РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/22016/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс"

до Управляння освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Сайко Ю.В. (представники за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 21 грудня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

30 листопада 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 295 від 10.11.2016 року в якій викладені позовні вимоги про стягнення з Управляння освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (відповідач) санкцій за порушення грошових зобов'язань в сумі 17 914,64 грн. з них: 3% річних - 4 352,59 грн. (чотири тисячі триста п'ятдесят дві гривні 59 копійок) та індексу інфляції - 13 562,05 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят від гривні 05 копійок).

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 року (суддя Цюкало Ю.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/22016/16, розгляд справи призначено на 22.12.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2013р. між позивачем (за договором - Постачальник) та відповідачем (за договором - Замовник або Покупець) було укладено Договір № 110 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010 "Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори" (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товар: "Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори" (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.), код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010, а замовник - прийняти і оплатити товар.

Згідно п. 1.4. Договору, найменування, номенклатура, асортимент товару визначається в специфікації (Додаток 1), що є невід'ємною частиною договору.

Обсяги закупівлі товарів, що постачається відповідно до цього договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.5. Договору).

Умовами п. 4.2. Договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів), після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

За поставлений Продавцем товар Покупець не розрахувався, у зв'язку із чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в якому просив стягнути з відповідача борг за неоплату товару, а також 3% річних та втрати від інфляції за період по 01.11.2015р.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016р. у справі № 910/29268/15 позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, пр. Миру, 6-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ) 322 906,00 грн. - боргу, 216 233 грн. 93 коп. - інфляційних втрат, 19 374 грн. 35 коп. - 3% річних, 8377 грн. 71 коп. - витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог в позові відмовлено.

З тверджень позивача судом з'ясовано, що з боку відповідача зобов'язання по Договору щодо сплати боргу за товар виконано останнім лише 12.04.2016р., а тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки річних за період з 01.11.2015р. по 12.04.2016р. та втрати від інфляції за період з 01.11.2015р. по 01.04.2016р., за час прострочення виконання зобов'язання,

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вже було установлено судом, 26.09.2013р. між сторонами укладено Договір № 110 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010 "Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори" (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.).

Згідно положень ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016р. у справі № 910/29268/15 позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, пр. Миру, 6-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ) 322 906,00 грн. - боргу, 216 233 грн. 93 коп. - інфляційних втрат, 19 374 грн. 35 коп. - 3% річних, 8377 грн. 71 коп. - витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог в позові відмовлено.

Зі змісту відповідного рішення слідує, що на час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не спростовано факт отримання від позивача за Договором № 110 від 26.09.2013р. товару на загальну суму 322906,00 грн. Також суд відмітив, що оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на законі, а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року, підлягають задоволенню за розрахунком суду в сумі 216 233,93 грн. та 3% річних за період з 01.11.2013р. по 31.10.2015р. у сумі 19 374,35 грн., згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірними.

Таким чином встановленими у господарській справі № 910/29268/15 є факти, в тому числі, щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем та відносно настання відповідальності у вигляді стягнення процентів річних та втрат від інфляції за неналежне виконання відповідачем умов Договору з оплати товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що в період з 12.04.2016р. по 05.05.2016р. Покупець сплатив на користь Продавця 322 906,00 грн. за товар, що підтверджується платіжними дорученнями №№: 1, 1, 1 та 32 (документи містяться в справі).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

У своїй постанові від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пленум Вищого господарського суду України, з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, постановив надати роз'яснення за яких господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги сплату відповідачем на користь позивача 322 906,00 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016р. у справі № 910/29268/15 лише 12.04.2016р., суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача, в межах заявленого періоду нарахування, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь позивача підлягає 4 352,59 грн. 3% річних за період з 01.11.2015р. по 12.04.2016р. та 13 562,05 грн. втрат від інфляції за період з 01.11.2015р. по 01.04.2016р.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, пр. Миру, 6-а; , р/р 5500 у ГУ ДКСУ в м. Києві, МФО 820019), або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (73025, Херсонська обл., м. Херсон, Суворовський р-н, вул. Михайлівська, буд. 18; , р/р 8353 у Київське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м. Київ, МФО 321842), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 3% річних - 4 352,59 грн. (чотири тисячі триста п'ятдесят дві гривні 59 копійок), індексу інфляції - 13 562,05 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят від гривні 05 копійок) та судові витрати - 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

Копію даного рішення направити відповідачу по справі № 910/22016/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.02.2017р.

Суддя Ю.В. Цюкало