ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р.Справа № 916/3264/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в загальній сумі 23622,64 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою з доповненнями до неї про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором № 005733(3) від 01.07.2015 р. в загальній сумі 23622,64 грн., у т.ч. основного боргу 20037,82 грн., пені - 2790,88 грн., 3% річних - 310,40 грн., інфляційних збитків - 483,54 грн., посилаючись на наступне.

Згідно ліцензії серії АЕ № 299034, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.06.2015 р. та Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015 р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» отримало право на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

01.07.2015 р. між ТОВ «Одесагаз-Постачаня», ПАТ «Одесагаз» (газорозподільне підприємство) та ОСОБА_2 (споживач) укладено договір № 005733(3) на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання. Зазначений договір укладено в частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2015 року, а в частині оплати - до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

За умовами п. 2.1 договору постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.4 договору предметом останнього є постачання природного газу споживачу в пункт споживання, обладнаний вузлом обліку без корректора, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 7а.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕКП).

При цьому оплата за постачання та розподіл природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника 100 % вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 банківських днів до початку місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури (п. 5.6 договору).

Згідно п. 3.6 договору обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами, що оформляються на підставі даних комерційних вузлів обліку. Вказані акти прийому-передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 3.9 договору).

Так, як стверджує позивач, на виконання умов вказаного договору ТОВ „Одесагаз-Постачання поставило до пункту споживання, а споживач прийняв за актами прийому-передачі природного газу у період з липня 2015 р. по травень 2016 р. 2395 м3 природного газу на суму 20037,82 грн., у т.ч.:

- у липні 2015 р. 29 м3 природного газу за ціною 8961,12 грн. за 1000 м3 на суму 259,87 грн.;

- у серпні 2015 р. 31 м3 природного газу за ціною 8961,12 грн. за 1000 м3 на суму 277,80 грн.;

- у вересні 2015 р. 42 м3 природного газу за ціною 8 61,12 грн. за 1000 м3 на суму 376,37 грн.;

- у жовтні 2015 р. 39 м3 природного газу за ціною 8958,84 грн. за 1000 м3на суму 349,40 грн.;

- у листопаді 2015 р. 67 м3 природного газу за ціною 8832,38 грн. за 1000 м3 на суму 591,77 грн.;

- у грудні 2015 р. 49 м3 природного газу за ціною 8837,60 грн. за 1000 м3 на суму 433,04 грн.;

- у січні 2016 р. 78 м3 природного газу за ціною 8830,44 грн. за 1000 м3 на суму 688,76 грн.;

- у лютому 2016 р. 93 м3 природного газу за ціною 8639,64 грн. за 1000 м3 на суму 803,48 грн.;

- у березні 2016 р. 60 м3 природного газу за ціною 8 658,84 грн. за 1000 м3 на суму 519,53 грн.;

- у квітні 2016 р. 62 м3 природного газу за ціною 8252,64 грн. за 1000 м3 на суму 511,67 грн.;

- у травні 2016 р. 1845 м3 природного газу за ціною 8252,64 грн. за 1000 м3 на суму 15226,13 грн.

Проте, за ствердженнями позивача, порушивши умови договору ОСОБА_2 не вніс жодних з вищезазначених платежів. Відтак, станом на 11.11.2016 р. за відповідачем рахується заборгованість на суму 20037,82 грн., хоча за умовами п.п. 5.5-5.6 договору споживач мав проводити остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури.

Крім того, пунктом 7.2.1 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на те, що протягом періоду постачання та розподілу природного газу за договором споживачем не проводилися розрахунки за поставлений природний газ, йому з урахуванням вимог ст. 232 ГК України була нарахована пеня у загальній сумі 2790,88 грн., а саме за неоплату поставленого природного газу на суму 4811,69 грн. (прострочення оплати складало 31 день) та за неоплату поставленого природного газу на суму 20037,82 грн. (прострочення оплати складало 154 дня).

Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання здійснив нарахування 3% річних в сумі 310,40 грн. і 483,54 грн. інфляційного збільшення боргу.

Наразі позивач зазначив, що ним у відповідності до ст. 6 ГПК України було направлено відповідачу цінним листом претензію № 2686-ю про сплату суми основного боргу та штрафних санкцій в загальній сумі 23622,64 грн., яка була отримана ОСОБА_2 18.11.2016 р. особисто згідно даних з сайту УДППЗ «Укрпошта». Проте, станом на 28.11.2016 р. відповідачем всупереч ст.ст. 7-8 ГПК України відповідь на претензію не надано.

Також позивач зазначає, що ТОВ «Одесагаз-Постачання» не є газодобувною компанією і закуповує природний газ у ПАК «Нафтогаз України» за договорами купівлі-продажу, а послуги з транспортування магістральними трубопроводами у ПАТ «Укртрансгаз», за договорами транспортування магістральними трубопроводами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ. а також жорсткі санкції за порушення цих строків. Відтак, позивач вказує, що заборгованість відповідача за договором і прострочення строку оплати призвело до несвоєчасного розрахунку ТОВ «Одесагаз-Постачання» за природний газ і його транспортування магістральними трубопроводами, у звязку з чим позивачу нараховані штрафні санкції, у тому числі у зв'язку з простроченням своїх зобовязань відповідачем. При цьому, за ствердженнями позивача, для покриття витрат на закупівлю природного газу і послуг з транспортування магістральними трубопроводами ТОВ «Одесагаз-Постачання» було вимушене укласти договір про відновлювану кредитну лінію № 290416/03-КЮ від 29.04.2016 р., за яким сплачує банку - кредитору проценти за користування кредитними коштами, що є прямими збитками позивача. Наразі позивачу зазначає, що відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016 р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» взагалі є збитковим підприємством, розмір збитку якого складає 958000,00 грн.

За таких обставин та з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив права та законні інтереси ТОВ «Одесагаз-Постачання», останнє на підставі ст. 1 ГПК України звернулось до господарського суду із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2016 р. позовну заяву ТОВ „Одесагаз-Постачання прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/3264/16, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 26.12.2016 р.

Відповідач відзив на позов не надав, також відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений судом належним чином за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, яка також значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення про вручення ухвали суду про порушення провадження у справі (а.с. 42).

Як передбачено приписами ст. 64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

У звязку з вказаним справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

01.07.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання (постачальник), Публічним акціонерним товариством „Одесагаз (газорозподільне підприємство) та ОСОБА_2 (споживач) укладено договір № 005733(3) на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, відповідно до п. 2.1 якого постачальник постачає природний газ споживачеві, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, газ, що передається за договором, використовується виключно для потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання. Використання газу споживачем для інших потреб не є предметом даного договору.

Згідно п. 2.4 договору газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку без коректора та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 7а.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами, що оформляються на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Згідно п. 3.9 договору акти прийому-передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відповідно до п. 3.10 договору постачальник здійснює постачання та розподіл природного газу на протязі року, у тому числі по місяцях в тис. куб. м: січень 0,1, лютий 0,1, березень 0,1, квітень 0,1, травень 0,1, червень 0,1, липень 0,1, серпень 0,1, вересень 0,1, жовтень 0,1, листопад 0,1, грудень 0,1.

Згідно п. 4.21 договору прийом-передача газу протягом місяця поставки здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше +/- 5,0 %.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕКП).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що у випадках, передбачених законодавством, до ціни на природний газ додаються: збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ; тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами; тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами; тариф на постачання газу за регульованим тарифом; податок на додану вартість.

Відповідно до п. 5.3 договору постачальник зобовязується розміщувати інформацію про ціну газу та її складові на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

В п. 5.4 сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п. 5.1 та п. 5.2 договору, є обовязковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та у розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 09 год. 00 хв. першого дня місяця до 09 год. 00 хв. першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Вартість послуг по договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу

Згідно п. 5.6 договору оплата за постачання та розподіл природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника 100% вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 банківських днів до початку місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача за його письмовою вимогою. У випадку збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку.

Пунктом 5.8 договору встановлено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг по договору, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 5.9 договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред'явлення вимоги однієї із сторін.

В п. 5.10 договору сторони домовились, що на протязі дії даного договору ціна на газ, що визначена в п. 5.1 та п. 5.2 може змінюватись на підставі нормативних актів уповноважених державних органів, і приймається сторонами до виконання з моменту зміни без додаткового попередження.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2015 року, а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення. Також договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 липня 2015 року згідно Цивільного кодексу України статті 631 п. 3. Договір вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший строк за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Як вказує позивач, за вказаним договором ним було поставлено відповідачу природний газ, однак несвоєчасна сплата відповідачем за поставлений природний газ за спірним договором стала підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом з метою захисту своїх порушених прав.

При цьому слід зазначити, що оскільки за спірним договором газ поставляється на пункт споживання, обладнаний вузлом обліку без коректора та розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 7а, де знаходиться кафе-бар, а за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (вид діяльності: код КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування), суд вважає, що позивачем подано позов з дотриманням правил підвідомчості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений договір на постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов зазначеного договору № 005733(3) від 01.07.2015 р. позивач у період з липня 2015 р. по травень 2016 р. поставив відповідачу природний газ в обсязі 2395 м3 на загальну суму 20037,82 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії актів приймання-передачі природного газу (а.с. 14-17), а саме:

- у липні 2015 р. 29 м3 природного газу за ціною 8961,12 грн. за 1000 м3 на суму 259,87 грн.;

- у серпні 2015 р. 31 м3 природного газу за ціною 8961,12 грн. за 1000 м3 на суму 277,80 грн.;

- у вересні 2015 р. 42 м3 природного газу за ціною 8 61,12 грн. за 1000 м3 на суму 376,37 грн.;

- у жовтні 2015 р. 39 м3 природного газу за ціною 8958,84 грн. за 1000 м3на суму 349,40 грн.;

- у листопаді 2015 р. 67 м3 природного газу за ціною 8832,38 грн. за 1000 м3 на суму 591,77 грн.;

- у грудні 2015 р. 49 м3 природного газу за ціною 8837,60 грн. за 1000 м3 на суму 433,04 грн.;

- у січні 2016 р. 78 м3 природного газу за ціною 8830,44 грн. за 1000 м3 на суму 688,76 грн.;

- у лютому 2016 р. 93 м3 природного газу за ціною 8639,64 грн. за 1000 м3 на суму 803,48 грн.;

- у березні 2016 р. 60 м3 природного газу за ціною 8 658,84 грн. за 1000 м3 на суму 519,53 грн.;

- у квітні 2016 р. 62 м3 природного газу за ціною 8252,64 грн. за 1000 м3 на суму 511,67 грн.;

- у травні 2016 р. 1845 м3 природного газу за ціною 8252,64 грн. за 1000 м3 на суму 15226,13 грн.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Так, прийняття відповідачем від позивача поставленого природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов'язання здійснити оплату за поставлений на обєкт відповідача природний газ відповідно до умов договору № 005733(3) та чинного законодавства на підставі складених вище зазначених актів приймання-передачі природного газу, які згідно п. 3.9 договору є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Так, згідно з п. 5.6 договору оплата за постачання природного газу здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника 100 % вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 банківських днів до початку місяця поставки газу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань не здійснив оплати за поставлений природний газ, у звязку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 20037,82 грн. згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу.

Між тим заявлену позивачем до стягнення суму боргу відповідач не спростував, докази її погашення в матеріалах справи відсутні. Так, частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наразі несплатою позивачу вищевказаної суми заборгованості за договором № 005733(3) відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 20037,82 грн.

Разом з тим невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як вже зазначалось, відповідач свої зобовязання за договором щодо оплати за отриманий природний газ не виконав та не оплатив позивачу вартість поставленого природного газу за актами приймання-передачі, у звязку чим позивачем відповідно до п. 7.2.1 договору нарахована пеня в сумі 2790,88 грн.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.1 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як роз'яснено в п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобовязання за договором № 005733(3) щодо здійснення оплати вартості поставленого природного газу, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну оплату вартості поставленого у період з 31.07.2015 р. по 31.05.2016 р. природного газу, у т.ч. на суму боргу в розмірі 4811,69 грн. за період з 11.05.2016 р. по 10.06.2016 р. (прострочення оплати складало 31 день) та на суму боргу в розмірі 20037,82 грн. за період з 11.06.2016 р. по 11.11.2016 р. (прострочення оплати складало 154 дня). Так, за розрахунками позивача (а.с. 18) нарахована відповідачу пеня за несвоєчасну оплату природного газу складає 2790,88 грн., розмір якої не оспорено відповідачем. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення вказаної суми пені.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі № 005733(3) не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних за період з 31.07.2015 р. по 31.05.2016 р. на відповідну суму несплаченої вартості поставленого природного газу у вказаному періоді, що складають 310,40 грн., розрахунок яких додано до позову (а.с. 18).

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97р. N 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. N 52/30).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене та з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997 р. N 62-97р., судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань на відповідну суму боргу за періоди: 11.08.2015 р. 11.11.2016 р., 11.09.2015 р. 11.11.2016 р., 11.10.2015 р. 11.11.2016 р., 11.11.2015 р. 11.11.2016 р., 11.12.2015 р. 11.11.2016 р., 11.01.2016 р. 11.11.2016 р., 11.02.2016 р. 11.11.2016 р., 11.03.2016 р. 11.11.2016 р., 11.04.2016 р. 11.11.2016 р., 11.05.2016 р. 11.11.2016 р., 11.06.2016 р. 11.11.2016 р. та встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних в сумі 483,54 грн. здійснено з обранням невірного індексу інфляції у обраному періоді прострочення на існуючу у цей період суму боргу. У звязку з цим судом здійснено самостійно перерахунок інфляційних втрат із врахуванням визначеного Державною службою статистики України індекс інфляції, що мав місце у вказані періоди прострочення платежів, а саме:

- на суму боргу за поставлений природний газ у липні 2015 року в розмірі 259,87 грн. за період 11.08.2015 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 32,48 грн. (259,87 грн. (сума боргу) х 1,125 (сукупний індекс інфляції) 259,87 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у серпні 2015 року в розмірі 277,80 грн. за період 11.09.2015 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 37,23 грн. (277,80 грн. (сума боргу) х 1,134 (сукупний індекс інфляції) 277,80 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у вересні 2015 року в розмірі 376,37 грн. за період 11.10.2015 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 41,02 грн. (376,37 грн. (сума боргу) х 1,109 (сукупний індекс інфляції) 376,37 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у жовтні 2015 року в розмірі 349,40 грн. за період 11.11.2015 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 43,33 грн. (349,40 грн. (сума боргу) х 1,124 (сукупний індекс інфляції) 349,40 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у листопаді 2015 року в розмірі 591,77 грн. за період 11.12.2015 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 60,36 грн. (591,77 грн. (сума боргу) х 1,102 (сукупний індекс інфляції) 591,77 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у грудні 2015 року в розмірі 433,04 грн. за період 11.01.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 40,71 грн. (433,04 грн. (сума боргу) х 1,094 (сукупний індекс інфляції) 433,04 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у січні 2016 року в розмірі 688,76 грн. за період 11.02.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 57,86 грн. (688,76 грн. (сума боргу) х 1,084 (сукупний індекс інфляції) 688,76 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у лютому 2016 року в розмірі 803,48 грн. за період 11.03.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 70,71 грн. (803,48 грн. (сума боргу) х 1,088 (сукупний індекс інфляції) 803,48 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у березні 2016 року в розмірі 519,53 грн. за період 11.04.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 40,52 грн. (519,53 грн. (сума боргу) х 1,078 (сукупний індекс інфляції) 519,53 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у квітні 2016 року в розмірі 511,67 грн. за період 11.05.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 20,98 грн. (511,67 грн. (сума боргу) х 1,041 (сукупний індекс інфляції) 511,67 грн.);

- на суму боргу за поставлений природний газ у травні 2016 року в розмірі 15226,13 грн. за період 11.06.2016 р. 11.11.2016 р. розмір інфляційних збитків складає 609,05 грн. (15226,13 грн. (сума боргу) х 1,040 (сукупний індекс інфляції) 15226,13 грн.);

Тому загальний розмір інфляційних збитків у звязку з простроченням відповідачем оплати за договором № 005733(3) від 01.07.2015 року складає 1054,25 грн.

В свою чергу оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат в сумі 483,54 грн. є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем в розмірі 483,54 грн. Адже за приписами п. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору, лише у разі наявності про це клопотання заінтересованої сторони. Так, в процесі розгляду позивачем не уточнювались та не змінювались позовні вимоги в цій частині, також клопотання про застосування п. 2 ст. 83 ГПК позивачем не заявлялось.

Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача, складає 23622,64 грн., у т.ч. 20037,82 грн. - заборгованість за поставлений природний газ, 2790,88 грн. пені, 310,40 грн. 3% річних та 483,54 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ „Одесагаз-Постачання обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в загальній сумі 23622,64 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (65065, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 23; АДРЕСА_1; ідент.код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ; р/р 1 в ПАТ „Марфін Банк, МФО 328168; р/р 1 в ПАТ КБ Центр, МФО 380742) суму основної заборгованості в розмірі 20037/двадцять тисяч тридцять сім/грн. 82 коп., пеню в сумі 2790/дві тисячі сімсот девяносто/грн. 88 коп., 3% річних в сумі 310/триста десять/грн. 40 коп., інфляційні збитки в сумі 483/чотириста вісімдесят три/грн. 54 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 30 грудня 2016 р.

Суддя В.С. Петров