ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа № 911/2742/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід»

про стягнення 397500,23 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 26.09.2016 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» про стягнення 397500,23 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2016 року порушено провадження у справі № 911/2742/16 та призначено справу до розгляду на 27.09.2016 року.

В судове засідання 27.09.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали суду від 29.08.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 18.10.2016 року.

18.10.2016 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов, яким останній проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з тим, що спірне майно перебуває на зберіганні і є в наявності, однак позивач не вжив всіх необхідних заходів для отримання майна зі зберігання.

В судовому засіданні 18.10.2016 року позивачем було подано додаткові пояснення по суті спору та заяву, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, про збільшення позовних вимог, якою останній просить суд стягнути з відповідача 426405,09 грн. з яких 388822,46 грн. основного боргу, 34450,74 грн. пені та 3131,89 грн. 3% річних, яка прийнята судом, у звязку з чим, у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва в розгляді справи на 24.10.2016 року.

В судовому засіданні 24.10.2016 року позивач надав письмові пояснення по суті спору, з врахування відзиву відповідача. Розгляд справи відкладався до 07.11.2016 року. Також, увалою від 24.10.2016 року продовжено строк розгляду справи.

У звязку з перебуванням судді Карпечкіна Т.П. на лікарняному, розгляд справи 07.11.2016 року не відбувся та ухвалою суду від 17.11.2016 року розгляд справи було призначено на 28.11.2016 року.

У звязку з тим, що майно є в наявності на зберіганні у відповідача, позивач 04.11.2016 року подав заяву про зміну позовних вимог в поряду ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій змінив предмет спору і просить зобовязати відповідача повернути майно зі зберігання.

28.11.2016 року представником позивача подано додаткові пояснення по суті спору. В судове засідання, яке відбулось 28.11.2016 року відповідач не зявився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 24.10.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Дослідивши подану 04.11.2016 року заву про зміну предмету позову, врховуючи фактичні обставини спору, судом встановлено, що звертаючись до суду позивач виходив з факту відсутності на складах відповідача спірного майна, том просив стягнути його вартість. Однак, в ході розгляду спору з пояснень відповідача було встановлено, що майно є в наявності, у звязку з чим, позивач правомірно змінив предмет позову з врахуванням обставин, які стали йому відомі після початку розгляду справи. За таких обставин, суд прийняв заяву позивача про зміну предмету позову. Розгляд справи відкладався до 15.12.2016 року.

12.12.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та письмові доповнення до відзиву.

В судове засідання, яке відбулось 15.12.2016 року відповідач не зявився. Розгляд справи відкладався до 26.12.2016 року.

В судовому засіданні 26.12.2016 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнив вартість майна, яке підлягає поверненню зі зберігання. Позивач уточнені позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання не зявився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» (відповідач) було укладено Договір зберігання №24-04/15 від 24.04.2015 року (надалі - Договір зберігання). Відповідно до п.1.1. Договору зберігання відповідач за плату зберігає засоби захисту рослин (надалі - ОСОБА_2), передані йому позивачем, і повертає ОСОБА_2 у цілковитій схоронності.

Відповідно до п. 2.6. Договору зберігання ОСОБА_2 передається на відповідальне зберігання без права використання його у господарській діяльності відповідача. Пунктом 2.7. Договору зберігання встановлено, що факт передачі ОСОБА_2 на відповідальне зберігання підтверджується актом здачі-приймання ОСОБА_2 на відповідальне зберігання та/або накладною.

Відповідно до актів здачі-приймання ОСОБА_2 №1 від 28.04.2015 року, №2 від 16.06.2015 року, №3 від 10.07.2015 року, №4 від 22.07.2015 року на зберігання відповідачу було передано: Гербіцид Фелікс ВГ 3590,00 кг по 7,66 дол.США, Фунгіцид Дазім 80 ВГ 1420,00кг по 12,25 дол.США, Інсектицид Діміпрід ВГ 88,00кг по 39,85 дол.США, Гербіцид Центур КЕ 500,00 л по 18,00 дол.США, ПАР Коутер 1500,00 к/Л по 7,00 дол.США, Гербіцид Глобстар ВГ 100,20 л по 42,50 дол.США.

На вимогу позивача відповідач 05.05.2016 року повернув частину ОСОБА_2 із зберігання, про що сторони підписали Акт №5. Зокрема відповідач повернув: Фунгіцид Дазім 80 ВГ в кількості 70 кг, Гербіцид Центур КЕ в кількості 345 л, ПАР Коутер в кількості 915 л.

Позивач зазначає, що Договір зберігання було укладено з метою оптимізації господарських процесів, а кінцевою метою позивача було продаж ОСОБА_2 відповідачу та іншим третім особам зі складу відповідача. Тому, відповідно до п. 2.9. Договору зберігання, Зберігач здійснює відпуск ОСОБА_2 представнику покупця на підставі письмового розпорядження Поклажодавця.

У звязку з чим, передане на зберігання ОСОБА_2 частково було передане у власність відповідача за договором купівлі-продажу №11-05/1-100 від 11.05.2015 року та договором купівлі-продажу №25- 05/1-30/70 від 25.05.2015 року, а саме: Гербіцид Фелікс ВГ - 1 925 кг, Фунгіцид Дазім 80 ВГ - 765 кг, Інсектицид Діміпрід ВГ - 63 кг, Гербіцид Центур КЕ - 90 л, ПАР Коутер - 180,00 л, Гербіцид Глобстар ВГ - 29,7 кг.

Також, частина переданого на зберігання відповідачу ОСОБА_3 було продано третій особі (ТОВ «Маяк Агроплюс»), зокрема позивач продав, а відповідач видав: Гербіцид Фелікс ВГ - 1025 кг, Інсектицид Діміпрід ВГ - 1 кг, Гербіцид Центур КЕ - 20 л, ПАР Коутер - 10,00 л, Гербіцид Глобстар ВГ - 4,2 кг.

Позивач зазначає, що з метою забезпечення повернення залишків ОСОБА_2 із відповідального зберігання, на адресу відповідача було направлено письмове розпорядження про повернення ОСОБА_2 від 27.05.2016 року. При цьому, до виконання розпорядження, у межах Договору купівлі-продажу, 15.06.2016 року позивач продав відповідачу частину ОСОБА_2, що підтверджується видатковою накладною №177. Зокрема було продано: Фунгіцид Дазім 80 ВГ - 200 кг, Гербіцид Глобстар ВГ - 28 кг.

Таким чином, на збергіннні у відповідача залишилосб належне позивачу ОСОБА_3: Гербіцид Фелікс ВГ - 640,00 кг, Фунгіцид Дазім 80 ВГ - 385,00 кг, Інсектицид Діміпрід ВГ - 24,00 кг, Гербіцид Центур КЕ - 45,00 л, Гербіцид Глобстар ВГ - 38,30 кг, яке мало бути повернуто за розпорядження від 27.05.2016 року, однак відповідач своїх зобовязань з повернення майна не виконав, ОСОБА_2 не повернув.

Відповідно до п. 5.1. Договору зберігання якщо Зберігач за першою письмовою вимогою Поклажодавця не повертає ОСОБА_2 у повному обсязі, то він зобовязаний протягом трьох банківських днів з дати отримання письмової вимоги про повернення ОСОБА_2, перерахувати на поточний рахунок Поклажодавця компенсацію у розмірі вартості залишку ОСОБА_2, який не може бути повернутий, за цінами не нижче вказаних в Додатку №1 до цього Договору. Компенсація у гривні, що підлягає сплаті Зберігану на виконання ним зобовязань по договору, визначається шляхом множення грошового еквівалента в іноземній валюті, вказаній в договорі, на курс продажу цієї валюти публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк». Під безготівковим курсом продажу долара США Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» розуміють курс продажу, на дату виписки рахунку, який щоденно розміщується на офіційному сайті ПАТ «Укрсиббанк».

Враховуючи положення Договору зберігання та співставлення відомостей про передане та повернуте ОСОБА_2, станом на момент подання позову, у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 388 822,46 грн. зокрема, виходячи з курсу дол. США до гривні на момент повернення майна (24,90 грн. за 1 дол.США): вартість неповенутого Гербіциду Фелікс ВГ (по 7,66 дол.США, кількість неповернутого майна - 640,00 кг) складає 122069,76 грн., вартість Фунгіциду Дазім 80 ВГ (по 12,25 дол. США в кількості 385,00 кг) складає 117434,63 грн., вартість Інсектициду Діміпрід ВГ (по 39,85 в кількості 24,00 кг) складає 23814,36 грн., вартість Гербіциду Центур КЕ (по 18 дол.США в кількості 45,00 л) складає 20169,00 грн., вартість Гербициду Глобстар ВГ (по 42,5 дол.США в кількості 38,30 кг) складає 40530,98 грн. Всього вартість неповернутого майна складає 324018,72 грн., що з ПДВ ( 64803,74 грн.) складає 388 822,46 грн.

На виконання п. 5.1. Договору зберігання 11.07.2016 року на адресу відповідача було надіслано рахунок про сплату компенсації неповернутого ОСОБА_2. На момент подання позову відповідач компенсацію за неповернуте ОСОБА_2 не сплатив.

Відповідно до п. 5.5. Договору у разі невиконання п. 5.1. Договору, Зберігач сплачує Поклажедавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У ззвязку з чим, позивач в позові зазначив, що у відповідача перед позивачем виникло зобовязання сплатити за Договором пеню у розмірі 7954,62 грн. Також, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі.

В ході розгляду спору позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 388822,46 грн. основного боргу, 34450,74 грн. пені та 3131,89 грн. 3% річних.

Відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що отримавши письмове повідомлення відповідач звязався в телефонному режимі з позивачем та у відповідності до умов Договору запропонував позивачу (Поклажодавцю) вивезти продукцію, проте позивач не вчинив всіх необхідних дій щодо отримання та вивезення ОСОБА_2 зі зберігання.

ст. 948, ст. 949, ст. 953 Цивільного кодексу України встановлено, що Зберігач зобов'язаний повернути Поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, а Поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідач зазначив, що ОСОБА_2 є в наявності на складі відповідача, не втрачено і готове до видачі Поклажодавцю.

Факт отримання розпорядження позивача про зняття майна із відповідального зберігання відповідач не заперечив, однак зазначив, що в такому розпорядженні не було визначено уповноваженого представника Поклажодавця, транспортних засобів, строків та порядку отримання ОСОБА_2 поклажлодавцем. Представник Поклажодавця взагалі не прибував до відповідача для отримання майна зі зберігання.

Відповідач наголошує, що за умовами Договору та згідно з положеннями чинного законодавства саме на позивача (Поклажодавця) покладений обовязок забрати Товар із зберігання - надати транспорт та здійсни витрати по транспортуванню товару.

Таким чином, не направивши свого уповноваженого представника для отримання ОСОБА_2, позивач є таким, що не вчинив дій та не вжив заходів, без яких відповідач не міг виконати зобовязання, що з огляду на ст.613 Цивільного кодексу України свідчить про прострочення кредитора та відстрочує виконання зобовязання на час прострочення кредитора.

Також, відповідач у відзиві зауважив, що у позивача відсутні будь-які правові підстави вимагати сплати компенсації ОСОБА_2, оскльки виходячи з приписів ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України встановлено право Поклажодавця на предявлення вимог щодо відшкодування компенсації вартості майна переданого назберігання у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Однак, ОСОБА_3 є в наявності на складі, не пошкоджено і не отримано позивачем у звязку з невжиттям ним же всіх необхідних дій.

З врахуванням викладених у відзиві обставин, судом було зобовязано позивача надати: у звязку з тим, що в розпорядженні зазначено про видачу ОСОБА_2 уповноваженому представнику позивача, обгрунтовані письмові пояснення і докази того, хто і на підставі чого був уповноважений позивачем на отримання спірного ОСОБА_2 зі зберігання за розпорядженням від 27.05.2016 року; обгрунтовані письмові пояснення щодо того яким чином відповідачу було повідомлено про прибуття уповноваженої особи (і коли) для отримання спірного ОСОБА_2 27.05.2016 року; обгрунтовані письмові пояснення щодо того чим підтверджується прибуття уповноваженої особи позивача для отримання спірного ОСОБА_2 (ким, коли, яким чином), докази звернення уповноваженої особи безпосередньо в момент прибуття для отримання ОСОБА_2 (оригінали (для огляду) та копії (для залучення до матеріалів справи).

Однак, як вбачається зі змісту розпорядження від 27.05.2016 року № 138, в такому розпорядженні визначено лише обсяг залишків майна та вимога про зняття його зі зберігання та повернення представнику позивача. Однак, в розпорядженні не визначено, коли, яким чином і кому слід повернути ОСОБА_2. Суду не надано доказів та пояснень щодо того яким чином відповідачу було повідомлено про прибуття уповноваженої особи (і коли) для отримання спірного ОСОБА_2 27.05.2016 року (протягом трьох днів), чим підтверджується прибуття уповноваженої особи позивача для отримання спірного ОСОБА_2 (ким, коли, яким чином), докази звернення уповноваженої особи безпосередньо в момент прибуття для отримання ОСОБА_2.

У звязку з повідомленими відповідачем обставинами, зокрема, щодо фактичної наявності ОСОБА_2 на складі та відсутності підстав для вимоги про сплату компенсації вартості ОСОБА_2, позивач 04.11.2016 року подав заяву про зміну позовних вимог в поряду ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій змінив предмет спору і просить зобовязати відповідача повернути майно зі зберігання. Заява була прийнята судом, оскільки відповідні обставини про фактичну наявність майна стали достовірно відомі позивачу після початку розгляду справи.

В додаткових поясненнях позивач зазначив та надав докази, що оскільки за розпорядженням від 27.05.2016 року ОСОБА_2 не було повернуто, з метою прийняття виконання зобовязання, 20.10.2016 року позивачем було направлено уповноваженого представника до відомого йому складу відповідача за адресою м. Сміла, вул. Івана Франка 18.

Відповідно до п. 2.1. Договору зберігання зберігач здійснює доставку майна автомобільним транспортом до його місця зберігання за власний рахунок. Відповідно до підпункту 3.1.1. Договору зберігання поклажедавець зобов'язаний здійснити передачу майна на відповідальне зберігання, шляхом поставки його на склад згідно реквізитів зберігача.

Для забезпечення перевезення майна на зберігання відповідач надав позивачу лист від 28.04.2016 року №28-1. Відповідно до змісту листа майно буде отримуватись у м. Біла Церква (на складі позивача), а місце призначення м. Сміла, вул. Івана Франка. Про будь-які інші адреси розташування складів, де відповідачем зберігається спірне майно, позивачу не повідомлялось.

Таким чином, на адресу відомого позивачу складу 20.10.2016 року було направлено вантажний транспортний засіб перевізника, з яким у позивача укладено договір на транспортне обслуговування № 656 від 15.02.2016 року. Відповідно до товарно-транспортної накладної від 20.10.2016 року, що була надана перевізником, на територію складу за адресою м. Сміла, вул. Івана Франка 18 водія не допущено, ОСОБА_2 не видано.

У звязку з чим, позивач зазначає, що дана обставина додатково підтверджує факт відсутності наміру відповідача виконати своє зобов'язання за Договором.

Таким чином, без інформації щодо місця розташування складу, на якому відповідач зберігає спірне ОСОБА_2, позивач не мав можливості забезпечити транспортний засіб для отримання майна із зберігання.

Згідно з п. 3.2.12 Договору зберігання зберігач зобловязаний зберігати майно на власних площах, а в разі зберігання майна не на власних площах, зберігач зобовязаний вказати реквізити власника (орендодавця) приміщень, де зберігатиметься майно.

З огляду на п.п. 3.1.1. та 3.2.12 Договору зберігання передача товару здійснюється згідно реквізитів відповідача, відповідач зобовязаний повідомити позивача письмово про усі орендовані склади у яких здійснюється зберігання ОСОБА_2 позивача.

Однак, відповідач не повідомив позивача про фактичне місце зберігання його ОСОБА_2, що не дозволяло позивачу забезпечити транспортний засіб та прибуття уповноваженого представника. Також, і в ході розгляду справи відповідач не зазначив за кою адресою фактично зберігається ОСОБА_2 і куди повинен був звернутись позивач за його отриманням.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання.

Таким чином, без інформації відповідача про місце зберігання не можливо було забезпечити прибуття транспорту для отримання майна зі складу. Факт відсутності представників відповідача та не допуск представника позивача склад, за єдиною відомою позивачу адресою, свідчить про ухилення відповідача від виконання зобовязання за Договором зберігання.

Згідно з ч. 1ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 948 Цивільного кодексу України передбачено, що поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною 1 ст. 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Таким чином, відносини зберігання майна полягають в забезпеченні зберігачем власними силами схоронності майна протягом певного часу і видачі майна поклажодавцю. Питання щодо доставки товару до місця зберігання та доставки в разі повернення майна зі зберігання є самостійним видом правовідносин і не входять до складу відносин саме щодо зберігання, тому повинні додатковго обумовлюватись домовленістю сторін.

Враховуючи, що умовами Договору не передбачено обовязку зберігача доставини ОСОБА_2 поклажлдавцю, відповідної вимоги не містить і розпорядження від 27.05.2016 року, з огляду на норму ст. 948 Цивільного кодексу України поняття збрати майно полягає в його отриманні на складі зберігача поклажодавцем.

Крім того, згідно з п. 3.2.9 Договору зберігання, до обовязків зберігача належить здійснення власними силами робіт по розвантаженню майна на склад та по завантаженню мйна на транспортні засоби, тобто зобовязання зберігача вичерпуються роботами на місці зберігання майна.

Однак, оскільки відповідач не повідомив належних реквізитів складу, на якому фактично зберігалось і могло бути забране ОСОБА_2, чим також порушив умови п.п. 3.1.1. та 3.2.12 Договору зберігання, такі дії відповідача свідчать про неналежне виконання обовязку щодо повернення майна зі зберігання, у звязку з чим, підлягають задоволенню уточнені позовні вимоги про зобовязання відповідача повернути ОСОБА_2: Гербіцид Фелікс ВГ (по 7,66 дол.США, кількість неповернутого майна - 640,00 кг) на 122069,76 грн., Фунгіцид Дазім 80 ВГ (по 12,25 дол. США в кількості 385,00 кг) на 117434,63 грн., Інсектицид Діміпрід ВГ (по 39,85 в кількості 24,00 кг) на 23814,36 грн., Гербіцид Центур КЕ (по 18 дол.США в кількості 45,00 л) на 20169,00 грн., Гербіцид Глобстар ВГ (по 42,5 дол.США в кількості 38,30 кг) на 40530,98 грн. Всього на суму 324018,72 грн., що з ПДВ (64803,74 грн.) складає 388 822,46 грн. (вартість майна визначена виходячи з курсу дол. США до гривні на момент повернення майна (24,90 грн. за 1 дол.США).

При цьому, оскільки порушення відповідача полягає у невжитті всіх заходів, які дозволили б позивачу здійснити належне отримання майна, а саме, неповідомлення про адреси складів та не допуск представника позивача 20.10.2016 року на територію відомого йому складу, враховуючи, що розпорядження від 27.05.2016 року, яке не має терміну дійсності, не було виконано, порушення повязане виключно з непорозуміннями щодо фактичної видачі майна, при цьому, не повязано з його втратою чи нестачею, тому вартість ОСОБА_2, в еквіваленті до дол. США має значення лише для визначення ціни позову і не входить до розрахунку позовних вимог.

З огляду на норми гл. 66 Цивільного кодексу України, невиконання зобовязань щодо видачі майна зі зберігання породжує право вимоги виконання зобовязанні в натурі. Право вимагати компенсації вартості майна, яка фактично є збитками, виникає з підстав, визначених ст.ст. 950, 951 Цивільного кодексу України у разі втрати чи пошкодження речі (відсутності речей). Відповідні обставини щодо вартості майна та розміру компенсації мають досліджуватись в порядку відшкодування збитків або згідно з п. 7.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Щодо поданої позивачем заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, така заява подавалась виходячи з первісних позовних вимог про стягнення вартості майна, однак, у звязку зі зміною предмету позову на зобовязання вчинити дії, відповідна заява втратила актуальність і залишена судом без розгляду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, змінені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом зобовязання відповідача повернути позивачу ОСОБА_3 зі зберігання.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі в розмірі, який підлягав сплаті з уточнених позовних вимог (1,5% від вартості майна, про поверненя якого ставиться вимога 388822,46 грн.), а саме 5832,34 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Крупської, буд. 18, код 39141465) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5, код 38454264) зі зберігання за Договором зберігання № 24-04/15 від 24.04.2015 року наступне майно:

Гербіцид Фелікс ВГ в кількості 640,00 кг;

Фунгіцид Дазім 80 ВГ в кількості 385,00 кг;

Інсектицид Діміпрід ВГ в кількості 24,00 кг;

Гербіцид Центур КЕ в кількості 45,00 л;

Гербіцид Глобстар ВГ в кількості 38,30 кг;

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Крупської, буд. 18, код 39141465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5, код 38454264) 5832 (пять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 34 коп. судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.01.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін