ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р.Справа № 922/5972/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Приватної фірми "Яна" с. Затишшя
до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Харкові , ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" м. Харків
про встановлення нікчемності правочину За участю Генеральної прокуратури України, м. Київ
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

першого відповідача - ОСОБА_2, дов. 010-01/3139 від 15.05.2014р., ОСОБА_3, дов. № 010-01/3283 від 26.04.2013р.;

другого відповідача - ОСОБА_4, арбітражний керуючий;

за участю прокурора - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

- встановити, що Генеральна угода № 6807N4 від 27.03.2007р., укладена між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТІМЕКС" - є нікчемним правочином;

- встановити, що Кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007р., укладений між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТІМЕКС" - є нікчемним правочином;

- встановити, що Кредитний договір № 68608К21 від 06.10.2008р., укладений між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТІМЕКС" - є нікчемним правочином.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.02.2016р. у справі № 922/5972/15 задоволено позовні вимоги Приватної фірми "Яна". Встановлено, що генеральна угода № 6807N4 від 27.03.2007р., кредитний договір № 6808К21 від 06.10.2008р., кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007р., укладені між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" - є нікчемними правочинами. Стягнуто з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" філія АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові на користь ПФ "Яна" - 1 827,00 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ "Тімекс" на користь ПФ "Яна" - 1 827,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. у даній справі змінено рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2016р. у справі № 922/5972/15, доповнено резолютивну частину абзацом наступного змісту:

Зобовязати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" повернути на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" 1 282 183,77 доларів США, розмір яких станом на 07.07.2016р. складає 31 849 444,84грн. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Харкові задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. у справі № 922/5972/15 скасовано. Справу № 922/5972/15 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник позивача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Прокурор у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та прокурора про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності їх представників за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник першого відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що факт укладання кредитних договорів у письмовій формі та чинність кредитних зобов'язань за такими договорами підтверджується належними доказами у справі. Як зазначає перший відповідач, позивач не довів яким чином саме кредитні договори (стороною за якими він не є), порушують його права та законні інтереси.

Також, перший відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просить суд застосувати позовну давність, оскільки, як зазначає перший відповідач, позивач більш як за 5 років до подання ним позовної заяви був обізнаний як з умовами Іпотечного договору, так і з істотними умовами генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., Кредитного договору № 68608К21 від 06.10.2008р., Кредитного договору № 6807К17 від 27.03.2007р. На підставі зазначеного просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник другого відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 09.03.2010р. порушено провадження у справі № Б-48/25-10 про банкрутство ТОВ "Тімекс", ухвалою суду від 31.05.2010р. у даній справі затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Тімекс", до якого увійшли кредиторські вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" філія АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, що випливають із спірного договору та під час розгляду цих кредиторських вимог судом перевірялась їх правомірність.

Як зазначив другий відповідач, в ході розгляду кредиторських вимог та під час затвердження судом реєстру вимог кредиторів жодних сумнівів про укладання генеральної угоди та укладання в її межах кредитних договорів між Банком та ТОВ "Тімекс" не виникало. Таким чином, на думку другого відповідача, оскільки під час ухвалення вказаних вище судових рішень судом досліджувались підстави виникнення кредиторської заборгованості (генеральна та кредитні угоди), тому відсутні правові підстави вважати ці правочини нікчемними.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників першого та другого відповідача, суд встановив наступне.

27.03.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (іпотекодержатель, перший відповідач) та Приватною фірмою "Яна" (іпотекодавець, позивач) укладено іпотечний договір № 6807Z59, яким забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із: - Генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., укладеної між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" (боржник, другий відповідач).

Згідно з підпунктом 1.3 договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в угоді зобов'язань боржника, є нерухоме майно, а саме комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Кірова, 1-Б.

27.03.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (іпотекодержатель) та Приватною фірмою "Яна" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 680Z60, яким забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із Генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007, укладеної між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" (боржник).

Згідно з підпунктом 1.3 даного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в угоді зобов'язань боржника, є нерухоме майно, а саме комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Затишшя, вул. Комунальна, буд. 22.

Іпотечні договори підписано філією ВАТ "Укрексімбанк" в м. Харкові та ОСОБА_5, як директором Приватної фірми "Яна".

Приватна фірма "Яна" звернулась до господарського суду з позовом про встановлення нікчемними правочинів: генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., кредитного договору № 6807К17 від 27.03.2007р., кредитного договору № 6808К21 від 06.10.2008р., укладених між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс".

Позовні вимоги мотивовані тим, що експертним висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 23.10.2015р. № 412 встановлено, що оригінали генеральної угоди від 27.03.2007р. № 6807N4, кредитного договору від 06.10.2008р. № 6808К21 та кредитного договору від 27.03.2007р. № 6807К17, укладених між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "Тімекс", не підписані директором ТОВ "Тімекс" та не містять відтиску печатки товариства, оскільки підпис та рукописні записи відтворені способом струминного друку, а не виконані пишучими приладами, зображення всіх відтисків печаток у даних документах відтворені способом струминного друку, а не нанесені печатними формами.

Позивач вказує на те, що генеральна угода від 27.03.2007р. № 6807N4, кредитний договір від 06.10.2008р. № 6808К21 та кредитний договір від 27.03.2007р. № 6807К17 не підписані уповноваженим представником ТОВ "Тімекс", тобто, сторонами вказаних договорів не дотримано письмової форми їх укладення, як обовязкової вимоги закону, що є підставою для нікчемності цих правочинів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд дійшов висновку, що доводи позивача не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

Як вбачається судом із змісту висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 23.10.2015р. № 412, наданого позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, дана технічна експертиза документів була проведена з копій кредитних договорів, а не з оригіналів, у зв'язку з чим зазначений висновок експертизи не може бути покладений судом в основу рішення та бути підставою для визнання генеральної угоди від 27.03.2007р. № 6807N4, кредитного договору від 06.10.2008р. № 6808К21 та кредитного договору від 27.03.2007р. № 6807К17 нікчемними.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2013р. у справі № 643/16520/13-к задоволено клопотання слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 про доступ до оригіналів Кредитних договорів із можливістю їх вилучення.

Відповідно до п.4.6 ст.4 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Національного банку України від 14.07.2006р. № 267, банк зобов'язаний, зокрема, виготовити копії з оригіналів документів, які містять інформацію, що становить банківську таємницю та вилучаються, ці копії документів засвідчуються підписом представника банку та залишаються в банку замість вилучених оригіналів.

На передодні зазначеної слідчої дії, на вимогу першого відповідача, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 14.11.2013р. вчинено посвідчувальні написи, якими засвідчені вірності фотокопії з оригіналів кредитних договорів та зареєстровані в реєстрі за наступними номерами: № 1932 від 14.11.2013р., № 1931 від 14.11.2013р. та № 1929 від 14.11.2013р.

Відповідно до п.2 гл. 7 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", при підготовці до засвідчення вірності копій документів і виписок з них нотаріус зобов'язаний особисто звірити з оригіналом документа копію чи виписку з документа, вірність яких він засвідчує.

У наданих письмових поясненнях приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зазначено, що вірність зазначених фотокопій останньою засвідчена саме з оригіналів цих документів, про що є відповідна відмітка в посвідчувальних написах.

Судом в судовому засіданні здійснено огляд та порівняння нотаріально завірених копій кредитних договорів з тими, що є в матеріалах справи.

До позовної заяви позивачем додані копії: генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., додаткової угоди № 6807N4-І від 06.10.2008р. до генеральної угоди, додаток І, додаток І від 06.10.2008р. до генеральної угоди, кредитний договір № 6860К21 від 06.10.2008р., кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007р. Вказані копії не містять печатки слідчих органів "ЭКО УВД х/о ВЕЩДОК". Також, при візуальному порівнянні кредитних договорів № 6860К21 від 06.10.2008р. і № 6807К17 від 27.03.2007р., доданих позивачем до позову та наданих слідчими органами, видно, що вказані договори різняться (печатки, підписи сторін).

Під час порівняльного огляду, судом встановлено, що копії договорів, що надані позивачем та ті, що надані першим відповідачем різняться і в тому, що на примірниках, належних банку, є відмітки про їх візування працівниками підрозділу Банку, що також свідчить про реальність укладення цих договорів у письмовій формі.

Також, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що при підписанні іпотечних договорів № 6807Z59 від 27.03.2007р. та № 680Z60 від 27.03.2007р. директор Приватної фірми Яна ОСОБА_5 не був ознайомлений з текстом та умовами Генеральної угоди від 27.03.2007р. № 6807N4, кредитного договору від 06.10.2008р. № 6808К21 та кредитного договору від 27.03.2007р. № 6807К17, укладених між Відкритим акціонерним товариством Державний експортно-імпортний банк України та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Тімекс.

Проте, зазначені доводи позивача спростовуються наступним.

За приписами ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотечний договір є похідним договором від договору основного зобов'язання, зокрема, кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору № 6807Z59 від 27.03.2007р. іпотекою за цим договором забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя (ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України"), що випливають із генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., укладеної між іпотекодержателем та ТОВ "Тімекс", відповідно до якої іпотекодержатель, при виконанні боржником певних її умов, надає боржнику кредити з загальним лімітом заборгованості 2 100 000 грн. на визначених зазначеною генеральною угодою умовах.

Пункт 7.1 вказаного іпотечного договору передбачає, що цей договір доводить повне розуміння сторонами предмета договору та питань, що містяться у договорі, і відсутні інші положення, усні чи письмові, явні чи ті що маються на увазі, крім тих, які є у договорі.

Таким чином, твердження керівника позивача ОСОБА_5 про його необізнаність із текстом та умовами кредитних договорів не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що фізична особа ОСОБА_5, який є директором Приватної фірми "Яна" та учасником вказаної фірми з часткою у розмірі 100% статутного капіталу, також є учасником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" з часткою у розмірі 95% статутного капіталу.

В матеріалах справи міститься рішення загальних зборів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс", оформлене протоколом від 20.03.2007р., за участю ОСОБА_5, ОСОБА_8, на яких прийнято рішення щодо укладання з Акціонерним товариством "Укрексімбанк" генеральної кредитної угоди.

Відповідно до ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд звертає увагу, що на виконання умов генеральної угоди та кредитних договорів до неї, кожна із сторін (перший та другий відповідачі) здійснила дії, зокрема, перший відповідач надав кредит, а другий відповідач здійснював його часткове погашення.

Зокрема, отримання кредиту та часткового погашення на виконання умов кредитних договорів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" досліджувалось судами при розгляді справи № 53/325-09 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Харківської філії, треті особи: Приватна фірма "Яна", фізичні особи ОСОБА_5, ОСОБА_9 про розірвання договорів: генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., кредитного договору № 6807К17 від 27.03.2007р., кредитного договору № 6808К21 від 06.10.2008р., укладених між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс".

Як встановлено судом у справі № 53/325-09 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс", звертаючись з позовом про розірвання кредитних договорів, посилався на те, що протягом 2007-2008р.р. боржником належним чином здійснювалось погашення заборгованості за кредитними договорами. Протягом дії кредитного договору № 6807К17 від 27.03.2007р. ОСОБА_1 було сплачено банку тіло кредиту у загальному розмірі 501 087,46 доларів США, станом на 23.12.2009р. розмір заборгованості по тілу кредиту складав 1 598 912,54 доларів США, що станом на 23.12.2009р. за офіційним курсом НБУ складало 12 727 343,82грн. Протягом дії кредитного договору № 68608К21 від 06.10.2008р. ОСОБА_1 сплачено тіло кредиту у загальному розміру 11 400,00 доларів США, станом на 23.12.2009р. розмір заборгованості по тілу кредиту складав 288 600,00 доларів США, що станом на 23.12.2009р. за офіційним курсом НБУ складало 2 297 256,00 грн. Однак, внаслідок виникнення економічної кризи позивач з грудня 2008 року не може належним чином виконувати обов'язки стосовно своєчасного та повного повернення сум заборгованості за кредитними договорами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.12.2009р. у справі № 53/325-09 позовні вимоги другого відповідача задоволено частково. Розірвано генеральну угоду № 6807N4 від 27.03.2007р., кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007р., кредитний договір № 68608К21 від 06.10.2008р., укладені між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України". Визначено наслідками розірвання договорів, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цих договорів, виплату ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованості у сумі 1 375 512,79 доларів США за кредитною угодою № 6807К17 від 27.03.2007р., що складається з кредиту, відсотків, комісії за управління та пені, а також заборгованості в сумі 302 110,23 доларів США за кредитною угодою № 68608К21 від 06.10.2008р., що складається з кредиту, простроченого боргу по кредиту, відсотків, комісії за управління та пені. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2010р. у справі № 53/325-09 рішення господарського суду Харківської області від 24.12.2009р. у справі № 53/325-09 скасовано частково, а саме: в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., кредитного договору № 6807К17 від 27.03.2007р., кредитного договору № 68608К21 від 06.10.2008р., які укладені між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та щодо визначення судом наслідків розірвання договорів. В задоволенні позовних вимог в цих частинах відмовлено. В решті рішення господарського суду Харківської області від 24.12.2009р. у справі № 53/325-09 залишено без змін.

Вказана постанова набрала законної сили.

Також, суд зауважує, що факт чинності кредитних зобов'язань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс" за спірними договорами, які були предметом судового дослідження, встановлений рішеннями господарського суду Харківської області під час розгляду справи № Б-48/25-10 про банкрутство ОСОБА_1 другого відповідача, а саме: ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2010р., якою затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тімекс", до складу якого включені вимоги Акціонерного товариства "Укрексімбанк", що випливають із спірних договорів.

Суд звертає увагу, що під час затвердження судом реєстру вимог кредиторів, жодних сумнівів щодо укладання генеральної угоди та укладання в її межах кредитних договорів між першим та другим відповідачами не виникало.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст.215, 216 Цивільного кодексу України та ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.2, ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України).

При вирішенні позову про визнання недійсним (нікчемним) оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст.3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності визначених позивачем обставин має підтверджуватись певними доказами як це встановлено положеннями статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не довів суду наявність правових підстав для визнання генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007р., укладеної між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТІМЕКС", а також укладених в її межах першим та другим відповідачами кредитних договорів № 6807К17 від 27.03.2007р. та № 68608К21 від 06.10.2008р. нікчемними правочинами.

Посилання позивача на експертний висновок Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 23.10.2015р. № 412, який проведено без визначення обсягу необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів, суд не вважає достатньою правовою підставою для визнання правочину нікчемним.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується заяви першого відповідача щодо застосування строку позовної давності, то оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові у позові судовий збір покладається на позивача.

Крім того, враховуючи те, що постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016р. рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. у справі за № 922/5972/15 скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, суд покладає на позивача відшкодування судового збору, сплаченого першим відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 4 019,00грн. та касаційної скарги в розмірі 4 384,80грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Приватної фірми "Яна", (61000, Харківська область, Харківський район, с. Затишшя, вул. Комунальна 20) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «УКРЕКСИМБАНК») філія АТ «УКРЕКСІМБАНК» в м. Харкові, (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11) - 4 019,00грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 4 384,80грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_10