УХВАЛА

20.12.2016Справа № 910/10935/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/10935/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради

про стягнення 11 763 759,32 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від скаржника (стягувача, позивача): Никеруй Т.М. - за довіреністю №14-81 від 25.04.2016 року;

від боржника (відповідача): не з'явилися;

від ВДВС: Подольський А.А. - за довіреністю № 670/20.3-03 від 28.11.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.08.2014 року на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 року, повний текст якого складено та підписано 15.08.2014 року, яке набрало законної сили 27.08.2014 року, Господарським судом міста Києва (суддя Трофименко Т.Ю.) видано наказ про стягнення з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Павліченко,2; ідентифікаційний код 03358357) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 10 680 904 (десять мільйонів шістсот вісімдесят тисяч дев'ятсот чотири) грн. 96 коп. - основного боргу, 372 902 (триста сімдесят дві тисячі дев'ятсот дві) грн. 72 коп. - пені, 638 078 (шістсот тридцять вісім тисяч сімдесят вісім) грн. 35 коп. - збитків від інфляції, 71 873 (сімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят три) грн. 29 коп. - 3% річних, 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу матеріалів судової справи (розпорядження від 09.11.2016 року №04-23/2355) зазначену скаргу розподілено для розгляду на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року розгляд скарги призначено на 06.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року розгляд скарги відкладено на 20.12.2016 року.

У судове засідання 20.09.2016 року представник боржника не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак згідно вимог ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

В судовому засіданні 20.12.2016 року представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити, представник ВДВС проти задоволення скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників скаржника та ВДВС, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту - стягувач, скаржник, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження №14/2-1906В, відповідно до якої просило прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 27.08.2014 у справі № 910/10935/14, відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного наказу, накласти арешт на кошти та майно боржника, в межах суми боргу, та оголосити заборону на його відчуження, здійснити всі можливі заходи щодо виконання вказаного наказу в межах строків, визначених ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно наявного в матеріалах справи Реєстру передачі документів, заява від 30.09.2016 №14/2-1906В ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду по справі №910/10935/14 (разом з оригіналом наказу, копією постанови про закінчення ВП, належним чином завіреною копією довіреності на представника) (п. 19 вказаного Реєстру), була одержана Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.09.2016, що підтверджується зазначенням відповідної дати та підписом уповноваженої особи Управління документального забезпечення Департаменту організаційного забезпечення та контролю з відтиском печатки на Реєстрі передачі документів ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

07.10.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.О. (далі - державний виконавець) винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.2016 року №451/6 (далі - повідомлення).

В обґрунтування вказаного повідомлення державний виконавець зазначив наступне:

"Пунктом 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.16 № 2832/5) визначено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення за якими:

боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

сума зобов'язань становить двадцять та більше мільйонів гривень та еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно пред'явленого до виконання виконавчого документу сума стягнення складає 11 836 839,32 грн.

Пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Повертається виконавчий документ стягувачу буз прийняття до виконання.

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження".

Скаржник вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 №451/6 було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.О. безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню. В обґрунтування зазначених тверджень та поданої у зв'язку з ними до Господарського суду міста Києва скарги, скаржник вказує на те, що у випадку прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.08.2014 № 910/10935/14 за заявою стягувача від 30.09.2016 №14/2-1906В державним виконавцем повинні були вчинятись виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016, статтями 20 та 21 якого було визначено місце та підвідомчість виконання судового рішення. Скаржник також звертає увагу, що зазначена редакція Закону України "Про виконавче провадження" не передбачала винесення державним виконавцем такого процесуального документу як повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Крім того, скаржник вказав, що при винесенні оскаржуваного повідомлення державний виконавець посилався на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, зміни до які були внесені наказом Мін'юсту від 29.09.2016 № 2832/5, який набрав чинності з 05.10.2016.

Заява про відкриття виконавчого з примусового виконання рішення господарського суду Київської області по справі № 910/10935/14 від 30.09.2016 №14/2-1906В була подана Позивачем до канцелярії Мін'юсту 30.09.2016 тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції до 05.10.2016).

Станом на момент розгляджу заяви Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є структурним підрозділом Мін'юсту.

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції до 05.10.2016) наказ господарського суду може бути пред'явлено до виконання протягом року.

За загальним правилом, встановленим положеннями статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що із заявою про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 №14/2-1906В стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.09.2016, тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV) в редакції до 05.10.2016, то в даному випадку державним виконавцем повинні були вчинятись виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV) в редакції до 05.10.2016, статтями 20 та 21 якого було визначено місце виконання рішення та підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень.

При цьому, згідно зі ст. 58 Конституції України, яка в силу положень частини другої статті 8 Конституції України є нормою прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вищевказане положення має офіційне тлумачення Конституційного Суду України, яке було дане останнім у рішенні від 09.02.1999 року №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зокрема, в абзаці 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-7/99 зазначено наступне: «В регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце».

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Норми частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) містять перелік підстав, за умови наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, з оскаржуваного повідомлення вбачається, що при його винесенні державний виконавець безпідставно керувався нормою Закону України "Про виконавче провадження" в редакції після 05.10.2016 року.

Наразі, Закон України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) взагалі не передбачав винесення державним виконавцем такого процесуального документу як повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції до внесення до неї змін наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5, якими її викладено у новій редакції) спеціальне місце виконання рішень відносно боржників, які перебувають на території АР Крим та м. Севастополь, не визначалось.

Суд також зазначає, що положення абзацу 3 частини 4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими державний виконавець також керувався при винесенні оскаржуваного повідомлення, були внесені згідно з наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5. Пунктом 6 зазначеного наказу № 2832/5 визначено, що цей наказ набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України від 02.06.16 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", але не раніше дня його офіційного опублікування. Наказ Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 набрав чинності з 05.10.16.

Таким чином, застосування положень абзацу 3 частини 4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) при винесенні процесуального документу за заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження, поданою 30.09.2016, а отже, в період, коли вказані зміни ще не набрали чинності, суд також вважає безпідставними.

Отже, відповідні доводи стягувача, викладені у скарзі на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2132В у справі № 910/10935/14, суд визнає обґрунтованими та правомірними.

Таким чином, оскільки державний виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.2016 №451/6 безпідставно керувався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» в редакції після 05.10.2016 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), то такі дії суд визнає незаконними, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання недійсним зазначеного повідомлення.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час судового розгляду даної скарги рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 у справі № 910/10935/14 в добровільному порядку боржником не виконано, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Сам факт поданої скаржником скарги свідчить про невчинення Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 №606-ХІV, в редакції до 05.10.2016), направлених на примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.08.2014 у справі № 910/10935/14, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 у справі № 910/10935/14.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України доводи скаржника (стягувача) не спростував.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, за результатами розгляду скарги доводи скаржника визнаються судом правомірними, а тому скарга підлягає задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись, ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. з винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.2016 року №451/6.

3. Визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.2016 року №451/6.

4. Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговську-Харітонову Я.О. прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 27.08.2014 № 910/10935/14 та відкрити виконавче провадження.

5. Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.М. Якименко