ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016

Справа №910/5593/16

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом

Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр", Полтавська обл.,

до

Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в України через

Представництво "ЮСЕІС СА", Швейцарія

про

стягнення 224971,07 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з’явився;

від відповідача:

не з’явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" про стягнення грошових коштів.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов’язань за укладеним договором №914-РП/13/3 від 10.04.2013р. щодо оплати наданих послуг в порядку та строки, передбачені умовами вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016р. порушено провадження у справі №910/5593/16 та призначено її до розгляду на 20.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016р. відкладено розгляд справи № 910/5593/16 на 22.06.2016р. та з метою належного повідомлення Компанія ЮСЕІС СА (USEIS SA) (1201, м. Женева, вул. Мон-Блан, 3) про час і місце судового засідання, у відповідності до ст. 126 ГПК України відповідно до вимог пунктів 6.2-6.5 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України, від 27.06.2008 року № 1092/5/54, судом зобов’язано позивача - Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" у строк до 11.05.2016 року надати суду по три примірники нотаріально засвідченого перекладу на Німецьку мову позовної заяви з доданими до неї документами, даної ухвали та Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016р. відкладено розгляд справи на 22.06.2016р. о 10:00 та зупинено провадження у справі № 910/5593/16 в зв’язку зі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави для належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.2016р. поновлено провадження у справі та відкладено розгляд справи на 28.09.2016р. Із з метою належного повідомлення Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA), м.Женева, Швейцарія (1201, Switzerland, Geneva, str. Mont Blanc, 3) про час та місце судового розгляду справи у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України, Конвенції “Про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах”, суд дійшов висновку про необхідність направлення до Центрального органу Швейцарії, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, судового доручення про вручення Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA), м.Женева, Швейцарія (1201, Switzerland, Geneva, str. Mont Blanc, 3) відповідного процесуального документу та позовної заяви по справі та зупинено провадження у справі №910/5593/16 до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість такого вручення.

15.09.2016р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду надійшов лист від POUVOIR JUDICIARE Tribunai de premsere instance (Case postale 3736; CH - 1211 Geneve 3).

У подальшому, а саме 15.09.2016р., судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та призначено судове засідання на 28.09.2016р.

Сторони повторно не з’явились на виклик суду, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції”, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації – адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв’язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі “Смірнова проти України”).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання “розумності” строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це – складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/5593/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не зазначено договором.

10.04.2013р. між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (виконавець) та Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" (замовник) укладено договір №914-ПР/13/3, відповідно до умов якого замовник надає матеріали та доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання виконати комплексні лабораторні дослідження проб флюїдів, бурових та цементних розчинів, обробці та дослідженню кернового матеріалу, газогідродинамічних досліджень в свердловинах нафтогазових площ та родовищ.

У п. 2.1 договору сторони погодили, що вартість робіт, передбачених в п. 1.1 цього договору, визначається в кожному конкретному випадку на основі фактично виконаного і узгодженого з замовником обсягу робіт та вартості одиничних розцінок на види робіт, зазначених у «Протоколі погодження договірних цін», який є невід’ємним додатком до цього договору. Роботи, які нее були передбачені цим договором, необхідність в яких виявилась протягом його виконання, оформляються додатковою угодою сторін в письмовій формі.

Оплата за надані послуги здійснюється протягом 5 (п’яти) банківських днів з моменту підписання, уповноваженими представниками сторін акту здачі – приймання виконаних робіт. (п. 2.2 договору).

Згідно п. 3.1 договору здача – приймання виконаних робіт (послуг) оформлюється актом, який підписується сторонами договору і є підставою для проведення розрахунків.

За умовами п. 3.3 договору замовник протягом 5 (п’яти) робочих днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт повинен надати виконавцю підписаний акт, або вмотивовану відмову у прийманні робіт. Якщо протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання акта здачі-приймання виконаних робіт замовник не надасть виконавцю оформлений акт, або вмотивовану відмову в його оформленні – роботи вважаються прийнятими замовником.

Звертаючись до суду із вказаним позовом Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" зазначає, що відповідно актів здачі – приймання виконаних робіт за №1 від 24.04.2013р. на суму 842,60 грн. та № 2 від 14.05.2013р. на суму 124225,60 грн. відповідачу було надано послуги за договором № 914-ПР/13/3 від 10.04.2013 р. на загальну суму 125068,20 грн.

Однак , в порушення умов укладеного договору, відповідачем не в повному обсязі виконано зобов’язання щодо оплати наданих послуг, а саме: Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" не оплачено послуги надані за актом № 2 від 14.05.2013р. на суму 124225,60 грн. У зв’язку із чим позивач надіслав відповідачу претензію №169 від 29.01.20014р., яка отримана відповідачем 05.02.2014р.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом №671 від 04.03.2014р. та листом №687 від 25.03.2014р. визнав зазначену заборгованість та зазначав, що прикладе максимально зусиль щодо погашення заборгованості в найкоротші строки.

Однак станом на березень 2016р. зазначена заборгованість відповідачем не погашена, що і стало підставою для звернення до суду.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договору останньому нараховано інфляційні у розмірі 100745,47 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 1 ГПК України, іноземні юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 124 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається ГПК України.

Статтею 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Судом встановлено, що відповідач у справі являється нерезидентами, тому правовідносини, пов’язані з їх участю в спірному договорі від 10.04.2013р. щодо виконання зобов’язань за договором, регулюються Законом України “Про міжнародне приватне право”.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 1 Закону України “Про міжнародне приватне право”, поняття “іноземний елемент” визначено як ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюється цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, як участь у відповідних правовідносинах іноземця або іноземної юридичної особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом як підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 вказаного Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Укладений між сторонами договір є одним із видів правочинів.

Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Спірний договір укладався Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в України через Представництво "ЮСЕІС СА" (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9) на території України, роботи (послуги) передбачені договором проводились на свердловині №110 Будищансько-Чугуївської площі, а тому в даному випадку, спір повинен розглядатися у господарському суді міста Києва.

При цьому, як вбачається із умов договору, сторонами при укладанні даного договору не визначено, яке право підлягає застосуванню до даних відносин.

Згідно із ст. 32 Закону України “Про міжнародне приватне право” зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином.

При цьому, статтею 44 Закону України “Про міжнародне приватне право” визначено, що у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є зокрема: виконавець - за договорами про надання послуг.

За таких обставин, як до правовідносин між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" та Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА", слід застосовувати матеріальне право України.

Судом встановлено, що відповідно до актів здачі – приймання виконаних робіт за №1 від 24.04.2013р. на суму 842,60 грн. та № 2 від 14.05.2013р. на суму 124225,60 грн. відповідачу було надано послуги за договором № 914-ПР/13/3 від 10.04.2013 р. на загальну суму 125068,20 грн. Зазначені послуги прийнято відповідачем без зауважень та заперечень, про що свідчить підпис у повноваженого представника та печатка відповідача.

Однак , в порушення умов укладеного договору, відповідачем не в повному обсязі виконано зобов’язання щодо оплати наданих послуг, а саме: Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" не оплачено послуги надані за актом № 2 від 14.05.2013р. на суму 124225,60 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата за надані послуги здійснюється протягом 5 (п’яти) банківських днів з моменту підписання, уповноваженими представниками сторін акту здачі – приймання виконаних робіт.

Отже, з урахуванням умов п. 22 договору оплата здійснюється наступним чином:

-          за актом №1 від 24.04.2013р. на суму 842,60 грн. у строк до 01.05.2013р.;

-          за актом № 2 від 14.05.2013р. на суму 124225,60 грн. у строк до 21.05.2013р.

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором №914-ПР/13/3 від 01.04.2013р. зобов’язання виконав не в повному обсязі, послуги у визначений договором строк не оплатив.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги положення укладеного договору, суд дійшов висновку щодо наявності у відповідача заборгованості за договором у розмірі 124225,60 грн. Вказані обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою №873 від 18.04.2016р. Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр".

Факт наявності прострочення виконання відповідачем грошових зобов’язань судом встановлено та по суті не оспорено відповідачем.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем позовні вимоги доведені повністю, вимоги щодо стягнення з Компанією ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" заборгованості у розмірі 124225,60 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача матеріальні втрати від знецінення грошових коштів: інфляційних у розмірі 100745,47 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання (а саме таким є виплата дивідендів), на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця – червня.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення інфляційних у розмірі 100745,48 грн. за період з 01.06.2013р. по 01.02.2016р. (на суму 124225,60 грн.) судом визнано його арифметично вірним і обґрунтованим.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на відповідача повністю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" до Товариства Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" про стягнення 224971,07 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії ЮСЕІС СА (USEIS SA) (Швейцарія, 1201, м. Женева, вул. Мон-Блан, 3), яка діє в Україні через "представництво "ЮСЕІС СА" (04050, місто Київ, вулиця Нижній Вал, 7/9; ідентифікаційний код 26613007) на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (36007, Полтавська обл., м. Полтава, вулиця Маршала Бірюзова, будинок 53, ) заборгованість у розмірі 124225 (сто двадцять чотири тисячі двісті двадцять п’ять) грн. 60 коп.; інфляційні у розмірі 100475 (сто тисяч сімсот сорок п’ять) грн. 47 коп.; судовий збір у розмірі 3374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 57 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 28.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено – 03.10.2016р.

Суддя                                                                       В.В. Князьков