поставлений товар/).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом свої зобов'язання перед позивачем за первісним позовом не виконав, оскільки ним товар в строки, передбачені замовленнями, поставлений не був, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача за первісним позовом про стягнення попередньої оплати в розмірі 118 905,16 грн. за оплачений, але не отриманий товар.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору в розмірі 1 783,58 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1 784,00 грн. судового збору. Проте, відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення позивача із позовом до суду, за подання позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.). Тобто позивач повинен був сплатити 1783,58 грн. (118 905,16*1,5%). Таким чином, зайво сплачений судовий збір в розмірі 0,42 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" про зобов'язання прийняти товар на суму 307536,16 грн. та стягнення 188 630,00грн. боргу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) обґрунтовує зустрічні позовні вимоги тим, що Покупець неодноразово замовляв у Продавця поставку товарів специфічного асортименту, що підтверджується рахунком на оплату замовлення №2264 від 01.08.2011 року, видатковою накладною № 2040 від 08.08.2011 року, а також рахунком на оплату замовлення № 4061 від 24.10.2011 року, видатковою накладною № 3719 від 02.10.2011 року, видатковою накладною № 3743 від 03.10.2011 року.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, сторонами було передбачено оплату товару до його прийняття, оскільки Позивач здійснював закупівлю специфічного товару для Відповідача у третіх осіб.

Окрім того, відповідач за первісним позовом у свої зустрічній позовній заяві підтвердив факт того, що покупцем було оплачено лише частину товару на суму 167 143,43 грн., що не заперечує Покупець та підтверджується виписками Продавця по рахунку за 10.08.2015 року, за 18.08.2015 року та за 31.08.2015 року.

Надалі, відповідач за первісним позовом вказав, що Продавець передав, а Покупець прийняв товар на суму 48 238, 27 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2842 від 18.08.2015 року, № 2565 від 28.08.2015 року та № 2566 від 28.08.2015 року.

Таким чином, відповідач за первісним позовом вважає, що загальна вартість товару, який був придбаний відповідачем за первісним позовом та мав бути поставлений позивачу за первісним позовом становить 355 773,43 грн., отже вартість залишку неприйнятого позивачем за первісним позовом товару складає 307 536,16 грн.

На підставі викладеного, відповідач за первісним позовом стверджує, що позивачем за первісним позовом не було прийнято оплачену частину товару, а також не було оплачено придбаний Позивачем для поставки товар на суму 188 630,00 грн. (355 773,43 грн. - 167 143,43 грн.), у зв'язку з чим по зобов'язанням, які виникли між сторонами, мала місце бездіяльність Покупця, оскільки його поведінка не свідчила про бажання виконати умови договору щодо прийняття товару та оплати його вартості, що призвело до неможливості виконання Продавця власного зобов'язання по поставці товару.

З матеріалів зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач за первісним позовом надав суду: рахунок на оплату замовлення № 2264 від 01 серпня 2011 року; видаткову накладну № 2040 від 08 серпня 2011 року; рахунок на оплату замовлення від 24 жовтня 2011 року, видаткову накладну № 3719 від 02.11.2011р., видаткову накладну № 3743 від 03.11.2011р.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, спірні документи датовані 2011 роком, у видаткових накладних визначено, що отримує їх директор ОСОБА_4 по довіреностям, проте директор ТОВ «Дорекс» не міг видавати сам на себе довіреності, оскільки директор ТОВ «Дорекс» діє без довіреності на підставі Статуту.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у всіх документах, які датовані саме 2011 роком, вказано в якості підстави: «Договір № - від 30.07.2015р.». Однак, не могли бути здійснені поставки в 2011 році та виставлені рахунки на оплату на підставі Договору, що укладався в майбутньому, тобто через 4 роки після вказаних поставок, тобто 30.07.2015р., тому суд дійшов висновку, що рахунок на оплату замовлення № 2264 від 01 серпня 2011 року; видаткова накладна № 2040 від 08 серпня 2011 року; рахунок на оплату замовлення від 24 жовтня 2011 року, видаткова накладна № 3719 від 02.11.2011р., видаткова накладна № 3743 від 03.11.2011р. не мають жодного відношення до спірних правовідносин, а відтак зазначені документи не можуть братися до уваги та не можуть вважатися належними доказами для підтвердження ТОВ «Амекс техніка кріплення» своїх вимог в розумінні норм Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача за зустрічним позовом в розмірі 4 207,45 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" (ЄДРЮОФОП: 36391799, адреса: 03142, м. Київ, вулиця Академіка Кримського, будинок 4-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" (ЄДРЮОФОП: 34892518, адреса: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 12-Г, оф. 1) грошові кошти в розмірі 118 905,16 грн. (сто вісімнадцять тисяч дев'ятсот п'ять гривень 16 копійок) та судовий збір в розмірі 1 783,58 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят три гривні 58 копійок). Видати наказ.

3. Повернути зайво сплачений судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" (ЄДРЮОФОП: 34892518, адреса: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 12-Г, оф. 1) в розмірі 0,42 грн. (сорок дві копійки) з Державного бюджету України.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.08.2016 року.

Суддя О.С. Комарова